СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2019 р. Справа № 905/1309/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Сіверін В.І. , суддя Терещенко О.І.

при секретарі судового засідання Беккер Т.М.

за участю представників сторін:

позивача - Сороколіт Є.М. (посвідчення №389 від 15.03.2019, довіреність №14-303 від 25.07.2019);

відповідача - Литвиненко В.І. (свідоцтво №2518 від 30.03.2007, довіреність б/н від 05.03.2018);

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вх.№1155Д/1-43) на рішення господарського суду Донецької області від 10.10.2018 у справі №905/1309/18 (суддя Сковородіна О.М., повний текст рішення складено 22.10.2018) у справі №905/1309/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до Комунального виробничого підприємства "Краматорська тепломережа" Краматорської міської ради, м. Краматорськ

про стягнення 4020320,33 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) звернулося до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Комунального виробничого підприємства "Краматорська тепломережа" Краматорської міської ради (відповідач) про стягнення боргу у загальній сумі 4020320,33 грн., у тому числі: пеня - 2461870,11 грн., 3% річних - 242128,19 грн, інфляційні втрати - 1316322,03 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 10.10.2018 позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення: пені у розмірі 2461870,11 грн. - відмовлено, 3% річних у розмірі 242128,19 грн. - задоволено частково, а саме в сумі 242 123,27 грн., інфляційні втрати у розмірі 1316322,03 грн. - задоволено частково, а саме в сумі 1 300533,36 грн. Стягнуто з Комунального виробничого підприємства "Краматорська тепломережа" Краматорської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 3% річних - 242 123,27 грн., інфляційні втрати - 1 300 533,36 грн. та 23 139,85 грн. судового збору. Розстрочено виконання рішення суду від 10.10.2018 у справі № 905/1309/18 на 12 місяців за графіком. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 10.10.2018 у справі №905/1309/18 в частині відмови у стягненні 15 788,67 грн. інфляційних втрат, пені в сумі 2 461 870,11 грн., а також в частині надання відповідачу розстрочки виконання рішення від 10.10.2018 на 12 місяців. Прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги щодо стягнення 15788,67 грн., інфляційних втрат, пені в сумі 2 461 870,11 грн. у стягненні яких було відмовлено - задовольнити, а у наданні відповідачу розстрочки виконання рішення від 10.10.2018 у справі №905/1309/18 - відмовити. Відшкодувати за рахунок відповідача понесені Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" судові витрати за подання скарги.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.11.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача. Встановлено відповідачу строк для надання відзиву на апеляційну скаргу, з наданням доказів надсилання (надання) іншим учасникам справи копій відзивів та доданих до них документів. Призначено справу до розгляду на 09.01.2019.

Ухвалою суду від 09.01.2019 зупинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Донецької області від 10.10.2018 у справі №905/1309/18 до перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №913/66/18. Зобов`язано сторін надати суду відомості про результати перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №913/66/18.

Ухвалою суду від 13.03.2019 поновлено провадження у справі №905/1309/18. Розгляд справи призначено на 02.04.2019 о 12:45 год. Запропоновано учасникам справи надати апеляційному суду письмові пояснення із викладенням своєї правової позиції по справі з урахуванням висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладених у постанові по справі №913/66/18.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.04.2019 зупинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Донецької області від 10.10.2018 у справі №905/1309/18 до перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №905/600/18. Зобов`язано сторін надати суду відомості про результати перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №905/600/18.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.09.2019 поновлено апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Донецької області від 10.10.2018 у справі №905/1309/18. Запропоновано учасникам справи надати суду апеляційної інстанції письмові пояснення із викладенням своєї правової позиції у справі з урахуванням висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №905/600/18. Розгляд справи призначено на 01.10.2019 об 11:30 год.

Відповідач надав через канцелярію суду письмові пояснення по справі (вх.№9341 від 01.10.2019).

Ухвалою суду від 01.10.2019 задоволено клопотання позивача та відкладено розгляд справи на 22.10.2019 на 12:30 год.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2019, у зв`язку з відпусткою суддів Гетьмана Р.А. та Россолова В.В., визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В. (суддя-доповідач), суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І.

