ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2019 р. Справа№ 910/7149/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Мусієнко Г.І., адвокат, довіреність №010-00/929 від 11.02.2019;

від відповідача - Аністратенко О.О., адвокат, довіреність №б/н від 07.12.2018;

від ДВС - Пархоменко М.В. довіреність №3373/20.3/22-19 від 17.04.2019,

розглянувши апеляційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.08.2019 у справі №910/7149/17 (суддя Котков О.В., повний текст складено - 28.08.2019) за позовом публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ» про стягнення 2 834 215 685,68 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.07.2017 позов публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено повністю, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ» заборгованість у розмірі 2 834 215 685,68 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2017, у справі №910/7149/17 залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2017 у справі №910/7149/17 - без змін.

На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2017 судом першої інстанції 27.12.2018 було видано відповідний наказ.

В подальшому, 18.03.2019 від публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до суду надійшла скарга на бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименка Романа Васильовича».

Вказана скарга була розглянута судом після надходження матеріалів справи №910/7149/17 з Верховного Суду, за результатами чого, ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.2019 скаргу публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименка Романа Васильовича, задоволено частково. Визнано бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименка Р.В. неправомірною. В іншій частині скарги відмовлено.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.08.2019 у справі №910/7149/17 в частині задоволення вимог стягувача та прийняти нове рішення, яким у задоволенні скарги публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» відмовити.

За доводами апелянта, суд помилково прийняв до розгляду скаргу публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», оскільки, як зазначає апелянт, скарга подана з порушенням десятиденного строку, встановленого приписами ч. 1 ст. 341 Господарського процесуального кодексу України.

Представник Департаменту Державної виконавчої служби в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив суд оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Враховуючи надані учасниками справи пояснення, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.07.2017, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2018, позов публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено повністю, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ» заборгованість у розмірі 2 834 215 685,68 грн.

На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2017 судом першої інстанції 27.12.2018 було видано відповідний наказ.

Згодом, від публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до суду надійшла скарга на бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименка Романа Васильовича», в якій скаржник просить суд:

- визнати бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименка Р.В. неправомірною;

- поновити права і захистити законні інтереси, що порушені бездіяльністю начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименком Р.В. під час невжиття заходів на виконання наказу у справі №910/7149/17 виданого 27.12.2018 Господарським судом міста Києва;

- зобов`язати начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименка Р.В. вжити заходів, щодо відкриття виконавчого провадження з виконання наказу у справі №910/7149/17 виданого 27.12.2018 Господарським судом міста Києва;

- зобов`язати начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименка Р.В. вжити передбачених законодавством заходів для виконання наказу у справі №910/7149/17 виданого 27.12.2018 Господарським судом міста Києва.

Як зазначає скаржник, 25.01.2019 ним до відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на примусове виконання було надіслано заяву разом з наказом №910/7149/17, виданим 27.12.2018 Господарським судом міста Києва про стягнення з ТОВ «ЕСУ» на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» 2 243 644 000,00 грн. заборгованості по номінальній вартості облігацій, 354 091 896,08 грн. заборгованості за відсотковим доходом по облігаціям, 119 161 233,75 грн. пені за прострочення зобов`язань по облігаціям, 92 370 304,05 грн. інфляційних втрат, 24 948 251,80 грн. - 3% річних у зв`язку з простроченням зобов`язань по облігаціям та 240 000,00 грн. витрат зі сплати судового збору. Утім, з огляду на відсутність інформації від відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про прийняте рішення за результатами розгляду заяви №176-00/111 від 25.01.2019, скаржник звернувся до начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименка Р.В. з приводу з`ясування обставин невідкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу суду, на що скаржнику 12.03.2019 було повідомлено, що заява №176-00/111 від 25.01.2019 про примусове виконання рішення ще не розглянута та непередана на реєстрацію і автоматичний розподіл.

