РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.10.2019Справа № 910/11451/19

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (вул. Грушевського, буд. 1-Д, м. Київ, 01001) до фізичної особи-підприємця Длугача Олега Олександровича ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості у розмірі 475560,78 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця Длугача Олега Олександровича, в якому просить суд стягнути з фізичної особи-підприємця Длугача Олега Олександровича на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором б/н від 22.03.2011 в розмірі 475560,78 грн. (163643,67 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 291277,11 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 20640,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом), стягнути з відповідача судовий збір.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 12.01.2015 у справі № 910/25525/14 за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до фізичної особи-підприємця Длугача Олега Олександровича стягнуто з відповідача заборгованість за договором № б/н від 22.03.2011 у розмірі 77913,54 грн. Відповідачем вказане рішення суду повністю не виконано, відповідач має заборгованість, яка не була предметом судового розгляду, нарахована згідно умов кредитного договору до теперішнього часу та складається з: 163643,67 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 291277,11 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 20640,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2019 у вказаній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Запропоновано відповідачу у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати до суду відзив на позовну заяву, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову; запропоновано позивачу у строк не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву на позовну заяву подати відповідь на відзив в порядку статті 166 Господарського процесуального кодексу України; визначено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.

Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі відповідачем не отримано, конверт з копією ухвали повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання».

12.09.2019 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування заперечень щодо заявлених позовних вимог відповідач у відзиві зазначає, що на час звернення позивача до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором № б/н від 22.03.2011 у розмірі 77913,54 грн. у справі № 910/25525/14 вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинено у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно із ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні. Довідкою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 25.10.2016 підтверджується, що відповідач станом на 25.10.2016 має від`ємну заборгованість перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в розмірі -1884,80 грн., тобто заборгованість за рішенням Господарського суду міста Києва від 12.01.2015 у справі № 910/25525/14 відповідачем була повністю сплачена ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Крім того, відповідач зазначає, що ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України встановлено спеціальну позовну давність в один рік, яка застосовується до вимог, зокрема, про стягнення неустойки (штрафу, пені) у зв`язку з чим просить застосувати строки позовної давності.

11.10.2019 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Відповідно до накладної № 919 від 12.09.2019, опису вкладення до накладної № 919 відповідачем направлено позивачу відзив на позовну заяву за адресою для листування, вказану позивачем у позовній заяві (а/с 1800, м. Дніпро, 49027). Відзив на позовну заяву отримано позивачем 16.09.2019, про що свідчить реєстр пошуку поштових відправлень - Укрпошта (https://ukrposhta.ua/)/.

Статтею 166 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення. Відповідь на відзив підписується позивачем або його представником. До відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою - шостою статті 165 цього Кодексу Відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України до відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2019 судом запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив у строк не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Згідно ч.ч. 1, 2, 6 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

В той же час позивачем подано відповідь на відзив 09.10.2019, про що свідчить копія накладної № 333101 про направлення відповіді на відзив на адресу суду, тобто з порушенням строку встановленого судом для подання відповіді на відзив. При цьому позивач у поданій відповіді на відзив не просить суд поновити пропущений строк для подання відповіді на відзив. Крім того, з наданої суду копії квитанції, наданої позивачем в якості підтвердження направлення на адресу відповідача відповіді на відзив, неможливо встановити, які саме документи направлені на адресу відповідача, оскільки остання не містить відповідного номеру кодового позначення, зазначеного у списках згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів.

Таким чином, враховуючи вищевикладені доводи судом не приймається до розгляду відповідь на відзив позивача.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно з ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.01.2015 за результатами розгляду справи № 910/25525/14 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до фізичної-особи підприємця Длугача Олега Олександровича про стягнення 77913,54 грн. ухвалено рішення про стягнення з фізичної особи-підприємця Длугача Олега Олександровича з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, на користь публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» 64500 грн. заборгованості за кредитом; 13 004 грн. 51 коп. заборгованості зі сплати процентів за користуванням кредитом; 409 грн. 03 коп. пені та 1827 грн. судового збору.

