ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/2945/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Кучко А.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 149)
до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова (61024, м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 61) 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Харківський університет повітряних сил ім. І.Кожедуба (61023, м. Харків, вул. Сумська, буд. 77/79)
про стягнення 5255,38 грн
за участю

представників:

від позивача - Оганян Л.А., довіреність №01-26/3071 від 19.03.2019

від відповідача - Кирилюк С.О., довіреність №3254 від 06.05.2019

від третьої особи - не прибув.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Харківської області подано позов Акціонерного товариства "Харківобленерго" до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова про стягнення 5255,38 грн., з яких: пеня у розмірі 4328,61 грн., 3% річних у розмірі 267,75 грн. та 659,02 грн. інфляційні втрати.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача взятих на себе зобов`язань за договором про постачання електричної енергії №399 від 08.09.2011 та додаткової угоди від 30.12.2011 до договору в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленої електричної енергії.

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи складається зі сплаченого судового збору у розмірі 1921,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін та призначено розгляд справи по суті на 16.10.2019 об 11:00.

02.10.2019 через загальний відділ діловодства господарського суду Харківської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №23592), в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та просить суд звільнити відповідача від оплати штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, визнати незадовільним майновий стан відповідача та зменшити заявлений до стягнення розмір пені на 50 %.

Суд, дослідивши поданий відповідачем відзив на позовну заяву встановив, що вказаний відзив надійшов до суду в строк, встановлений судом, відповідає вимогам статті 165 ГПК України, а тому прийнятий судом до розгляду та долучений до матеріалів справи.

07.10.2019 через загальний відділ діловодства господарського суду Харківської області від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №23918), в якій позивач зазначає про необгунтованість доводів відповідача, викладених останнім у відзиві на позовну заяву та заперечує проти задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 50%.

Суд, дослідивши подану позивачем відповідь на відзив встановив, що вказана відповідь надійшла до суду в строк, встановлений судом, відповідає вимогам статті 166 ГПК України, а тому прийнята судом до розгляду та долучена до матеріалів справи.

Позивач в судове засідання 16.10.2019 прибув, заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, просив суд їх задовольнити та стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про постачання електричної енергії №399 від 08.09.2011 та додаткової угоди від 30.12.2011 до нього у розмірі 5255,38 грн., з яких: пеня у розмірі 4328,61 грн., 3% річних у розмірі 267,75 грн. та 659,02 грн. інфляційні втрати. Проти задоволення клопотання відповідача, викладене останнім у відзиві на позовну заяву про зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 50% заперечив.

Відповідач в судове засідання 16.10.2019 прибув, проти заявлених позовних вимог заперечив повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та підтримав викладене у відзиві на позовну заяву клопотання про зменшення розміру пені на 50%. В обґрунтування зменшення розміру пені посилається на складне матеріальне становище Квартирно-експлуатаційного відділу та зазначає, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова є неприбутковою організацією, яка фінансується за рахунок коштів державного бюджету України, тому несвоєчасна оплата відповідачем рахунків за спожиту електроенергію пов`язана з невчасним надходженням коштів з державного бюджету, в чому відсутня пряма вина відповідача.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача в судове засідання 16.10.2019 не прибула, про причини неявки суд не повідомила, своїм правом на подання пояснень по суті спору з документами в обґрунтування вказаних у пояснення обставин не скористалася, про розгляд даної справи повідомлялася своєчасно та належним чином про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, з якого вбачається, що копія ухвали господарського суду Харківської області про відкриття провадження у справі від 23.09.2019 була отримана третьою особою 25.09.2019.

На підставі викладеного, суд вважає третю особу такою, що була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи те, що норми статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлюють принципи диспозитивності та рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом, беручи до уваги приписи статті 129 Конституції України, які визначають одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів, та вважає за можливе розгляд справи за наявними у справі матеріалами і документами.

Положеннями частини 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Таким чином, враховуючи, що у матеріалах справи достатньо документів для правильного вирішення спору по даній справі, у судовому засіданні 16.10.2019 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду по даній справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, господарським судом встановлено наступне:

Обставини справи.

08.09.2011 між Акціонерною компанією «Харківобленерго» (надалі - постачальник) та Харківським університетом Повітряних Сил (надалі - споживач) укладено договір про постачання електричної енергії №399 (а.с. 21-25).

Відповідно до п. 2.1. договору постачальник електричної енергії зобов`язується постачати електричну енергію, як різновид товару, зокрема, в обсягах, визначених в розділі 5 договору, з урахуванням розділу 6 договору, відповідно до додатку № 1 до договору "Договірні величини електроспоживання".

Відповідно до п. 2.3.3 договору споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість електричної енергії та інші нарахування згідно з умовами додатка 2 «Порядок розрахунків».

Згідно абзацу 2 п. 5 додатку № 2 Порядок розрахунків до договору за результатами розрахункового періоду споживачем та постачальником електричної енергії визначається фактичний обсяг поставленої споживачу електричної енергії та оформлюється додаток № 20 Акт про використану електричну енергію.

На підставі показів засобів обліку електричної енергії та умов додатка №2 Порядок розрахунків (у відповідності до додатку 3.1 Перелік місць встановлення розрахункових приладів обліку та тарифів, що застосовуються при проведенні розрахунків за спожиту електричну енергію) оформлюється звіт про обсяг спожитої електричної енергії у формі додатку № 9 Звіт про обсяги спожитої за розрахунковий період електричної енергії до цього Договору (п. 7.5 договору), зазначений звіт про обсяги спожитої електричної енергії за розрахунковий період за встановленою формою споживач зобов`язаний щомісяця у встановлений договором строк надавати постачальнику (п. 2.3.2. договору).

Відповідно до абзацу 3 п. 5 додатку № 2 Порядок розрахунків для проведення остаточного розрахунку споживач протягом 3 робочих днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділі відповідного РВЕ рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений споживачем протягом 5 операційних днів з дня його отримання.

В разі неявки споживача для отримання рахунку постачальник направляє рахунки споживачу рекомендованим листом. У такому разі рахунок вважається отриманим споживачем з дня його відправлення (абз. 5 п. 5 додатку № 2 Порядок розрахунків).

Відповідно до п. 9.4 договору, цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2011 року. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Враховуючи, що жодною із сторін договору не було заявлено про припинення його дії або перегляд його умов, договір було пролонговано на 2019 рік.

Договір про постачання електричної енергії є основним документом та визначає зміст правових відносин, прав та обов`язків сторін. Зокрема, укладення договору означає, що між постачальником та споживачем досягнуто згоди щодо усіх його умов.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 30.12.2011 між Акціонерною компанією «Харківобленерго» (постачальник), Харківським університетом Повітряних Сил (споживач) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Харкова (платник), укладено додаткову угоду до договору, за якою сторони змінили в п. 4.5 додатка 2 до Договору Порядок розрахунків слово Споживач на Платник. (а.с. 28).

Відповідно до умов п. 1 вищевказаної додаткової угоди оплата за такі види нарахувань, як вартість електроенергії (у тому числі така, що надійшла на підставі визнаної претензії або за рішенням суду) з ПДВ, здійснюється платником протягом 10 операційних днів з моменту отримання споживачем рахунку та акта звіряння взаєморозрахунків. Безоблікове споживання електричної енергії з ПДВ, по актах перевірки порушень "Правил користування електричною енергією" (у т.ч. розкрадань) з ПДВ, підвищена плата за споживання електричної енергії понад договірну величину, підвищена плата за перевищення договірної величини потужності здійснюється споживачем на поточні рахунки постачальника зі спеціальним режимом використання у відповідному банку.

Пунктом 2 додаткової угоди визначено, що плата за такі види нарахувань, як надання послуг з компенсації перетікання реактивної електричної енергії з ПДВ, сума пені, 3 % річних, індекс інфляції, плата за надання споживачу додаткових послуг (повторне підключення, перевірка та ремонт лічильників та інші послуги, надання яких погоджено з НКРЕ та Глав КЕУ ЗС України) та інші платежі, перераховуються платником на поточний рахунок постачальника в термін 10 операційних днів після отримання споживачем рахунку, акта звіряння взаєморозрахунків або акта виконаних робіт.

Тобто відповідно до умов додаткової угоди відповідач здійснює повну оплату вартості обсягу електричної енергії один раз за фактичними показаннями засобів обліку електричної енергії шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання.

Відповідно до п. 2 зазначеної додаткової угоди, вона набирає чинності із моменту підписання. Дія цієї додаткової угоди розповсюджується на відносини між сторонами з 01.01.2012 у відповідності до ч. 3 ст. 631 ЦК України та діє до 31.12.2012.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що 23.03.2017 між сторонами договору про постачання електричної енергії №399 від 08.09.2011 укладено додаткову угоду до нього, згідно якої, у зв`язку зі зміною найменування споживача, відповідно до наказу Президента України від 24.06.2016 № 270/2016 та наказу "Міністра оборони України від 01.09.2016 № 456, у Преамбулі договору та у всіх додатках, слова найменування Споживача Харківський університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба замінено на слова найменування Споживача Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба. (а.с. 35).

Звертаючись з даним позовом до суду позивачем зазначено про те, що ним, як постачальником, виконано зобов`язання за договором у повному обсязі та здійснено відпуск електричної енергії споживачу. Проте відповідачем, як платником, свої зобов`язання із повної та своєчасної оплати поставлених обсягів електричної енергії виконані несвоєчасно, з простроченням оплати платежів, про що посилається на рахунок №0399 за використану електроенергію за грудень 2018 року, внаслідок чого позивачем виставлено рахунки на оплату пені, 3% річних та інфляційних та в підсумку заявлено до стягнення суму заборгованості у розмірі 5255,38 грн., з яких: пеня у розмірі 4328,61 грн., 3% річних у розмірі 267,75 грн. та 659,02 грн. інфляційних втрат.

Вищевказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, Суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України).

За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності до ст. 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт господарювання (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язків.

Згідно з ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до частини 7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов`язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами за договором про постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з статтями 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Враховуючи вищевикладене, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 4328,61 грн. за період з січня по липень 2019 за прострочення сплати основної суми боргу, про що Суд зазначає наступне.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За статтею 230, пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

В силу ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 4.2.1. договору було встановлено, що за внесення платежів, передбачених пунктом 2.3.3 2.3.4. договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 2 "Порядок розрахунків", споживач сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, 3% річних та індексу інфляції. Сума пені нараховується споживачу з першого дня прострочення платежу, який повинен бути здійснений споживачем в термін, встановлений в додатку №2 «Порядок розрахунків», до дня сплати заборгованості включно та зазначається в розрахунку окремим рядком.

Відповідно до п. 6 додатку № 2 "Порядок розрахунків" до договору у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним додатком нарахувань постачальник проводить споживачу нарахування за весь час прострочення, у тому числі за день оплати, пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюється нарахування, від суми боргу, 3% річних з простроченої суми. При цьому сума грошового зобов`язання за цим договором повинна бути оплачена споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, суд вважає його арифметично вірним, таким, що був здійснений з урахуванням умов договору та положень чинного законодавства, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення пені у розмірі 4328,61 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з проведеним позивачем нарахуванням пені, відповідач у своєму відзиві на позовну заяву просить суд зменшити розмір пені на 50 % у зв`язку з складним матеріальним становищем Квартирно-експлуатаційного відділу та зазначає, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова є неприбутковою організацією, яка фінансується за рахунок державного бюджету України, тому несвоєчасна оплата відповідачем рахунків за спожиту електроенергію пов`язана з невчасним надходженням коштів з державного бюджету, в чому немає прямої вини відповідач. В обґрунтування своїх заперечень останнім надано довідку Державної казначейської служби України від 16.01.2019 №02-29/98 та Рішення №932 від 23.01.2017 Київської Об`єднаної Державної податкової інспекції м. Харків Головного управління ДФС у Харківській області про включення відповідача до реєстру не прибуткових організацій.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.04.2018 у справі № 925/1471/16, суд зазначив, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Виходячи з аналізу вказаної норми, Суд вважає таке клопотання недоведеним та необґрунтованим, оскільки відповідачем, на переконання суду, не надано жодних належних та допустимих доказів в підтвердження скрутного матеріального становища відповідача та відсутності на його рахунку коштів необхідних для проведення розрахунку з позивачем в строки визначені умовами договору, а тому, приймаючи до уваги, що відповідач прострочив виконання зобов`язання перед позивачем, Суд дійшов висновку про безпідставність клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій на 50 %, а тому приймаючи до уваги порушення відповідачем умов договору про постачання електричної енергії, Суд відмовляє відповідачу в зменшенні штрафних санкцій.

Одночасно, Суд вважає за необхідне зазначити, що посилання відповідача на відсутність коштів та належності до бюджетної організації, що фінансується з загального державного бюджету, не звільняє від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов`язань, передбачених ст. 230 ГК України, ст.ст. 549, 625 ЦК України, організації які є бюджетними та фінансуються з загального державного бюджету. Відповідно до ч.2 ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Також, відповідно до Постанови Верховного Суду України №11/446 від 15.05.2012 та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Юліус проти України" від 18.10.2005 відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов`язання.

Крім того, позивачем за час прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачу нараховано 3 % річних у розмірі 267,75 грн., та 659,02 грн. інфляційні втрати про що Суд зазначає таке.

За приписами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши правомірність нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат, враховуючи умови спірного договору та приписи ст. 232 ГК України, ст. 625 ЦК України, Суд встановив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства та умовам договору, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими, доведеним матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, Суд дослідивши подані позивачем докази, визнав їх належними та достатніми в розумінні статей 76, 79 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, під час розгляду даної справи відповідачем, згідно з вимогами ст. 74 ГПК України, не подано належних та допустимих доказів належної та своєчасної оплати заборгованості, як і не подано доказів, які б ставили під сумнів чи спростовували її наявність.

Отже, оцінивши надане суду обґрунтування позовних вимог, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що матеріалами справи підтверджено, що відповідачем порушені права позивача та вищезазначені вимоги законодавствата та умови договору, позивачем вірно обраний спосіб захисту порушеного права, а тому вимога про стягнення заборгованості у розмірі 5255,38 грн. є правомірною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат у справі №922/2945/19.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, Суд керується статтею 129 ГПК України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог та враховуючи висновки господарського суду про повне задоволення позовних вимог, витрати зі сплати судового збору покладаються у даному разі на відповідача з вини якого виник даний спір, який доведено до суду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Квартирно - експлуатаційного відділу м. Харкова (61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 61, ) на користь Акціонерного товариства "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, п/р НОМЕР_1 в ПАТ "Мегабанк", МФО 351629, ) заборгованість у розмірі 5255,38 грн., з яких: пеня у розмірі 4328,61 грн., 3% річних у розмірі 267,75 грн., інфляційні втрати у розмірі 659,02 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1921,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "18" жовтня 2019 р.

Суддя Г.І. Сальнікова