ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.09.2019 Справа № 905/1077/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Сковородіної О.М.

секретар судового засідання Доннік Н.В.

розглянувши матеріали справи за позовом: Фізичної особи-підприємця Квачука Олексія Миколайовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Великоанадольський вогнетривкий комбінат" (85721, Донецька область, смт. Володимирівка, вул. Заводська, 1, )

про стягнення 135 200, 00 грн. основного боргу, 33 364, 20 грн. пені

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

Фізична особа-підприємець Квачук Олексій Миколайович звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Великоанадольський вогнетривкий комбінат" про стягнення 135 200, 00 грн. основного боргу, 33 364, 20 грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №юр-302/18 від 09.10.2018р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 18.06.2019р. позов Фізичної особи-підприємця Квачука Олексія Миколайовича було залишено без руху для надання доказів надсилання листом з описом вкладення на адресу Приватного акціонерного товариства "Великоанадольський вогнетривкий комбінат" позовної заяви б/н від 10.06.2019р. та доданих до неї документів.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 26.06.2019р. було відкрито провадження у справі, у зв`язку з усунення позивачем обставин, які призвели до залишення позову без руху.

16.07.2019р. на адресу суду від відповідача надійшов відзив №1054 від 12.07.2019р., в якому останній заперечує щодо нарахування пені в розмірі 0,1% від вартості товару та вказує на необхідність застосування подвійної облікової ставки НБУ, за розрахунком відповідача розмір пені становить 23 821,79 грн.

Також, заперечує щодо дати початку нарахування пені та просить суд відмовити у стягненні 40 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

06.08.2019р. на адресу суду від відповідача надійшли додаткові пояснення №1155 від 01.08.2019р., в яких останній зазначає щодо помилковості застосування у відзиві ст. 343 Господарського кодексу України.

Представники сторін у судове засідання 11.09.2019р. не з`явились, про час, дату та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення поштової кореспонденції.

Дослідивши документи, наявні в матеріалах справи, судом встановлено.

09.10.2018р. між Приватним акціонерним товариством "Великоанадольський вогнетривкий комбінат" (далі - покупець або відповідач) та Фізичною особою-підприємцем Квачуком Олексієм Миколайовичем (далі - постачальник або позивач) було укладено договір поставки №юд-302/18 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, постачальник зобов`язується протягом дії цього договору передати (поставити) покупцеві ТМЦ (товарно-матеріальні цінності) за ціною в асортименті (за номенклатурою) і кількості, які узгоджуються сторонами в накладних та/або специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору, а покупець зобовязаний прийняти товар і оплатити його на умовах, встановлених цим договором.

За приписами п. 2.1 договору, ціни на товар за цим договором встановлюються в національній валюті (гривня) і вказуються в накладних та/або специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 3.1 договору оплата товару здійснюється в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Як вбачається з п. 3.2 договору оплата за отриманий від постачальника товар здійснюється покупцем на умовах відстрочення платежу протягом 30 календарних днів з дня отримання товару.

З п. 4.1 договору вбачається, що договір набирає чинності з моменту його підписання повноважними представниками обох сторін і діє до 31.12.2019р.

Пунктом 8.2 договору встановлено, що за порушення строків оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1% від вартості товару за кожен день прострочення платежу.

До договору між сторонами було укладено специфікацію №1 на суму 648 000,00 грн. без урахування ПДВ, товаром визначено - піддони девев`яні, термін поставник жовтень-грудень 2018р.

Позивачем на виконання у мов договору та специфікації було здійснено поставку товару, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними: №1 від 16.10.2018р. на суму 102 600,00 грн., №2 від 05.11.2018р. на суму 102 600,00 грн., №3 від 22.11.2018р. на суму 102 600,00 грн., №4 від 20.12.2018р. на суму 102 600,00 грн.

Відповідачем товар був прийнятий без зауважень.

Датою початку прострочення платежу за накладною №1 є 16.11.2018р., за накладною №2 є 06.12.2018р., за накладною №3 є 23.12.2018р., за накладною №4 є 20.01.2019р.

Віповідачем погашення заборгованості за накладними №1 та №2 було здійснено, але з порушення строку, а саме: за накладною №1 - 19.11.2018р; за накладною №2 двома платежами - 18.12.2018р. на суму 50 000,00 грн. та 20.12.2018р. на суму 52 600,00 грн.

За накладною №3 погашення було здійснено частково: 16.01.2019р. сплачено - 20000,00 грн., 17.01.2019р. сплачено - 20 000,00 грн., 01.02.2019р. сплачено - 20 000,00 грн., 12.03.2019р. - 10 000,00 грн.

Залишок заборгованості за накладною №3 становить 32 600,00 грн.

Погашення заборгованості за накладною №4 на суму 102 600,00 грн. не здійснювалось.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору.

Оцінивши зміст даного договору з якого виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Як встановлено ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у власність у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

У відзиві на позовну заяву відповідач не заперечує факти наявності основної суми заборгованості в розмірі 135 200, 00 грн.

Тому, позовні вимоги про стягнення основної суми заборгованості в сумі 135 200,00 грн. підлягають задоволенню.