Як вбачається зі змісту вказаного рішення судом встановлено, що фізична особа-підприємець Длугач О.О., підписавши заяву від 22.03.2011, приєднався і погодився із умовами і правилами банківських послуг, тарифами ПриватБанку, розміщеними на офіційному сайті Банку www.privatbank.ua. 22.03.2011 ФОП Длугач О.О . накладено електронно-цифровий підпис у системі інтернет-кліент-банкінгу Приват24. Підписавши заяву від 22.03.2011, приєднався і погодився із умовами і правилами банківських послуг, тарифами Банку, які розміщенні на офіційному сайті Банку www.privatbank.ua, а тому відповідно до умов Договору та правил надання банківських послуг процентна ставка є змінюваною.

Відповідно до договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточних рахунок НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших), що визначено і врегульовано Умовами та правилами надання банківських послуг. Позивач виконав свої договірні зобов`язання, надавши відповідачу кредит, що підтверджується випискою з рахунку за період з 01.07.2014 по 13.10.2014, копія якої міститься в матеріалах справи. Згідно виписок по рахунку ФОП Длугача О .О. за період з 22.03.2011 по 03.12.2014 підтверджено, що відповідач здійснював за рахунок кредитного ліміту сплату рахунків інших організацій, оплату товарів та здійснював погашення заборгованості.

Також судом встановлено, що 29.09.2014 банком на адресу ФОП Длугача О.О. було надіслано претензію від 19.09.2014 №10221К2V0S0TU з вимогою про негайне погашення заборгованості на загальну суму 80 891,19 грн.

Відповідач відповіді на вказану претензію не надав, суму заборгованості в добровільному порядку не сплатив, внаслідок чого станом на 15.12.2014 ФОП Длугач О.О. мав заборгованість на загальну суму 77 913,54 грн., а саме: 64 500 грн. заборгованості за кредитом; 13 004,51 грн. заборгованості зі сплати процентів за користуванням кредитом та 409,03 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2016 рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2015 у справі № 910/25525/14 залишено без змін.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 08.12.2016 відхилено клопотання фізичної особи-підприємця Длугача Олега Олександровича про відновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження постави Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2016 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2015 у справі № 910/25525/14, касаційну скаргу з доданими до неї документами повернуто скаржнику.

Згідно статуту АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України (рішенням єдиного акціонера) № 519 від 21.05.2018, АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК».

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач має заборгованість, яка не була предметом судового розгляду у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 22.03.2011 станом на 21.06.2019 заборгованість відповідача за договором становить: 176648,18 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 20640,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 291686,14 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно із ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Приписами ст.638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як вбачається зі змісту рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2015, яке станом на день розгляду справи набрало законної сили, судом в рамках розгляду справи № 910/25525/14 встановлено, що станом на 15.12.2014 відповідач мав заборгованість за договором № б/н від 22.03.2011 у розмірі 77913,54 грн., з якої: 64500 грн. - заборгованість за кредитом, 13004,51 грн. - заборгованість зі спати процентів за користування кредитом та 409,03 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Вказана заборгованість вказаним рішенням суду стягнута на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є позивач.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивачем у позовній заяві стверджується факт невиконання відповідачем рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2015 у справі № 910/25525/14 у повному обсязі та наявність заборгованості за кредитним договором № б/н від 22.03.2011 у розмірі 475560,78 грн., яка складається з: 163643,67 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 291277,11 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 20640,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.01.2015 встановлено, що умовами договору сторонами погоджено проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту проводиться Банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання клієнта до Умов і правил надання банківських послуг (у формі Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки; у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк; у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі). У зв`язку з порушенням клієнтом будь-якого зобов`язання Банк на власний розсуд має право змінити умови кредитування, встановивши інший строк повернення кредиту. У разі належного виконання клієнтом зобов`язань, за відсутності заперечення за місяць до закінчення строку обслуговування ліміту, проведення платежів клієнта в порядку обслуговування ліміту може бути продовжено Банком на той же строк. Строк також може бути змінений Банком відповідно до підпункту 3.2.1.2.3.4 пункту 3.2 розділу умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до статей 212 та 651 ЦК України при порушенні клієнтом будь-якого зобов`язання за кредитом, Банк на свій розсуд, починаючи з 91 (дев`яносто першого) дня порушення будь-якого із зобовязань має право встановити інший строк повернення кредиту. При цьому Банк надсилає клієнту повідомлення із зазначенням дати строку повернення кредиту на свій вибір: або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших). При непогашенні заборгованості в строк, вказаний в повідомленні, уся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної в повідомлені, вважається простроченою (підпункт 3.2.1.1.8 пункту 3.2 Договору). За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнуління дебетового сальдо в одну з дат з до 25 (двадцять п`яте) число поточного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 1 (першого) до 20 (двадцяте) числа поточного місяця або до 25 (двадцять п`ятого) числа наступного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 21 (двадцять першого) до кінцевого числа поточного місяця, розрахунок відсотків здійснюється за процентною ставкою в розмірі, 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості (підпункт 3.2.1.4.1.1 пункту 3.2 Договору); у випадку необнулювання дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягаю обнулюванню протягом 90 (дев`яносто) днів з кінцевої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, клієнт сплачує Банку за користування кредитом відсотки в розмірі 36% річних, починаючи з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню (підпункт 3.2.1.4.1.2 пункту 3.2 Договору).

29.09.2014 банком на адресу ФОП Длугача О.О. було надіслано претензію від 19.09.2014 №10221К2V0S0TU з вимогою про негайне погашення заборгованості на загальну суму 80 891,19 грн.

Відповідач відповіді на вказану претензію не надав, суму заборгованості в добровільному порядку не сплатив.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією, викладеною у поставі Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц.

Таким чином, звернувшись до суду з позовом про дострокове стягнення кредитної заборгованості з відповідача за договором № б/н від 22.03.2011, кредитором тим самим змінено порядок, умови і строк дії кредитного договору. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В той же час, за змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В частині надання відповідачем довідки від 25.10.2016, виданої ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про наявну заборгованість відповідача, долучену відповідачем до відзиву, то вказана довідка не приймається судом, оскільки стосується угоди № SAMDN0604 та рахунку № 5936 , в той час як між сторонами укладено договір №б/н від 22.03.2011 з відкриттям рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я відповідача.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача суми пені та комісії, суд дійшов такого висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В межах заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача пені, суд доходить висновку про обґрунтованість заяви відповідача про застосування до вказаних позовних вимог строку позовної давності, заявленої у відзиві на позовну заяву, з огляду на таке.

Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно із ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, станом на день ухвалення судом рішення у справі № 910/25525/14 позивачу достовірно було відомо про наявність заборгованості за договором № б/н від 22.03.2011, при цьому до суду із даним позовом позивач звернувся лише 16.08.2019, про що свідчить копія накладної № 169175 про направлення позову до суду, тобто поза строком позовної давності, встановленої для вимог про нарахування пені. З огляду на вищевикладене в розрізі даного спору суд застосовує строк позовної давності у межах одного року до позовних вимог про нарахування пені та доходить висновку про необґрунтованість таких позовних вимог.

Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача комісії у розмірі 20640,00 грн. за користування кредитом, то суд дійшов такого висновку.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач у позовній заяві зазначає положення п.п. 3.18.4.4. п. 3.18. Витягу з Умов та правил надання банківських послуг, долученого позивачем до матеріалів справи.

Згідно п.п. 3.18.4.4. п. 3.18. даного витягу з Умов та правил надання банківських послуг клієнт сплачує банку винагороду за використання ліміту відповідно до п.п. 3.18.1.6., 3.18.2.3.2. 1-го числа кожного місяця в розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існував на кінець банківського дня за попередній місяць, в порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг.

В той же час, позивачем у вказаних умовах не наведено, за які саме послуги відповідачу нараховується винагорода, що входить до використання ліміту, не наведено детального розрахунку вказаних нарахувань. Також, вказані нарахування визначені позивачем як сплата комісії, в той час як умовами та правилами надання банківських послуг вказані нарахування значаться, як сплата винагороди.

Аналізуючи вищевикладені доводи, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необгрунтованість заявлених позовних вимог та відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Відшкодування судових витрат у разі відмови у задоволенні позову покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 118, 119, 129, 165, 232, 233, 236, 237, 238, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В позові АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (вул. Грушевського, буд. 1-Д, м. Київ, 01001) до фізичної особи-підприємця Длугача Олега Олександровича ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості у розмірі 475560,78 грн. - відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Дата складення та підписання рішення 21.10.2019.

Суддя В.О.Демидов