Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2019 р. Справа № 906/936/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

секретар судового засідання: Зоренко О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Гайдамаченко В.Г. (адвокат, ордер №076129 від 01.09.19)

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Підприємства споживчої кооперації "Попільнянський кооперативний ринок

до Попільнянської селищної ради

про визнання недійсним рішення

Позивачем пред`явлено позов про визнання недійсним рішення Попільнянської селищної ради №761 від 30.01.19 "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою Попільнянського колгоспного ринку", яким визнано Державний акт на право постійного користування землею серії ЖТ-04-30-000 021 таким , що втратив чинність та припинено право постійного користування Попільнянського колгоспного ринку земельними ділянками площею 0,4061 га для виробничого використання, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 Попільня АДРЕСА_2 , право на яку посвідчено державним актом на право постійного користування землею серії ЖТ-04-30- 000 021, виданим Попільнянською селищною радою 27 травня 1994 року і зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №12, площею 0,4100 га для виробничого використання, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , право на яку посвідчено державним актом на право постійного користування землею серії ЖТ-04-30- 000 021, виданим Попільнянською селищною радою 27 травня 1997 року і зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №21.

Ухвалою від 13.09.19 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

03.10.19 до суду надійшло клопотання Попільнянської селищної ради про закриття провадження у справі №02-13/1323 від 30.09.19. Клопотання грунтується на тому, що справа не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки під час прийняття спірного рішення селищна рада діяла як суб`єкт владних повноважень.

Суд відмовляє в задоволенні вказаного клопотання, оскільки з огляду на п.1.2.4. Постанови Пленуму Вищого господраського суду України №6 від 17.05.11 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", за змістом статей 13, 14 Конституції України , статті 11 ЦК України , статей 123, 124,127, 128 ЗК України, рішенням органу місцевого самоврядування або державної адміністрації про надання земельної ділянки господарюючому суб`єкту у власність або в користування здійснюється волевиявлення власника землі і реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог ЗК України, спрямованих на раціональне використання землі як об`єкта нерухомості (власності). Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов`язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер, тобто справи у них підвідомчі господарським судам.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про причину неявки суд не повідомив, про день розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення кореспонденції.

Враховуючи те, що явка представників сторін в засідання суду обов`язковою не визнавалась, надання письмового відзиву відповідно до вимог ст.165 ГПК України є правом відповідача, а не його обов`язком, господарський суд вважає, що неявка відповідача, повідомленого належним чином, не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами відповідно до ст. 202 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

27.05.1994 Попільнянською селищною радою, на підставі рішення виконавчого комітету Попільнянської селищної ради народних депутатів від 18.11.93р. № 106, Попільнянському колгоспному ринку видано Державний акт на право постійного користування землею серії ЖТ-04-30-000021, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 21 (а.с. 25).

Згідно вказаного Державного акта Попільнянському колгоспному ринку, як землекористувачу, була надана у постійне користування для виробничого використання земельна ділянка площею 0,41 га, яка розміщена в АДРЕСА_2 ).

Відповідно до пп. 3.1 Статуту Попільнянського кооперативного ринку (у новій редакції), Попільнянський кооперативний ринок (позивач) створений відповідно до постанови правління Попільнянського районного споживчого товариства № 157 від 24 грудня 1996 року та є правонаступником прав та обов`язків Попільнянського колгоспного ринку на підставі Постанови Житомирської обласної спілки споживчих товариств Облспоживспілки № 158 від 05.12.1994 року (а.с.57).

Згідно рішення 25 сесії VII скликання Попільнянської селищної Ради Житомирської області від 30.01.2019 №761 "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою", керуючись ст. 12, 79-1,83,92,96,120,123, п."е" ст. 141 Земельного кодексу України, ст. 26, 33,59,п.5,7,8 ст.60,73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", селищна рада вирішила припинити право постійного користування Попільнянського колгоспного ринку земельною ділянкою площею 0,4061 га для виробничого використання, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та визнати такими, що втратили чинність Державні акти серії ЖТ НОМЕР_1 (а.с.22).

Підставою для прийняття вказаного рішення є те, що на ділянці збудовано об`єкт нерухомості іншою особою - Попільнянським колгоспним ринком, право власності на який наразі оформлено за Попільнянським районним споживчим товариством.

Позивач у позовній заяві, обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання недійсним рішення Попільнянської селищної ради Житомирської області від 30.01.2019 № 761 вважає, що дане рішення суперечить нормам чинного законодавства, оскільки порушує його майнове право на постійне користування земельною ділянкою.

