Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.10.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/831/19

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Фанди О.М., секретаря судового засідання Поліводи С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ельпласт-Львів", вул. Заводська, 4, м. Городок, Львівська область, 81500; адреса для листування (представник позивача Козій І.Ю.): АДРЕСА_5 ,

до відповідача: Фізичної особи ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 ,

про стягнення боргу в сумі 369 378 грн 20 к., з них: 272 292 грн 93 к. - заборгованість, 54 458 грн 59 к. - штраф, 10 000 грн 00 к. - штраф передбачений договором поруки, 2328 грн 00 к. - 3% річних, 3263 грн 34 к. - інфляційні, 27 035 грн 34 к. - пеня

за участю:

від позивача: Данілін Сергій Володимирович - адвокат, (посвідчення адвоката № 001266 від 17.12.2018 року, довіреність б/н від 21.01.2019 року)

від відповідача: представник не з`явився

установив: Товариство з обмеженою відповідальністю "Ельпласт-Львів" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення боргу в сумі 369 378 грн 20 к., з них: 272 292 грн 93 к. - заборгованість, 54 458 грн 59 к. - штраф, 10 000 грн 00 к. - штраф передбачений договором поруки, 2328 грн 00 к. - 3% річних, 3263 грн 34 к. - інфляційні, 27 035 грн 34 к. - пеня.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням ТзОВ "Будівельно-монтажна фірма "Мрія" умов договору купівлі-продаж №120419/001 від 12.04.2019 року, зокрема в частині оплати проданого товару та відповідно і відповідачем по справі, як поручителем на підставі Договору поруки від 16.04.2019 року.

Ухвалою від 12.08.2019 року Господарський суд Івано-Франківської області прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання на 11.09.2019 року.

Ухвалою від 11.09.2019 року Господарський суд Івано-Франківської області замінив відповідача Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) на належного відповідача - Фізичну особу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ); та відклав підготовче судове засідання на 24.09.2019.

Ухвалою від 24.09.2019 року Господарський суд Івано-Франківської області закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 10.10.2019.

10 жовтня 2019 року представником позивача перед судовим засіданням подано до Господарського суду Івано-Франківської області клопотання (вх.№ 17352/19 від 10.10.19) про долучення до матеріалів справи копії банківської виписки про часткове погашення ТОВ "Будівельно-монтажна фірма "Мрія" боргу, зокрема в сумі 30 000 грн 00к.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві та з урахуванням часткової оплати ТОВ "Будівельно-монтажна фірма "Мрія" боргу на суму 30 000 грн 00к., та просить суд позов (в сумі 339 378 грн 20к.) задовольнити. В судовому засіданні представник позивача також уточнив розмір відшкодування витрат на правову допомогу, зокрема просить стягнути 15 000 грн 00к.

Відповідач повноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча про розгляд справи повідомлений належним чином, про, що свідчить відмітка на ухвалі суду від 24.09.2019 року, відзив на позов не подав. Проте, ухвала суду від 24.09.2019 року, направлена відповідачу за адресою, зазначеною позивачем у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернута суду органом поштового зв`язку із відмітками "за терміном зберігання".

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Крім того, за змістом ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Ухвали Господарського суду Івано-Франківської області у даній справі оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому відповідач мав можливість ознайомитися з текстом цих ухвал.

Водночас, право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за свою природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Факт неотримання відповідачем кореспонденції, якою суд з додержанням вимог процесуального закону надсилав за належною адресою, не є об`єктивною причиною, а є суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу.

За змістом п.7ст.120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Повідомлень від відповідача про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання до суду не надходило.

Як вбачається із ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

При розгляді даної справи суд також керується положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 р. про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, що кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 р. у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Крім того, судом взято до уваги, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 р. у справі Смірнова проти України). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи Федіна проти України від 02 вересня 2010 р., Смірнова проти України від 08 листопада 2005 р., Матіка проти Румунії від 02 листопада 2006 р., Літоселітіс проти Греції від 05 лютого 2004 р. та інші).

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд враховує наступні обставини.

12 квітня 2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Ельпласт-Львів" (по договору-продавець/по справі - позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажна фірма "Мрія" (по договору - покупець) укладено Договір купівлі-продаж №120419/001 від 12.04.2019 року, відповідно до умов якого продавець зобов`язався виготовити та передати у власність покупця товар, а покупець в свою чергу зобов`язався прийняти товар та оплатити його вартість.

Відповідно до п.2.1 Договору ціна товару та договору може визначатися специфікаціями, які за умови їх оформлення є не відмінною частиною договору. У разі придбання товару окремими партіями без оформлення відповідної специфікації чи понад кількість і номенклатуру , які визначені у специфікації (-ях), ціна товару та договору визначається виходячи із вартості відпущеного товару, згідно накладних.

Пунктом 3.1 Договору сторони узгодили порядок оплати - 100% попередня оплата (аванс) на р/р продавця за ту кількість товару, яку планує придбати покупець.

Вказаний договір підписаний сторонами та скріплений печатками і відповідно до п. 5.1 набирає чинності з моменту підписання і діє до виконання сторонами зобов`язань у повному обсязі.

На виконання умов договору позивач відповідно до видаткових накладних №150419/033, №150419/034, №170419/025 від 17.04.2019 року відвантажив відповідачу товар на загальну суму 272 293 грн 93к.

Проте ТОВ "Будівельно-монтажна фірма "Мрія" за вказаний вище товар не розрахувалось.

17 липня 2019 року позивач звернувся до ТОВ "Будівельно-монтажна фірма "Мрія" із вимогою щодо погашення заборгованості. Однак, останній на вказану вимогу не відреагував, заборгованість не сплатив.

В забезпечення виконання зобов`язань за Договором купівлі-продаж №120419/001 від 12.04.2019 року, 16.04.2019 року між ТОВ "Ельпласт-Львів" (по договору - кредитор/по справі - позивач) та ОСОБА_1 (по договору - поручитель/по справі - відповідач) укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов`язується відповідати за належне виконання ТОВ "Будівельно-монтажна фірма "Мрія" зобов`язань щодо виконання Договору купівлі-продаж №120419/001 від 12.04.2019 року.

Згідно п.3.1 Договору поруки у разі порушення боржником обов`язку за основним договором, поручитель зобов`язаний самостійно виконати зазначений обов`язок боржника перед кредитором на підставі письмової вимоги кредитора в 7-денний строк із дня отримання такої вимоги.

17 липня 2019 року позивач звернувся до відповідача по справі із вимогою про погашення заборгованості. Однак, останній на вказану вимогу не відреагував, заборгованість не сплатив, що зумовило позивача звернутись з позовом до суду.

З урахуванням наведеного вище, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема із правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

В силу приписів ст.ст. 626, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір купівлі-продажу №120419/001 від 12.04.2019 року, укладений в межах чинного законодавства України, є правомірними, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом, а доказів визнання його судом недійсними, суду не подано (ст.204 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Укладений між сторонами у справі Договір купівлі-продаж №120419/001 від 12.04.2019 року за своєю правовою природою є договором поставки, відтак до нього застосовуються відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Наведена правова норма кореспондується з і ст.712 Цивільного кодексу України, згідно якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Господарського кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 272 292 грн 93 к., про що свідчать долучені до матеріалів справи копії видаткових накладних.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продаж.

З урахуванням умов Договору купівлі-продаж №120419/001 від 12.04.2019 року, ТОВ "Будівельно-монтажна фірма "Мрія" зобов`язався здійснити 100% попередню оплату (аванс) за ту кількість товару, яку планує придбати покупець (в спірному випадку товар визначений у накладних).