Позивачем заявлена до стягнення пеня на підставі п. 8.2 договору поставки в розмірі 0,1% за кожен день за період з 16.11.2018р. по 19.11.2018р. на суму 102 600,00 грн. в розмірі 307,80 грн. (накладна №1); з 05.12.2018р. по 18.12.2018р. на суму 102 600,00 грн. в розмірі 1 333,80 грн. (накладна №2); з 05.12.2018р. по 20.12.2018р. на суму 52 600,00 грн. в розмірі 789,00 грн. (накладна №2); з 22.12.2018р. по 16.01.2019р. на суму 102 600,00 грн. в розмірі 2 565,00 грн. (накладна №3); з 22.12.2018р. по 17.01.2019р. на суму 82 600,00 грн. в розмірі 2 147,60 грн. (накладна №3); з 22.12.2018р. по 01.02.2019р. на суму 62 600,00 грн. в розмірі 2 566,00 грн. (накладна №3); з 22.12.2018р. по 12.03.2019р. на суму 42 600,00 грн. в розмірі 3 408,00 грн. (накладна №3); з 22.12.2018р. по 10.06.2019р. на суму 32 600,00 грн. в розмірі 5 574,60 грн. (накладна №3); з 19.01.2019р. по 10.06.2019р. на суму 102 600,00 грн. в розмірі 14 671,80 грн. (накладна №4).

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

Частинами 2, 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" закріплюється норма, за якою розмір пені, яку може сплатити боржник набувачу коштів, обчислюється від суми простроченого платежу але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нарахування пені позивач здійснив із застосуванням коефіцієнту на рівні 0,1% за кожний день прострочення, що перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України у вказаний період та, відповідно, суперечить приписам Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Також, суд звертає увагу, що за приписами ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якої пов`язано початок.

Стаття 61 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

В той час, як позивач після проведення часткової оплати заборгованості відповідачем, знову нараховує пеню на меншу суму заборгованості з початку періоду прострочення.

Суд здійснює розрахунок пені із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ та з урахуванням приписів статті 61 Конституції України, ст. 253 Цивільного кодексу України: з 16.11.2018р. по 18.11.2018р. (включно) на суму 102 600,00 грн. - 303,58 грн. (накладна №1); з 06.12.2018р. по 17.12.2018р. (включно) на суму 102 600,00 грн. - 1 214,33 грн. (накладна №2); з 18.12.2018р. по 19.12.2018р. на суму 52 600,00 грн. - 103,76 грн. (накладна №2); з 23.12.2018р. по 15.01.2019р. на суму 102 600,00 грн. - 2 428,67 грн. (накладна №3); з 16.01.2019р. по 16.01.2019р. на суму 82 600,00 грн. - 81,47 грн. (накладна №3); з 17.01.2019р. по 31.01.2019р. на суму 62 600,00 грн. - 926,14 грн. (накладна №3); з 01.02.2019р. по 11.03.2019р. на суму 42 600,00 грн. - 1 638,64 грн. (накладна №3); з 12.03.2019р. по 10.06.2019р. на суму 32 600,00 грн. - 2 884,88 грн. (накладна №3); з 20.01.2019р. по 10.06.2019р. на суму 102 600,00 грн. - 14 240,32 грн. (накладна №4).

Загальний розмір пені, який підлягає до стягнення становить 23 821,79 грн.

Щодо розподілу судових витрат.

У відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України сума судового збору стягується пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У прохальній частині позовної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача 40000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує щодо стягнення 40 000,00 грн. правничої допомоги, оскільки, стягнення заборгованості за договором поставки здійснюється внаслідок поставки 4х партій товару, у урахуванням 7ми оплат за відсутністю спірних питань поставки.

Нарахування пені здійснено помилково з порушенням встановленого законом порядку, що свідчить про неналежну підготовку позову.

Також вказує, що договір про надання правової допомоги від 20.05.2019р. містить нечіткі формулювання щодо предмета договору та оплату гонорару, відповідно до договору оплата гонорару здійснюється на умовах, визначених додатковою угодою до цього договору. Проте, таку додаткову угоду не надано.

Звертає увагу суду, що рахунок-фактура №12 від 07.06.2019р. на суму 40 000,00 грн. із призначенням «надання юридичних послуг» не містить ані посилань на договір про надання правової допомоги від 20.05.2019р., ані жодних інших відомостей про те, які саме юридичні послуги надавались позивачу

За змістом відзиву відповідач посилається на постанову Верховного Суду №372/1010/16-ц від 03.05.2018р., відповідно до якої склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В обгрунтування вартості наданих адвокатських послуг позивач посилається на: 1) договір про надання правничої допомоги б/н від 20.05.2019р., відповідно до якого вартість послуг складає 40 000,00 грн.; 2) рахунок-фактуру №12 від 07.06.2019р. на суму 40 000,00 грн.

В порушення статті 126 Господарського процесуального кодексу України позивачем не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Також, позивачем не надано доказів оплати рахунок-фактуру №12 від 07.06.2019р. на суму 40 000,00 грн.

На підставі вищевикладеного та з урахуванням заперечень відповідача, суд відмовляє у задоволенні вимоги щодо стягнення 40 000,00 грн. витрат на правничу допомогу, оскільки, позивачем документально не підтверджено понесення таких витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 236-241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов вимоги Фізичної особи-підприємця Квачука Олексія Миколайовича до Приватного акціонерного товариства "Великоанадольський вогнетривкий комбінат" про стягнення: 135 200, 00 грн. основного боргу - задовольнити; 33 364, 20 грн. пені - задовольнити частково в сумі 23 821,79 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Великоанадольський вогнетривкий комбінат" на користь Фізичної особи-підприємця Квачука Олексія Миколайовича основний борг в розмірі 135 200, 00 грн., пеню в розмірі 23 821,79 грн. та суму судового збору в розмірі 2 385,33 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 23.09.2019р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Позивач: Фізична особа-підприємець Квачука Олексій Миколайович ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

Відповідач: Приватне акціонерне товариство "Великоанадольський вогнетривкий комбінат" (85721, Донецька область, смт. Володимирівка, вул. Заводська, 1, )

Суддя О.М. Сковородіна