Вказує, що оскільки Попільнянський кооперативний ринок є правонаступником Попільнянського колгоспного ринку, то до нього перейшли всі права та обов`язки Попільнянського колгоспного ринку, у тому числі і право постійного користування земельною ділянкою, яке виникло у його попередника, згідно чинного законодавства. Пояснює, що Попільнянський колгоспний ринок не перетворювався у Попільнянський кооперативний ринок, оскільки відбулася лише зміна назви з "колгоспного" на "кооперативний", жодних дій по припиненню Попільнянського колгоспного ринку не вчинялося. Позивач має в наявності один Державний акт на право постійного користування землею серії ЖТ-04-30-000021, який зареєстрований в Книзі записів державних актів за №21. Вказує, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним. Згоди на вилучення землі позивач не давав. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у ст.141 Земельного кодексу України, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.Крім цього зауважує, що Попільнянська селищна рада вже намагалася припинити у Попільнянського кооперативного ринку право постійного користування вказаною земельною ділянкою, внаслідок чого в Господарському суді Житомирської області розглядалися справи №906/801/15, №906/392/18. За вказаних обставин позивач вважає, що оспорюване рішення Попільнянської селищної ради Житомирської області є незаконним та має бути визнане недійсним у судовому порядку. Під час прийняття оспорюваного рішення було взято до уваги обставини,які мали місце у 1996 році, тому до вказаних правовідносин підлягали застосуванню приписи законодавства, яке було чинним на час існування цих обставин, так як закон не має зворотної дії в часі.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши позиції сторін, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Частиною 1 ст.13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно ч.1 ст.144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно ч.2 ст.116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно приписів ч.1 ст.122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно ч.1 ст.123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст. 92 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Факт видачі 27.05.1994 Попільнянською селищною радою на підставі рішення виконавчого комітету Попільнянської селищної ради народних депутатів від 18.11.93р. № 106 Попільнянському колгоспному ринку Державного акта на право постійного користування землею серії ЖТ-04-30-000021, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 21, підтверджено матеріалами справи. Доказів визнання недійсним та його скасування сторонами не надано.

Враховуючи, що предметом спору у даній справі є вимога про визнання недійсним рішення Попільнянської селищної ради від 30.01.2019 №761 про припинення права постійного користування земельною ділянкою Попільнянському колгоспному ринку на підставі п. "е" ст. 141 Земельного кодексу України, слід зазначити наступне.

Відповідно до п. "е" ст. 141 Земельного кодексу України, підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Відповідач неодноразово приймав рішення про припинення права користування відповідачем земельною ділянкою. Рішення відповідача визнавались судом недійсними.

Так, рішенням Господарського суду Житомирської області від 24.07.15 по справі №906/801/15 зі спору між тими ж сторонами, визнані недійсними підпункти 1 та 2 пункту 4 рішення 49 сесії VI скликання Попільнянської селищної ради від 31.03.15р. № 874 "Про внесення змін та доповнень до рішень селищної ради", якими припинено право позивача постійного користування земельною ділянкою площею 0,4061 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ).

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки Попільнянський кооперативний ринок є правонаступником Попільнянського колгоспного ринку, до нього перейшли всі права та обов`язки Попільнянського колгоспного ринку, у т.ч. й право постійного користування на земельну ділянку (в селищі АДРЕСА_2 ), яке виникло у його попередника згідно чинного законодавства. Чинним законодавством не встановлено необхідність щодо зобов`язання переоформлення права постійного користування земельною ділянкою у разі правонаступництва такого права.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 27.09.18 у справі №906/392/18 зі спору між тими ж сторонами, визнано недійсним пункт 3 рішення Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області від 27.03.2018 № 502, яким припинено право постійного користування Попільнянського кооперативного ринку земельною ділянкою площею 0,4061 га для виробничого використання, яка розташована за адресою: вул. Героїв Майдану, смт АДРЕСА_3 Попільня Житомирської області.

Під час вирішення справи №906/392/18 господарським судом Житомирської області було встановлено наступне:

- Актом безоплатного приймання-передачі обласного управління торгівлі від 26.06.1987 проведено передачу Попільнянського колгоспного ринку Житомирській облспоживспілці ;

- згідно постанови правління Житомирської обласної спілки споживчих товариств (Обспоживспілка) від 05.12.1994 №158 "Про внесення змін у статути підприємств облспоживспілки та райспоживспілок" /РайСТ/, зборами засновників 20.01.1993 року було створено спільні підприємства облспоживспілки та райспоживспілок (РайСТ) - кооперативні ринки облспоживспілки в кожному районі області з підпорядкуванням їх безпосередньо управлінню ринками та міської кооперативної торгівлі облспоживспілки. Однак, всупереч прийнятому рішенню засновників, в текстах статутів, які зареєстровані місцевими державними адміністраціями, зазначено, що вони є "колгоспними". Вирішено з назви спільних підприємств - ринків облспоживспілки у всіх районах області виключити слово "колгоспний"; внести зміни в тексти статутів слідуючого характеру "кооперативний ринок облспоживспілки"; зобов`язано начальника управління ринками і директорів ринків облспоживспілки в районах до 15 грудня 1994 року здійснити перереєстрацію статутів у місцевих радах, з врахуванням відповідних змін ;

- відповідно до постанови правління Житомирської обласної спілки споживчих товариств від 16.12.1996 №234 вилучено із підпорядкування спільного підприємства - управління кооперативними ринками обласпоживспілки та міської кооперативної торгівлі ринків облспоживспілки та передано їх у підпорядкування правлінням райспоживспілок з наданням їм права володіння, користування та розпорядження майном спільного підприємства";

- згідно постанови правління Житомирської обласної спілки споживчих товариств від 05.12.1994 №158 та постанови правління Попільнянського районного споживчого товариства від 24.12.1996 №157, змінено назву юридичної особи з "Попільнянський колгоспний ринок" на "Попільнянський кооперативний ринок", здійснено перереєстрацію статуту вказаної юридичної особи та передано її у власність Попільнянській РайСтТ;

- загальними зборами засновників Попільнянського кооперативного ринку 20.05.2015 затверджено нову редакцію статуту Попільнянського кооперативного ринку, згідно якого Попільнянський кооперативний ринок є створеним відповідно до постанови правління Попільнянського районного споживчого товариства №157 від 24.12.1996 та є правонаступником прав і обов`язків Попільнянського колгоспного ринку, згідно Постанови Житомирської обласної спілки споживчих товариств Облспоживспілки №158 від 05.12.1994, що відповідає змісту та меті вказаних постанов.

- згідно довідки Головного управління статистики у Житомирській області №07-08/391 від 31.08.2018, під ідентифікаційним номером 01559092 зареєстровано Підприємство споживчої кооперації Попільнянський кооперативний ринок (місцезнаходження: Житомирська область, Попільнянський район, смт. Попільня, вул. Героїв Майдану, 48), а також зазначено, що в попередніх відомостях за вказаним номером було зареєстровано Попільнянський колгоспний ринок Житомирського обласного управління колгоспними ринками, який згідно рішення Попільнянської райдержадміністрації від 14.07.1993 № 155 був перереєстрований у спільне підприємство Попільнянський колгоспний ринок (орган управління - Центральна спілка споживчих товариств України), яке рішенням від 02.06.1997 №161 перереєстроване у Попільнянський кооперативний ринок, чим спростовано твердження відповідача про те, що у реєстраційній справі відсутні документи, які б встановили факт перереєстрації колгоспного ринку на кооперативний;

- відповідно до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Попільнянське районне споживче товариство є власником єдиного майнового комплексу, що розташований на земельній ділянці, яка була надана у постійне користування Попільнянському колгоспному ринку. До того ж, зважаючи на наведені у оскаржуваному рішенні нормативні підстави припинення права постійного користування позивача земельною ділянкою, вказані обставини не впливають на результат вирішення спору. Тобто спростовуються доводи відповідача про те, що розміщене на спірній земельній ділянці майно, яке зареєстроване за Попільнянським районним споживчим товариством, унеможливлює як саме правонаступництво так і набуття земельної ділянки у постійне користування, оскільки, як саме майно, так і Попільнянський кооперативний ринок є власністю Попільнянського РайСТ;

- позивач згоди на вилучення, наданої на підставі рішення Попільнянської селищної ради народних депутатів від 18.11.1993 №106 в постійне користування земельної ділянки, не надавав.

Тобто, вищенаведеним підтверджено, що Попільнянський колгоспний ринок та Попільнянський кооперативний ринок (що має той же ) є однією і тією ж юридичною особою, якій відповідно до рішення Попільнянської селищної ради народних депутатів від 18.11.1993 №106 було оформлено Державний акт на право постійного користування землею від 27.05.1994.

Рішення суду по справах №906/801/15 та №906/392/18 набрали законної сили.

За приписами с.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За вказаних обставин, доводи відповідача стосовно того, що підставою для прийняття оспорюваного рішення стала відсутність у Попільнянського кооперативного ринку правових підстав для використання земельної ділянки, спростовуються викладеним вище.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005, яким визнано неконституційним пункт 6 Прикінцевих положень Земельного кодексу України від 25.10.2001, право постійного користування земельними ділянками є безстроковим, і у позивача відсутній обов`язок здійснювати переоформлення зазначеного Державного акту.

Рішенням Попільянської селищної ради №761 від 30.01.2019 відповідач позбавив права постійного користування Попільнянського колгоспного ринку земельною ділянкою площею 0,4061 га. Обгрунтовуючи підставу такого рішення відповідач послався на пункт "е" ст.141 Земельного кодексу України та зазначив, що в 2002 році Попільнянське РайСТ оформило ринковий майновий комплекс у власність. З цього часу, відповідно до ст.120 Земельного кодексу України, мало припинитися право постійного користування земельною ділянкою колгоспного ринку.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 141 Земельного кодексу України визначено перелік підстав, за наявності яких право користування земельною ділянкою може бути припинено : а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Пунктом "е" передбачено припинення права користування земельною ділянкою вразі набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Разом з тим, закон не наділяє повноваженнями відповідача приймати рішення про припинення права користування земельною ділянкою в разі набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці на підставі вказаної норми. На підставі вказаної норми

Відповідно до частини першої статті 22 Земельного Кодексу України від 18.12.1990 в редакції, чинній на момент видачі Державного акту на право постійного користування землею 27.05.1994, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. З моменту видачі Державного акту на право постійного користування землею від 27.05.1994, у позивача виникло право постійного користування земельними ділянками згідно з планом землекористування та в межах, встановлених зазначеним актом.

Як встановлено статтею 149 Земельного кодексу України, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. У разі відсутності згоди землекористувача з вилученням земельної ділянки, питання вирішується в судовому порядку (частина 10 статті 149 Земельного кодексу України).

Тобто, з вищенаведеного слідує, що законодавцем правомірність вилучення відповідним органом земельної ділянки, що перебуває у постійному користуванні, а відтак, і прийнятого у зв`язку з цим рішення, поставлена в залежність від наявності згоди землекористувача.

Судом встановлено, що позивач згоди на вилучення, наданої на підставі рішення Попільнянської селищної ради народних депутатів від 18.11.1993 №106 в постійне користування земельної ділянки, не надавав.

За загальним правилом право на землю може бути припинено в силу закону, за рішенням уповноваженого органу, за рішенням суду.

Для визнання припиненим права користування землею відповідно до п."е" ст.141 Земельного кодексу України, немає необхідності приймати будь-яке рішення будь-яким органом, оскільки таке право припиняється в силу закону.

Крім того, господарський суд звертає увагу, що РСТ набула права власності на майновий комплекс у 2002 році, а пункт "е" ст. 141 Земельного кодексу з`явився у кодексі у 2009 році.

Відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно зі статтею 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

В ч. 1 ст. 155 ЗК України зазначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про визнання недійсним рішення Попільянської селищної ради №761 від 30.01.2019, яким припинено право постійного користування Попільнянського колгоспного ринку земельною ділянкою площею 0,4061 га для виробничого використання, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

З аналогічних мотивів у відповідача відсутні правові підстави для визнання такими, що втратили чинність Державних актів серії №ЖТ-04-30-000021 від 27.05.1994 року та серії №ЖТ-04-30-000021 від 27.05.1997 року, які видані Попільнянською селищною радою і зареєстровані у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №21.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються наявними у справі доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати на оплату послуг адвоката 24050,00грн.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Обґрунтовуючи вимогу про відшкодування витрат по оплаті послуг адвоката, позивач долучив до матеріалів справи: договір про надання правової допомоги №01/04 від 01.04.19, який укладений між Підприємством споживчої кооперації "Попільнянський кооперативний ринок" та адвокатом Гайдамаченком Вячеславом Григоровичем; ордер на надання правової допомоги №076129 адвокатом Гайдамаченком В.Г.; детальний опис виконаних адвокатом робіт ; акт прийому-передачі наданих послуг від 30.08.19 на суму 24050,00грн.

У відповідності до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

До розрахунку витрат на професійну правничу допомогу включено вартість витраченого часу на звернення до державного архіву - 750,00грн., на участь адвоката у судових засіданнях - 7000,00грн. за 10 год., витрат на автотранспорт - 3600грн.

Під час розгляду вказаної справи, адвокат брав участь у судовому засіданні, яке продовжувалось протягом однієї години, тому вартість вказаної послуги становить 700,00грн.

Звернення адвоката до державного архіву та витрати на автотранспорт згідно п.2 ч.2 ст.126 ГПК України є витрати , які необхідні адвокату для надання правничої допомоги, тому мають бути підтверджені відповідними доказами, оскільки визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Позивачем не підтверджено доказами вказані витрати.

Таким чином, вартість наданих послуг адвокатом згідно детального опису робіт та наданих доказів складає 13400,00грн. та підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним рішення Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області від 30.01.2019 № 761.

3. Стягнути з Попільнянської селищної ради (13500, Житомирська обл., Попільнянський р-н, смт. Попільня, вул. Богдана Хмельницького, буд. 7, ід. код 04347226) на користь Підприємства споживчої кооперації "Попільнянський кооперативний ринок" (13500, Житомирська обл., Попільнянський р-н., смт. Попільня, вул. Героїв Майдану, буд. 48, код 01559092) - 1921,00 грн. витрат на оплату судового збору, 13400,00 грн витрат на правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 25.10.19

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу

2-3- сторонам (рек. з повідом.)