В судовому засіданні 22.10.2019 представник позивача підтримує свою апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представник відповідача заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши присутніх у судовому засіданні представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 15.12.2014р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та Комунальним виробничим підприємством «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради (покупець) було підписано договір купівлі-продажу природного газу №1229/15-БО-6.

За приписами п.п.1.1, 1.2 вказаного договору продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно з УКТ ЗЕД , а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

За правилами п.2.1 договору №1229/15-БО-6 від 15.12.2014р. продавець передає покупцеві з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. газ обсягом до 1990 тис. куб. м, у тому числі в січні 450 тис. куб. м, лютому 400 тис. куб. м, березні 300 тис. куб. м, квітні 80 тис. куб. м, жовтні 110 тис. куб. м, листопаді 280 тис. куб. м, грудні 370 тис. куб. м.

За змістом п.5.2 укладеного сторонами правочину до сплати за 1000 куб. м газу належить 7661,64 грн. з ПДВ.

Сторонам неодноразово вносились зміни до вказаного пункту договору №1229/15-БО-6 від 15.12.2014р., внаслідок чого ціна газу становила:

-з 01.02.2015р. 7 416,84 грн. з ПДВ (додаткова угода №1 від 12.02.2015р.),

-з 01.03.2015р. 11 333,64 грн. з ПДВ (додаткова угода №2 від 18.03.2015р.),

-з 01.04.2015р. 9 600,24 грн. з ПДВ (додаткова угода №3 від 15.04.2015р.),

-з 01.05.2015р. 9 122,88 грн. з ПДВ (додаткова угода №4 від 14.05.2015р.),

-з 01.10.2015р. 8 905,32 грн. з ПДВ (додаткова угода №7 від 20.10.2015р.),

-з 01.11.2015р. 7 288,12 грн. з ПДВ (додаткова угода №9 від 22.10.2015р.),

-з 01.12.2015р. 7 292,58 грн. з ПДВ (додаткова угода №11 від 25.11.2015р.).

Відповідно до п.11 договору №1229/15-БО-6 від 15.12.2014р. останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Як свідчать матеріали справи, на підставі договору №1229/15-БО-6 від 15.12.2014р. позивачем та відповідачем було підписано, зокрема, наступні акти приймання-передачі природного газу (з урахуванням послуги на транспортування):

-б/н від 31.01.2015р. у січні 2015 року на суму 1 901 075,06 грн.,

-б/н від 28.02.2015р. у лютому 2015 року на суму 1 602 163,53 грн.,

-б/н від 31.03.2015р. у березні 2015 року на суму 1 760 000,95 грн.,

-б/н від 30.04.2015р. у квітні 2015 року на суму 565 962,95 грн.,

-б/н від 31.10.2015р. у жовтні 2015 року на суму 668 148,35 грн.,

-б/н від 30.11.2015р. у листопаді 2015 року на суму 1 531 887,04 грн.,

-б/н від 31.12.2015р. у грудні 2015 року на суму 1 902 365,75 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом п.6.1 договору №1229/15-БО-6 від 15.12.2014р. остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відтак, зобов`язання з оплати газу, мали бути виконані наступним чином:

-за поставкою січня 2015 року на суму 1 901 075,06 грн. 16.02.2015р. включно, з урахуванням того, що останній день строку та наступний за ним день (14.02.2015р., 15.02.2015р.) припадали на вихідні дні (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України);

-за поставкою лютого 2015 року на суму 1 602 163,53 грн. 16.03.2015р. включно, з урахуванням того, що останній день строку та наступний за ним день (14.03.2015р., 15.03.2015р.) припадали на вихідні дні (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України);

-за поставкою березня 2015 року на суму 1 760 000,95 грн. 14.04.2015р. включно;

-за поставкою квітня 2015 року на суму 565 962,95 грн. 14.05.2015р. включно;

-за поставкою жовтня 2015 року на суму 668 148,35 грн. 16.11.2015р. включно, з урахуванням того, що останній день строку та наступний за ним день (14.11.2015р., 15.11.2015р.) припадали на вихідні дні (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України);

-за поставкою листопада 2015 року на суму 1 531 887,04 грн. 14.12.2015р. включно;

-за поставкою грудня 2015 року на суму 1 902 365,75 грн. 14.01.2016р. включно.