За твердженнями скаржника, начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименком Р.В. у строк, що перевищує один місяць з дня отримання наказу від 27.12.2018, не передано його для реєстрації та автоматичного розподілу в Автоматизованій системі виконавчого провадження, не передано державному виконавцю, що повинно бути зроблено не пізніше наступного робочого дня після його надходження, вказана бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименка Р.В. є грубим порушенням Закону України «Про виконавче провадження», Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 07.06.2017 №1829/5, Конституції України.

Суд першої інстанції скаргу публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» задовольнив частково.

Колегія суддів погоджується із наведеним висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 327 ГПК України).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

В свою чергу, згідно приписів ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України.

Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №432/5 від 05.08.2016, визначено, що автоматизована система виконавчого провадження - комп`ютерна програма, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників та захист від несанкціонованого доступу.

Відповідно до п. 1 Розділу IV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження державний або приватний виконавець після отримання виконавчого документа у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», приймає рішення про відкриття виконавчого провадження чи про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Згідно пунктів 2-4 Розділу IV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, виконавцем до АСВП обов`язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень.

Відомості про проведення виконавчих дій вносяться до АСВП одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія, або одночасно з виготовленням документа, яким оформлюється проведення виконавчої дії.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Так, у відповідності до положень ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», 25.01.2019 АТ «Укрексімбанк» засобами поштового зв`язку було направлено до відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України наказ, виданий 27.12.2018 Господарським судом міста Києва разом із заявою №176-00/111 від 25.01.2019 «Про примусове виконання рішення», на підтвердження чого, скаржник надав копії реєстру цінних листів від 25.01.2019, опису вкладення у цінний лист від 25.01.2019, фіскального чеку від 25.01.2019 та накладної №153.

Враховуючи, що жодної інформації від ДВС на адресу скаржника не надходило, представник АТ «Укрексімбанк» звернувся до начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименка Р.В., який повідомив стягувача, що заява від 25.01.2019 вих. №176-00/111 про примусове виконання рішення ним ще не розглянута та не передана на реєстрацію і автоматичний розподіл.

Крім того, звертаючись зі скаргою до суду, стягувач також зазначив, що згідно відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 15.03.2019, інформація про відкриття виконавчого провадження чи про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання за результатами розгляду заяви АТ «Укрексімбанк» №176-00/111 від 25.01.2019 про примусове виконання рішення, в АСВП відсутня.

У відповідності до п. 8 Розділу ІІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України №1829/5 від 07.06.2017 зареєстровані в установленому цими Правилами порядку документи розглядаються керівником органу державної виконавчої служби, приватним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після дня їх надходження. Не підлягають розгляду керівником органу державної виконавчої служби документи про відкриття виконавчого провадження. Такі документи не пізніше наступного робочого дня з дня реєстрації та автоматичного розподілу Системою передаються державному виконавцю.

Отже, як свідчать встановлені судом обставини, начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименко Р.В. у встановлений строк (не пізніше наступного робочого дня після надходження заяви), не передав для реєстрації та автоматичного розподілу заяву №176-00/111 від 25.01.2019 разом з наказом від 27.12.2018, чим порушив положення Закону України «Про виконавче провадження» та Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України №1829/5 від 07.06.2017.

Разом з тим, представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в ході розгляду скарги в суді першої інстанції, посилався на те, що 24.05.2019 державним виконавцем вже винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59209584 щодо примусового виконання наказу №910/7149/17 від 27.12.2018, а відтак, на його думку, державний виконавець діяв в межах та у спосіб, що передбачений чинним законодавством.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Виходячи з того, що заява від 25.01.2019 вих. №176-00/111 про примусове виконання рішення разом з наказом від 27.12.2018 була надіслана стягувачем ще 25.01.2019, а постанова про відкриття виконавчого провадження за спірним наказом винесена головним державним виконавцем Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченком Д.Є. лише 24.05.2019 (майже після 4 місяців з моменту звернення із заявою), відтак, постанова про відкриття виконавчого провадження винесена з порушенням строку, встановленого ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання бездіяльності начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименка Р.В. щодо не передання для реєстрації та автоматичного розподілу в Автоматизованій системі виконавчого провадження заяви №176-00/111 від 25.01.2019 «Про примусове виконання рішення», неправомірною.

