ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1230/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В.,

при секретарі судового засідання Станковій І.М.,

за участю представників:

від Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІДРОБУД УКРАЇНА" участі не брали,

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбінат малоповерхового домобудівництва "Камбіо" участі не брали,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбінат малоповерхового домобудівництва "Камбіо"

на рішення Господарського суду Одеської області від 03.07.2019, прийняте суддею Демешиним О.А., м. Одеса, повний текст складено 08.07.2019,

у справі №916/1230/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІДРОБУД УКРАЇНА"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбінат малоповерхового домобудівництва "Камбіо"

про стягнення 410 994 грн

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "ГІДРОБУД УКРАЇНА" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбінат малоповерхового домобудівництва "Камбіо", в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 410994 грн, сплачені в рахунок попередньої оплати по договору поставки №37 від 21.08.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором поставки №37 від 21.08.2018.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 06.05.2019 відкрито провадження у справі №916/1230/19.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.07.2019 у справі №916/1230/19 (суддя Демешин О.А.) позов задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбінат малоповерхового домобудівництва "Камбіо" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІДРОБУД УКРАЇНА" 410994 грн, сплачені в якості попередньої оплати по договору поставки №37 від 21.08.2018, та 6164,91 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд послався на доведеність факту невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором поставки №37 від 21.08.2018, що є підставою для повернення Товариству з обмеженою відповідальністю "ГІДРОБУД УКРАЇНА" перерахованої останнім на виконання вказаного договору суми попередньої оплати.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Комбінат малоповерхового домобудівництва "Камбіо" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 03.07.2019 у справі №916/1230/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що невиконання ним зобов`язань з поставки товару за договором поставки №37 від 21.08.2018 зумовлене бездіяльністю позивача, який всупереч вимогам вказаного договору не надав Товариству з обмеженою відповідальністю "Комбінат малоповерхового домобудівництва "Камбіо" письмове замовлення на відповідну партію товару.

У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 24.09.2019 (вх.№3178/19/Д2 від 27.09.2019) Товариство з обмеженою відповідальністю "ГІДРОБУД УКРАЇНА" зазначає про її безпідставність та необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін. Зокрема, позивач зазначає про те, що волевиявлення останнього на отримання товару, передбаченого договором поставки №37 від 21.08.2018, було висловлене у адресованій відповідачу претензії №523-К від 14.12.2018, проте за результатами розгляду вказаної претензії Товариство з обмеженою відповідальністю "Комбінат малоповерхового домобудівництва "Камбіо" не надало позивачу ані погодження на поставку, ані відмову від проведення поставки.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів Будішевської Л.О., Поліщук Л.В. від 17.09.2019 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та в подальшому ухвалою від 03.10.2019 розгляд справи призначено на 23.10.2019 о 10:00.

У судовому засіданні 23.10.2019 представники сторін участі не брали, хоча були належним чином сповіщені про час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи (а.с.148-150).

В силу статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Місцевим господарським судом встановлено, що 21.08.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Комбінат малоповерхового домобудівництва "Камбіо" ("Постачальник") та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГІДРОБУД УКРАЇНА" ("Покупець") укладено договір поставки №37 (далі договір №37 від 21.08.2018), відповідно до пункту 1.1 якого Постачальник зобов`язується у визначені строки та на умовах цього договору передати у власність Покупцеві сипучі будівельні матеріали в асортименті (далі товар), а Покупець зобов`язується прийняти й оплатити товар у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з пунктом 2.1 договору №37 від 21.08.2018 Поставка товару здійснюється окремими партіями відповідно до наданого Покупцем замовлення на поставку відповідної партії товару. Замовлення на поставку відповідної партії товару подається Покупцем у письмовій формі, що підписується уповноваженою особою Покупця та передається факсом, по e-mail, засобами поштового зв`язку, або в усній формі засобами телефонного зв`язку. В замовленні обов`язково вказуються найменування, вид, асортимент, кількість, комплектність, строк, адреса доставки товару, умови поставки товару (поставка на умовах самовивозу або за бажанням Покупця інші способи доставки, у тому числі доставка товару Постачальником або його перевізником тощо).

Пунктом 2.2 договору №37 від 21.08.2018 передбачено, що Постачальник у строк, не пізніше 2 (двох) робочих днів від дня одержання замовлення Покупця на поставку відповідної партії товару, розглядає замовлення та погоджується на поставку відповідної партії товару або відмовляється від поставки. Про підтвердження замовлення або про його відхилення Постачальник сповіщає Покупця письмово або в усній формі (по телефону) та, у разі прийняття замовлення, виставляє рахунок на оплату партії товару.

За умовами пункту 2.6 договору №37 від 21.08.2018 поставка товару, визначеного пунктом 2.3 цього договору, починається після надходження грошових коштів, зазначених в пункті 4.3 цього договору, на поточний рахунок Постачальника, але не раніше листопада 2018 року. Кінцеві строки поставки відповідної партії товару визначаються в узгодженому сторонами замовленні на відповідну партію товару. За домовленістю сторін можливе дострокове виконання замовлення Покупця.

У пункті 2.9 договору №37 від 21.08.2018 сторони узгодили, що датою поставки є дата отримання Покупцем товару згідно з видатковою накладною, яка підписується уповноваженими представниками сторін.

Оплата поставки товару здійснюється Покупцем шляхом 100% передплати в національній валюті України в безготівковій формі на поточний банківський рахунок Постачальника (пункт 4.3 договору №37 від 21.08.2018).

В силу пункту 10.1 договору №37 від 21.08.2018 цей договір набирає чинності з моменту його підписання, скріплення печатками сторін і діє по 31.12.2018 включно, а в частині виконання зобов`язань до повного їх виконання. У випадку, якщо за 30 (тридцять) календарних днів до дати закінчення договору жодна із сторін не заявить про його закінчення, договір продовжує діяти на наступний календарний рік.

Відповідно до пункту 10.7 договору №37 від 21.08.2018 сторони дійшли згоди, що належним повідомленням по даному договору вважається обмін листами, телеграмами, відправка повідомлень один одному засобами факсимільного зв`язку та за допомогою мережі Інтернет на e-mail один одного, вказаний в реквізитах сторін цього договору.

На виконання договору №37 від 21.08.2018 сторони підписали специфікації №1 та №2 від 21.08.2018, в яких узгодили поставку шляхом самовивозу Покупцем товару, а саме: 1050 мішків цементно-перлітової штукатурної суміші PS300С, 1050 мішків гіпсово-перлітової штукатурної суміші PS350G, 1050 мішків цементно-перлітової суміші для облаштування теплих підлог PF420C та 450 мішків термостійкої цементно-перлітової штукатурної суміші Р(t)300С. Загальна вартість зазначеного товару з урахуванням ПДВ відповідно до вказаних специфікацій склала 410994 грн.

28.08.2018 вказана сума коштів була перерахована позивачем на банківський рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбінат малоповерхового домобудівництва "Камбіо", про що свідчать копії платіжних доручень №394 та №395 від 28.08.2018.

В подальшому Товариство з обмеженою відповідальністю "ГІДРОБУД УКРАЇНА" звернулося до відповідача з претензією №523-К від 14.12.2018, в якій просило повідомити про дату поставки та можливість відвантаження повністю оплаченого позивачем товару відповідно до специфікацій №1 та №2 від 21.08.2018 до договору №37 від 21.08.2018, а в разі неможливості виконати умови вказаного договору щодо поставки зазначеного товару в строк до 10.01.2019 протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання даної претензії повернути на рахунок позивача проведену ним попередню оплату.

Зазначену претензію 19.12.2018 позивачем було направлено відповідачу на електронну адресу, а 21.12.2018 засобами поштового зв`язку.

З наявної у матеріалах справи роздруківки з офіційного Інтернет-сайту "Укрпошта" про відстеження поштового відправлення вбачається, що претензію №523-К від 14.12.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Комбінат малоповерхового домобудівництва "Камбіо" отримало 10.01.2019.

26.02.2019 сторонами було підписано акт звірки взаємних розрахунків за договором №37 від 21.08.2018, відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем станом на 26.02.2019 становить 410994 грн.

В адресованій Товариству з обмеженою відповідальністю "Комбінат малоповерхового домобудівництва "Камбіо" претензії №47-К від 08.04.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "ГІДРОБУД УКРАЇНА" вимагало від відповідача у строк до 15.04.2019 включно погасити заборгованість за договором №37 від 21.08.2018 у розмірі 410994 грн.

Предметом спору у даній справі є вимога про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 410994 грн, сплачених в рахунок попередньої оплати за договором №37 від 21.08.2018.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з доведеності позивачем факту невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором поставки №37 від 21.08.2018 та, як наслідок, наявності правових підстав для повернення Товариству з обмеженою відповідальністю "ГІДРОБУД УКРАЇНА" перерахованої останнім на виконання вказаного договору суми попередньої оплати.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтею 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Колегія суддів вбачає, що за своєю юридичною природою договір №37 від 21.08.2018 є договором поставки.

За умовами приписів частини першої статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу частини другої статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Як обґрунтовано зазначено місцевим господарським судом, укладений між сторонами договір №37 від 21.08.2018 є належною підставою виникнення у сторін за цим договором господарського зобов`язання відповідно до статей 173, 174 Господарського кодексу України (статті 11, 202, 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як зазначалося вище, за умовами пункту 2.6 договору №37 від 21.08.2018 поставка товару, визначеного пунктом 2.3 цього договору, починається після надходження грошових коштів, зазначених в пункті 4.3 цього договору, на поточний рахунок Постачальника, але не раніше листопада 2018 року. Кінцеві строки поставки відповідної партії товару визначаються в узгодженому сторонами замовленні на відповідну партію товару. За домовленістю сторін можливе дострокове виконання замовлення Покупця.

Згідно з пунктом 2.1 договору №37 від 21.08.2018 Поставка товару здійснюється окремими партіями відповідно до наданого Покупцем замовлення на поставку відповідної партії товару. Замовлення на поставку відповідної партії товару подається Покупцем у письмовій формі, що підписується уповноваженою особою Покупця та передається факсом, по e-mail, засобами поштового зв`язку, або в усній формі засобами телефонного зв`язку. В замовленні обов`язково вказуються найменування, вид, асортимент, кількість, комплектність, строк, адреса доставки товару, умови поставки товару (поставка на умовах самовивозу або за бажанням Покупця інші способи доставки, у тому числі доставка товару Постачальником або його перевізником тощо).

Зазначеним положенням договору №37 від 21.08.2018 спростовуються аргументи апелянта про обов`язковість письмової форми замовлення Покупця на поставку відповідної партії товару.

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ГІДРОБУД УКРАЇНА" звернулося до відповідача з претензією №523-К від 14.12.2018, в якій просило повідомити про дату поставки та можливість відвантаження повністю оплаченого позивачем товару відповідно до специфікацій №1 та №2 від 21.08.2018 до договору №37 від 21.08.2018, а в разі неможливості виконати умови вказаного договору щодо поставки зазначеного товару в строк до 10.01.2019 протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання даної претензії повернути на рахунок позивача проведену ним попередню оплату.

Дослідивши умови договору №37 від 21.08.2018 та зміст претензії №523-К від 14.12.2018, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що умовами вказаного договору не передбачено конкретної форми замовлення на поставку товару як окремого документа, який обов`язково повинен мати назву "Замовлення", а тому, беручи до уваги те, що найменування, вид, асортимент, кількість, комплектність, умови поставки товару узгоджені сторонами у специфікаціях №1 та №2 від 21.08.2018, на які позивач посилається у претензії, зазначеною претензією позивач висловив волевиявлення на одержання від відповідача передбаченого договором товару, відтак остання фактично є замовленням у розумінні підписаного між сторонами договору №37 від 21.08.2018.

Пунктом 2.2 договору №37 від 21.08.2018 передбачено, що Постачальник у строк, не пізніше 2 (двох) робочих днів від дня одержання замовлення Покупця на поставку відповідної партії товару, розглядає замовлення та погоджується на поставку відповідної партії товару або відмовляється від поставки. Про підтвердження замовлення або про його відхилення Постачальник сповіщає Покупця письмово або в усній формі (по телефону) та, у разі прийняття замовлення, виставляє рахунок на оплату партії товару.

Місцевим господарським судом встановлено, що 19.12.2018 претензію №523-К від 14.12.2018 позивачем було направлено відповідачу на електронну адресу, а 21.12.2018 засобами поштового зв`язку, при цьому з наявної у матеріалах справи роздруківки з офіційного Інтернет-сайту "Укрпошта" про відстеження поштового відправлення вбачається, що вказану претензію Товариство з обмеженою відповідальністю "Комбінат малоповерхового домобудівництва "Камбіо" отримало 10.01.2019.

Між тим колегія суддів зауважує, що у матеріалах справи відсутні та відповідачем до суду першої інстанції не подано жодного доказу на підтвердження розгляду ним замовлення/претензії позивача, за результатами якого було б висловлено погодження на поставку відповідної партії товару або відхилено вказане замовлення/претензію.

Оплата поставки товару здійснюється Покупцем шляхом 100% передплати в національній валюті України в безготівковій формі на поточний банківський рахунок Постачальника (пункт 4.3 договору №37 від 21.08.2018).

Відповідно до специфікацій №1 та №2 від 21.08.2018 загальна вартість товару за договором №37 від 21.08.2018 з урахуванням ПДВ склала 410994 грн.

28.08.2018 вказана сума коштів була перерахована позивачем на банківський рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбінат малоповерхового домобудівництва "Камбіо", про що свідчать наявні у матеріалах справи копії платіжних доручень №394 та №395 від 28.08.2018.

Крім того, 26.02.2019 сторонами було підписано акт звірки взаємних розрахунків за договором №37 від 21.08.2018, відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем станом на 26.02.2019 становить 410994 грн.

В силу частини другої статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, приписи вказаної норми містять в собі альтернативу щодо реалізації покупцем своїх прав у випадку непоставки товару у встановлений договором строк, а саме: покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Наведена норма наділяє покупця, як сторону правочину, саме правами, і яке з них сторона реалізує - є виключно її волевиявленням. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки є виключно правом покупця, а не продавця.

Таким чином, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, а тому останній може реалізувати своє право у будь-який спосіб: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.

Саме такий правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 27.08.2019 у справі №911/1958/18.

Водночас колегія суддів враховує, що умовою застосування положень частини другої статті 693 Цивільного кодексу України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю, а у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Зазначений висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 30.07.2019 у справі №904/4899/18.

За умовами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Суд апеляційної інстанції вбачає, що в адресованій відповідачу претензії №523-К від 14.12.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "ГІДРОБУД УКРАЇНА" висловило пропозицію щодо погодження дати поставки, а в разі неможливості виконати умови вказаного договору щодо поставки зазначеного товару в строк до 10.01.2019 просило протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання даної претензії повернути на рахунок позивача проведену ним попередню оплату, тобто позивач визначив кінцевий строк для проведення поставки за договором №37 від 21.08.2018, від погодження якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Комбінат малоповерхового домобудівництва "Камбіо" безпідставно ухилилося, про що свідчить ненадання останнім будь-якої відповіді на зазначену претензію.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" та "Федоренко проти України" зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме: в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого "права власності".

Статтю 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод можна застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

Отже, відсутність дій відповідача щодо поставки товару надає позивачу право на "законне очікування" того, що йому будуть повернуті кошти попередньої оплати. Неповернення відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Брумареску проти Румунії" (пункт 74), "Пономарьов проти України" (пункт 43) та "Агрокомплекс проти України" (пункт 166).

За таких обставин, враховуючи наведені норми права, узгоджені сторонами умови договору №37 від 21.08.2018, наявність у матеріалах справи доказів проведення позивачем повної оплати вартості товару за вказаним договором та відсутність доказів на підтвердження здійснення відповідачем поставки зазначеного товару, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" від 17.06.2011 суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом", проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, посилання апелянта на те, що невиконання ним договору №37 від 21.08.2018 зумовлене бездіяльністю позивача, оскільки товар, який повинен бути переданий позивачу за договором №37 від 21.08.2018, підготовлений відповідачем до відвантаження та очікує на складі, а Товариство з обмеженою відповідальністю "ГІДРОБУД УКРАЇНА ухиляється від отримання вказаного товару, колегією суддів оцінюються критично, оскільки скаржником до місцевого господарського суду не подано жодного належного в розумінні статті 76 Господарського процесуального кодексу України доказу на підтвердження вказаних обставин.

Крім того, доводи позивача про те, що волевиявлення останнього щодо повернення суми попередньої оплати за договором №37 від 21.08.2018 одночасно є односторонньою відмовою від вказаного договору, як і твердження відповідача про протилежне, судом апеляційної інстанції до уваги не беруться, оскільки, як слушно зазначив суд першої інстанції, реалізація позивачем передбаченого частиною другою статті 693 Цивільного кодексу України права на повернення коштів попередньої оплати не ставиться в залежність від припинення договірних відносин шляхом односторонньої відмови від відповідного договору.

В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (пункт 58 рішення Європейського суду з прав людини рішення у справі "Серявін та інші проти України").

Інші доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Одеської області норм права при ухваленні рішення від 03.07.2019 не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбінат малоповерхового домобудівництва "Камбіо" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 03.07.2019 у справі №916/1230/19 без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Комбінат малоповерхового домобудівництва "Камбіо".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 23.10.2019.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя Л.В. Поліщук