Як вказує позивач з посиланням на відомості, які містяться у довідці «Операції з 01.01.2015р. по 28.02.2018р.» Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», та проти чого відповідач в порядку норм ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України не заперечує, розрахунок за вказаними поставками енергоносія було здійснено відповідачем з порушенням строків, встановлених розділом 6 «Порядок та умови проведення розрахунків договору №1229/15-БО-6 від 15.12.2014р. (зі змінами та доповненнями), а саме:

1)за поставкою січня 2015 року на суму 1 901 075,06 грн.:

- 30.12.2015р. 1 308 927,25 грн.,

- 31.12.2015р. 27 982,44 грн.,

- 28.01.2016р. 88 824,34 грн.,

- 10.02.2016р. 39 788,35 грн.,

- 11.02.2016р. 435 552,68 грн.;

2)за поставкою лютого 2015 року на суму 1 602 163,53 грн.:

- 11.02.2016р. 1 166 239.98 грн.;

- 12.02.2016р. 99 903,13 грн.,

- 15.02.2016р. 63 168,88 грн.,

- 16.02.2016р. 1 529,33 грн.,

- 17.02.2016р. 7 040,21 грн.,

- 24.02.2016р. 243 977,14 грн.,

- 10.03.2016р. 20 304,86 грн.;

3)за поставкою березня 2015 року на суму 1 760 000,95 грн.:

- 10.03.2016р. 38 020,81 грн.;

- 12.03.2016р. 380 354,43 грн.,

- 14.03.2016р. 93 762,17 грн.,

- 16.03.2016р. 1 247 863,54 грн.;

4)за поставкою квітня 2015 року на суму 565 962,95 грн.:

- 16.03.2016р. 250 051,70 грн.,

- 25.03.2016р. 88 706,70 грн.,

- 29.03.2016р. 30 137,23 грн.,

- 30.03.2016р. 9 822,74 грн.,

- 31.03.2016р. 124 305,29 грн.,

- 01.04.2016р. 18 008,35 грн.,

- 11.04.2016р. 6 947,51 грн.,

- 12.04.2016р. 2 530,52 грн.,

- 13.04.2016р. 13 050,80 грн.,

- 14.04.2016р. 22 402,11 грн.;

5)за поставкою жовтня 2015 року на суму 668 148,35 грн.:

- 14.04.2016р. 119 941,07 грн.,

- 15.04.2016р. 548 207,28 грн;

6)за поставкою листопада 2015 року на суму 1 531 887,04 грн.:

- 15.04.2016р. 512 751,15 грн.,

- 18.04.2016р. 19 477,24 грн.,

- 21.04.2016р. 904,27 грн.,

- 25.04.2016р. 65 408,39 грн.,

- 26.04.2016р. 387,57 грн.,

- 27.04.2016р. 36 216,13 грн.,

- 11.05.2016р. 8 663,99 грн.,

- 13.05.2016р. 20 113,67 грн.,

- 16.05.2016р. 334 216,41 грн.,

- 17.05.2016р. 486,44 грн.,

- 23.05.2016р. 513,78 грн.,

- 25.05.2016р. 1 477,85 грн.,

- 26.05.2016р. 2 530,09 грн.,

- 30.05.2016р. 126 388,46 грн.,

- 01.06.2016р. 35 759,49 грн.,

- 29.06.2016р. 353,36 грн.,

- 21.10.2016р. 30 007,81 грн.,

- 25.10.2016р. 97 864,84 грн.,

- 08.11.2016р. 3 964,53 грн.,

- 10.11.2016р. 122 459,62 грн.,

- 14.11.2016р. 273,36 грн.,

- 15.11.2016р. 8 053,33 грн.,

- 16.11.2016р. 335,13 грн.,

- 17.11.2016р. 9 566,22 грн.,

- 18.11.2016р. 67,04 грн.,

- 24.11.2016р. 29 541,87 грн.,

- 25.11.2016р. 26 745,46 грн.,

- 28.11.2016р. 37 359,54 грн.;