Крім того, апеляційний господарський суд погоджується з відмовою в задоволенні скарги АТ «Укрексімбанк» в частині вимог стягувача про поновлення права і захисту законних інтересів, що порушені бездіяльністю начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименком Р.В. під час невжиття заходів на виконання наказу у справі №910/7149/17 виданого 27.12.2018 Господарським судом міста Києва, зобов`язання вжити заходів щодо відкриття виконавчого провадження з виконання наказу у справі №910/7149/17 виданого 27.12.2018 Господарським судом міста Києва та зобов`язання вжити передбачених законодавством заходів для виконання наказу у справі №910/7149/17 виданого 27.12.2018 Господарським судом міста Києва, з огляду на наступне.

Так, постановою Верховного Суду від 26.07.2019 постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2017 у справі №910/7149/17 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

У зв`язку зі скасуванням судового рішення, на підставі якого видано наказ Господарського суду міста Києва №910/7149/17 від 27.12.2018, державним виконавцем 31.07.2019 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №59209584 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, враховуючи скасування касаційною інстанцією судового рішення, на підставі якого було видано наказ Господарського суду міста Києва №910/7149/17 від 27.12.2018 та закінчення у зв`язку з цим виконавчого провадження, відпали підстави для вжиття передбачених законодавством заходів для виконання такого наказу, з огляду на що скарга АТ «Укрексімбанк» в цій частині підлягає залишенню без задоволення.

За доводами апелянта, суд помилково прийняв до розгляду скаргу публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», оскільки, як зазначає апелянт, така скарга подана з порушенням десятиденного строку, встановленого приписами ч. 1 ст. 341 Господарського процесуального кодексу України.

Стосовно наведених доводів слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 341 Господарського процесуального кодексу України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлений судом.

АТ «Укрексімбанк» у скарзі посилалось на те, що 12.03.2019 на особистому прийомі у начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименка Р.В., останнім було повідомлено представнику АТ «Укрексімбанк», що заява від 25.01.2019 вих. №176-00/111 про примусове виконання рішення ним ще не розглянута та непередана на реєстрацію і автоматичний розподіл.

Отже, про порушення своїх охоронюваних законом прав та інтересів АТ «Укрексімбанк» дізналося лише на особистому прийомі 12.03.2019 у начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименка Р.В.

Згідно ч. 1 ст. 116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

З урахуванням викладеного, десятиденний строк на подання скарги закінчувався 22.03.2019.

Зі скаргою до суду позивач звернувся 18.03.2019, тобто в межах строку, встановленого ст. 341 ГПК України.

Слід враховувати, що не передання для реєстрації та автоматичного розподілу заяви №176-00/111 від 25.01.2019 про відкриття виконавчого провадження є триваючим правопорушенням.

В теорії права триваюче правопорушення розуміється, як проступок, пов`язаний з тривалим та безперервним невиконанням суб`єктом обов`язків, передбачених законом. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила певні дії чи допустила бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності) та, відповідно, порушення закону. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку: усунення стану за якого об`єктивно існує певний обов`язок у суб`єкта, що вчиняє правопорушення; виконанням обов`язку відповідним суб`єктом; припиненням дії відповідної норми закону.

Відтак, правопорушення, про яке йдеться у даному випадку є триваючим, що полягало у бездіяльності органу державної виконавчої служби, і тому, строк на звернення до суду має обчислюватися з дня виявлення правопорушення, що у даному випадку мало місце на особистому прийомі 12.03.2019. Отже, подача скарги до суду 18.03.2019 здійснена в межах встановленого строку.

Таким чином, посилання апелянта на пропущення АТ «Укрексімбанк» десятиденного строку для звернення зі скаргою до суду, не знаходять свого підтвердження, а відтак, відхиляються колегією суддів.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду прийнята з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на її заявника.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.08.2019 у справі №910/7149/17 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 25.10.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко