УХВАЛА

м. Київ

02.10.2019Справа № 910/24323/16

За позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" (01033, м. Київ, вул. Паньківська, буд. 5)

про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, індексації заробітної плати в розмірі 51003 грн. 64 коп.

В межах справи № 910/24323/16

За заявою Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк"

до Публічного акціонерного товариства "Мостобуд"

про банкрутство

Суддя Чеберяк П.П.

Представники сторін:

Позивач не з`явився

Від відповідача Салашна Л.М. - представник

Розпорядник майна Кіцул С.Б.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 910/24323/16 за заявою Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" на стадії процедури розпорядження майном, введеної ухвалою Господарського суду м. Києва від 08.02.2017.

12.04.2019 до Господарського суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, індексації заробітної плати в розмірі 51 003 грн. 64 коп.

Зважаючи на те, що заявником не дотримано вимог ст. 162 та ст. 164 Господарського процесуального кодексу України ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.04.2019 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліку шляхом здійснення оплати судового збору у розмірі 1 921 грн. 00 коп. та надання відповідного підтвердження суду.

21.05.2019 до Господарського суду м. Києва позивача про звільнення від сплати судового збору (відстрочення від сплати судового збору на строк до ухвалення рішення у справі).

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 27.05.2019 задоволено клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору в розмірі 1 921 грн. 00 коп. до ухвалення судового рішення у справі, та відкладено розгляд справи на 24.07.2019.

22.07.2019 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання боржника про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 24.07.2019 представники сторін та розпорядник майна не з`явилися, про причини неявки не повідомили.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.07.2019 розгляд справи відкладено на 04.09.2019.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.09.2019 розгляд справи відкладено на 16.09.2019.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.09.2019 закрито підготовче провадження та призначено позов до судового розгляду по суті на 02.10.2019.

У судовому засіданні 02.10.2019 розглядався по суті позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, індексації заробітної плати в розмірі 51003 грн. 64 коп.

Представник позивача у судове засідання не з`явився.

Представник відповідача щодо задоволення позову заперечив, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Згідно ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Наведена норма кореспондується з положеннями п. 8 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України згідно якого господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, індексації заробітної плати в розмірі 51003 грн. 64 коп., судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 у період з 05.05.2004 по 29.05.2013 працював у відокремленому підрозділі Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" - Мостобудівельний загін № 12 Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" на посаді електрозварювальника, що підтверджується записом в трудовій книжці.

Як вказує позивач, станом на дату звільнення заборгованість перед позивачем з виплати заробітної плати становила 22 752 грн. 96 коп., а також відшкодування витрат на відрядження в розмірі 12 014 грн. 68 коп.

Статтею 47 Кодексу законів про працю України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Аналогічні положення містяться і в статті 94 Кодексу законів про працю України. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19.08.2014 у справі № 173/1177/14-ц стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 22 752 грн. 96 коп., несплачені кошти за відрядження в розмірі 12 014 грн. 64 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 23 106 грн. 85 коп. та моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. 00 коп., всього 58 874 грн. 49 коп.

Відповідно до ст. 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Тільки у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Позовні вимоги ґрунтуються на стягненні з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 12 161 грн. 50 коп.

У Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу викладено наступний правовий висновок: в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116,117, 2371 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався (пункт 1 резолютивної частини рішення).

Таким чином, перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з дня фактичного розрахунку з позивачем.

Позивач вказує, що він звернувся до органів ДВС за примусовим виконанням рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19.08.2014 у справі № 173/1177/14-ц і відділом ДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві 20.07.2015р. було відкрито виконавче провадження № 48187982.

В матеріалах справи міститься копія постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції від 29.12.2018 з якої вбачається, що виконавче провадження ВП № 48187982 було закінчено в зв`язку з фактичним виконанням рішення в повному обсязі.

Таким чином, грошові кошти позивачу надійшли ще в грудні 2018 року, однак із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, індексації заробітної плати останній звернувся 12.04.2019, тобто з пропуском тримісячного строку для звернення до суду, передбаченого ст. 233 Кодексу законів про працю України.

Верховний Суд у постанові від 16.01.2018 у справі № 446/509/16-ц вказав, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

З огляду на викладені обставини позивач пропустив строк на звернення до суду за вирішенням трудового спору, оскільки з позовом про стягнення середнього заробітку при звільненні він звернувся поза межами строку передбаченими статтею 233 КЗпП України. Таким чином, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку в розмірі 12 161 грн. 50 коп. залишаються судом без задоволення.

Щодо індексації заробітної плати в сумі 18 510,72 грн., то п. 22 Постанови Пленуму ВСУ України № 13 від 24.12.1999, на який у посилається позивач у позові, передбачає або стягнення індексацію заробітної плати або стягнення компенсації втрати її частини у зв`язку із затримкою її виплати, але не одночасне їх стягнення.

Крім того, в абз. 2 п.22 Постанови Пленуму ВСУ України № 13 від 24.12.1999р., на яку посилається позивач, визначає, що присуджена за рішенням суду заробітна плата підлягає індексації лише у випадку, якщо ці умови настали у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішенням суду, тобто індексація починає обчислюватися з місяця, в якому рішення мало бути виконане.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 173/1177/14-ц, яким було стягнуто заробітну плату, датоване 19.08.2014, подане на виконання до органів ДВС 20.07.2015, тоді як позивач помилково здійснює індексацію, починаючи з жовтня 2013.

Щодо вимог позивача про стягнення компенсації втрати частини доходів в сумі 31 679 грн. 10 коп. (28 852,30 грн. + 2 826,80 грн.) судом встановлено наступне.

Статтею 2 Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та пунктом 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2011, визначено що під доходами у цьому Законі слід розуміти готові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення). Тобто, вищевказаними нормативними актами передбачено компенсацію втрати частини доходів виключно за порушення строків виплати заробітної плати, а не за несвоєчасно виплачені суми індексації грошових доходів громадян.

За таких обставин нарахування компенсації заробітної плати на суми несвоєчасно виплачені суми індексації грошових доходів громадян в сумі 28 852,30 грн. протирічать ст. 2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», п. 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001, оскільки компенсація може нараховуватися виключно на суми несвоєчасно виплаченої заробітної плати.

Крім того, поданий позивачем розрахунок суми компенсації заробітної плати взагалі не відповідає Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001, зокрема в розрахунку суми компенсації заробітної плати не деталізовано, як позивач розрахував приріст індексу споживчих цін, а вказується лише кінцевий результат.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному зверненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

З огляду на викладені обставини на наведені норми суд не вбачає правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. 73-74, 129, 234 Господарського процесуального кодексу України суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Копію ухвали направити сторонам та розпоряднику майна боржника.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя П.П. Чеберяк