7)за поставкою грудня 2015 року на суму 1 902 365,75 грн.:

- 28.11.2016р. 49 592,41 грн.,

- 01.12.2016р. 25 559,62 грн.,

- 12.12.2016р. 7 971,85 грн.,

- 13.12.2016р. 126 669,53 грн.,

- 14.12.2016р. 1 045 610,27 грн.,

- 16.12.2016р. 26 265,89 грн.,

- 20.12.2016р. 44 567,23 грн.,

- 21.12.2016р. 64 964,78 грн.,

- 22.12.2016р. 56 578,20 грн.,

- 23.12.2016р. 15 762,45 грн.,

- 26.12.2016р. 398 017,92 грн.,

- 27.12.2016р. 40 805,60 грн.

Місцевим судом встановлено, що фактичне перерахування вартості природного газу на суму 9 931 603,63 грн. було здійснено відповідачем з порушенням строків, які встановлені договором №1229/15-БО-6 від 15.12.2014р.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

У відповідності до п.7.2 договору №1229/15-БО-6 від 15.12.2014р. у разі невиконання покупцем пункту 6.1 договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 2 461 870,11 грн. пені за загальний період з 17.02.2015р. по 14.07.2016р. за несвоєчасне виконання зобов`язань з оплати природного газу, спожитого у січні квітні, жовтні грудні 2015 року.

Одночасно, за приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищенаведене, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 242 128,19 грн. за загальний період з 17.02.2015р. по 26.12.2016р.

За розрахунком суду розмір процентів річних становить 242 123,27 грн.

Крім того, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у розмірі 1 316 322,03 грн. за загальний період з березня 2015 року по листопад 2016 року.

Відмовляючи в частині стягнення 2461870,11 грн. пені суд зазначив, що позивач при нарахуванні пені не врахував приписи Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси".

Задовольняючи вимогу позивача про стягнення 3% річних, суд визнав її обґрунтованою в сумі 242123,27 грн.

Відмовляючи в частині стягнення 15788,67 грн. інфляційних втрат, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не було враховано правил нарахування інфляційних втрат при здійсненні відповідного розрахунку, що призвело до безпідставного збільшення заявленої до стягнення суми інфляційної складової боргу.

Крім того, судом розстрочено виконання рішення суду строком на 12 місяців, з огляду на сукупність представлених відповідачем доказів відносно свого фінансового становища, розмір спірних нарахувань поряд із сумою основного боргу, яка фактично на момент розгляду справи є сплаченою, строк прострочення грошових зобов`язань з боку відповідача, ступінь його вини у виникненні цього спору, зважаючи на встановлений договором порядок розрахунків за спожитий природний газ.

Колегія суддів зазначає, що, як вбачається із тексту та прохальної частини апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції позивачем оскаржується лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені в сумі 2461870,11 грн. та 15788,67 грн. інфляційних втрат, а також розстрочення судового рішення. В іншій частині зазначене судове рішення не оскаржується, а тому згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Оскаржуючи зазначене рішення, позивач оспорює правомірність висновку суду першої інстанції саме щодо відмови у задоволенні вимоги про стягнення пені, нарахованої на заборгованість за поставлений позивачем природний газ за Договором за період з 07.02.2015 по 14.07.2016 в сумі 2461870,11 грн., оскільки вважає, що суд неправомірно застосував положення Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси".

Також вважає неправомірним висновок суду щодо відмови у стягнення 15788,67 грн. інфляційних втрат у зв`язку з невірним порядком нарахування.

Крім того, вважає, що відповідачем не подано належних доказів, які б свідчили про наявність виключних об`єктивних обставин, які б свідчили про необхідність надання розстрочки виконання рішення суду, а таке розстрочення є лише способом затягування виконання рішення у даній справі.

Наведене позивач вважає підставою для скасування рішення суду. В іншій частині рішення господарського суду не оскаржується, обставини справи, що встановлені судом, сторонами не заперечуються.

Колегія суддів вважає доводи позивача такими, що частково знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 1 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" визначено, що метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2015 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.

Згідно із статтею 2 Закону встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №747 "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" встановлено, що гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

У пункті 5 статуту позивача, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 747 (у редакції, яка діяла на момент прийняття Закону) встановлено, що метою діяльності Компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку.

Пунктом 6 статуту позивача (в зазначеній редакції) встановлено, що предметом діяльності Компанії є, зокрема, постачання природного газу, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії.

Законом України "Про енергозбереження" визначено, що: "енергозбереження" - це діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів; "паливно-енергетичні ресурси" - це сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.

Відповідно до пункту 1.5 статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" енергоносії - це кам`яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам`яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф`яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти, природний газ, природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія.

Тобто природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.

З урахуванням наведеного, в силу приписів чинного законодавства позивач є енергопостачальною компанією в розумінні статті 2 Закону.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції, чинній на момент прийняття Закону) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо; пункт 1 частини першої статті 13 названого Закону в зазначеній редакції).

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, одним з видів основним видом діяльності Відповідача є, зокрема, постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Таким чином, встановивши, що позивач є енергопостачальною організацією, а відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг на території, де проводилася в спірний період часу антитерористична операція, суд першої інстанцій дійшов правомірного висновку щодо поширення на спірні правовідносини, пов`язані із стягненням пені, на період проведення антитерористичної операції (з 07.02.2015р.) мораторію, встановленого частиною другою статті 2 Закону, а тому доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №913/66/18 від 18.01.2019.

Враховуючи, що позивачем заявлено до стягнення суму пені у розмірі 2461870,11 грн., за період з 17.02.2015 по 14.07.2016, тобто у період дії мораторію, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Що стосується інфляційних втрат, колегія суддів зазначає, що ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.04.2019 апеляційне провадження у даній справі було зупинено до розгляду Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду справи №905/600/18 щодо визначення правової позиції Верховного Суду стосовно порядку нарахування інфляційних втрат.

Доводи апелянта зводяться до того, що суд першої інстанції здійснив невірний розрахунок інфляційних, оскільки для розрахунку кожного наступного періоду має бути використана сума боргу збільшена на індекс інфляції попереднього місяця.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 Цивільного кодексу України.

Так, за частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України).

Відтак, враховуючи положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначене узгоджується із рекомендаціям Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97-р відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Така правова позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 05.07.2019 у справі 905/600/18, від 23.10.2018 у справі №913/70/18, яку суд апеляційної інстанції враховує при розгляді спірних правовідносин у відповідності до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з доводами апелянта, що для розрахунку кожного наступного періоду має бути використана сума боргу, збільшена на індекс інфляції попереднього місяця.

Перевіривши розрахунок позивача, у тому числі, період нарахування, суми заборгованості, порядок нарахування інфляційних, суд апеляційної інстанції встановив, що він є вірним, а методика нарахування відповідає зазначеному вище і рекомендаціям Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97-р відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ; позивачем правомірно здійснено нарахування інфляційних з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції не вірно здійснено розрахунок інфляційних за період з 01.03.2015 по 30.11.2016 лише на суму основного боргу, без урахування інфляційних за минулий період.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" слід частково задовольнити; рішення Господарського суду Донецької області від 10.10.2018 у справі №905/1309/18 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 15788,67 грн. інфляційних і в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення цих позовних вимог; в іншій частині рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін.

Щодо доводів апелянта про неправомірність висновків суду щодо надання відповідачу розстрочки виконання рішення за відповідним графіком, колегія суддів зазначає, про наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Згідно з зазначеною нормою, надання заявникові відстрочки або розстрочки виконання рішення є правом господарського суду, при цьому, закон не обмежує це право точним переліком господарських спорів або обставин, за яких суд має право надання відстрочки, проте визначальним фактором при наданні відстрочки є винятковість цих випадків та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення.

Як вбачається з вищезазначеної норми, питання задоволення заяви сторони у справі про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч.ч.3, 4 ст.331 Господарського процесуального кодексу України).

В обґрунтування заяви про надання розстрочки виконання рішення відповідач посилався на збитковість підприємства, обмеженість матеріальних ресурсів, а також на те, що обставини, які спричинили виникнення заборгованості перед позивачем зумовлені наявною дебіторською заборгованістю споживачів.

Предметом діяльності відповідача є надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання усім категоріям споживачів м.Краматорська Донецької області.

За змістом бухгалтерської довідки №15-02/953 від 10.09.2018р. Комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради дебіторська заборгованість за надані послуги теплопостачання по КВП «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради станом на 01.08.2018р. складає 46 937,6 тис. грн., в т.ч. населення 39 454,3 тис. грн., пільги 397,1 тис. грн., субсидії 6 926,3 тис. грн., інші споживачі 159,9 тис. грн.

Враховуючи специфіку виробництва відповідача, вбачається, що всі фінансові надходження підприємство отримує в опалювальний період у вигляді оплати від споживачів.

При цьому, відповідач є підприємством, що надає комунальні послуги за регульованим тарифом, який не вправі встановлювати самостійно і який не відшкодовує собівартість теплової енергії на сто відсотків, внаслідок чого підприємство несе прямі збитки через непокриття різниці в тарифах.

Також відповідно до наданого відповідачем до матеріалів справи наказу №50 від 29.03.2018р., з 1 червня 2018 року по 30 вересня 2018 року, у зв`язку з важким економічним станом відповідача, закінченням опалювального сезону та з метою економії коштів останнім введено режим неповного робочого часу.

З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що основними споживачами природного газу, що постачається відповідачем, є установи і організації, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, підприємство постійно працює по збитковим тарифам та знаходиться у важкому фінансовому становищі, зазнає значних збитків, у тому числі внаслідок проведення антитерористичної операції у Донецькій області.

Додатковий фінансовий тягар у вигляді примусового стягнення 3% річних та інфляційних витрат може привести до банкрутства підприємства відповідача і поставить під загрозу можливість відновлення становища, та як наслідок подальшої реалізацій газу установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що представлені відповідачем в обґрунтування свого клопотання докази свідчать про винятковість розглядуваного випадку та наявність об`єктивних обставин, що виключали б можливість покупця належним чином виконати свої зобов`язання за договором.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про доцільність надання розстрочення виконання рішення строком на 1 рік, починаючи з 10.10.2018р. по 10.10.2019р. включно з щомісячним платежем у розмірі 130 483,04 грн., внаслідок чого заява Комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради з огляду на сукупність представлених відповідачем доказів відносно свого фінансового становища, розмір спірних нарахувань поряд із сумою основного боргу, яка фактично на момент розгляду справи є сплаченою, строк прострочення грошових зобов`язань з боку відповідача, ступінь його вини у виникненні цього спору, зважаючи на встановлений договором порядок розрахунків за спожитий природний газ.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку щодо часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення господарського суду Донецької області від 10.10.2018 у справі №905/1309/18 в частині відмови у стягненні інфляційних втрат в сумі 15788,67 грн. з прийняття в цій частині нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до пп. б), в) пункту 4 частини 1 статті 282 Господарського процесуального кодексу України, у постанові має бути зазначений новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.

Керуючись статтями 129, 269, п. 2 ч.1 ст.275, п.4 ч.1 статті 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької області від 10.10.2018 у справі №905/1309/18 в частині відмови у стягненні 15788,67 грн. інфляційних втрат скасувати.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким позов про стягнення 15788,67 грн. інфляційних втрат задовольнити.

Стягнути з Комунального виробничого підприємства "Краматорська тепломережа" (84301, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Олекси Тихого, буд.2Б, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд.6, ) 15788,67 грн. інфляційних втрат, 234,29 грн. судового збору за подання позовної заяви та 356,78 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Донецької області видати відповідний наказ.

В решті рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного Суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, через Східний апеляційний господарський суд або безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 28.10.2019.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя В.І. Сіверін

Суддя О.І. Терещенко