Проте, в порушення умов договору ТОВ "Будівельно-монтажна фірма "Мрія" не розрахувалась з позивачем по справі за поставлений товар, внаслідок чого у ТОВ "Будівельно-монтажна фірма "Мрія" виникла заборгованість на суму 272 292 грн 93к.

Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено факт невиконання ТОВ "Будівельно-монтажна фірма "Мрія" умов Договору купівлі-продаж №120419/001 від 12.04.2019 року, зокрема оплати вартості поставленого товару.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В силу ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою, з огляду на положення ст.549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.1.вказаного вище договору сторони також узгодили, що за прострочення оплати товару покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період порушення зобов`язань, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Пунктом 10.3 Договору сторонами встановлено, що у разі прострочення оплати за відвантажений більше двох місяців товар, покупець оплачує на користь продавця понад суму пені та інших нарахувань - штраф в розмірі 20% від суми несвоєчасно сплаченого товару.

На підставі вказаних правових норм та договору позивач нарахував ТОВ "Будівельно-монтажна фірма "Мрія" пеню в сумі 27 035 грн 34к. та 54 458 грн 59к. - штрафу.

Суд, здійснивши перевірку нарахування пені та штрафу, прийшов до висновку про обгрунтованість їх нарахування та таких, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

На підставі вказаної норми закону, враховуючи порушення строків виконання ТОВ "Будівельно-монтажна фірма "Мрія" грошового зобов`язання по Договору купівлі-продажу №120419/001 від 12.04.2019 року, позивачем на суму заборгованості нараховані 3% річних в розмірі 2328 грн 00 к. та інфляційні в сумі 3263 грн 34к.

Судом перевірено правильність нарахування позивачем 3% річних та інфляційні і встановлено правомірність їх нарахування та таких, що підлягають задоволенню.

Частиною ч.1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема, порукою.

В забезпечення виконання зобов`язань за Договором купівлі-продаж №120419/001 від 12.04.2019 року, 16.04.2019 року між ТОВ "Ельпласт-Львів" (по договору - кредитор/по справі - позивач) та ОСОБА_1 (по договору - поручитель/по справі - відповідач) укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов`язується відповідати за належне виконання ТОВ "Будівельно-монтажна фірма "Мрія" зобов`язань щодо виконання Договору купівлі-продаж №120419/001 від 12.04.2019 року.

Вказаний вище договір, укладений в межах чинного законодавства України, є правомірними, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом, а доказів визнання його судом недійсними, суду не подано (ст.204 Цивільного кодексу України).

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно п. 3.1 Договору поруки сторонами погоджено, що у разі порушення боржником обов`язку за основним договором поручитель зобов`язаний самостійно виконати зазначений обов`язок боржника перед кредитором на підставі письмової вимоги кредитора в 7-денний строк із дня отримання такої вимоги.

17.07.2019 року на адресу відповідача позивачем направлялась вимога щодо погашення заборгованості, про що свідчать долучені до матеріалів справи докази її направлення. Проте останній заборгованість не сплатив, що зумовило позивача звернутись з вказаним позовом до суду.

Під час розгляду справи, 10 жовтня 2019 року представником позивача подано клопотання (вх.№ 17352/19 від 10.10.19) про долучення до матеріалів справи копії банківської виписки про часткове погашення ТОВ "Будівельно-монтажна фірма "Мрія" боргу, зокрема в сумі 30 000 грн 00к.

З оглянутих в судовому засіданні банківських виписок судом встановлено, що після звернення з позовом до суду, ТОВ "Будівельно-монтажна фірма "Мрія" частково погашено основну заборгованість, зокрема в сумі 30 000 грн 00к.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже, предмет спору в частині стягнення 30 000 грн 00к. - відсутній. А тому провадження у справі в цій частині слід закрити.

При цьому суд роз`яснює, що відповідно до ч. 3 ст. 231 ГПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

З наведеного слідує, що непогашеною залишилась заборгованість по Договору купівлі-продаж №120419/001 від 12.04.2019 року в сумі 329 378 грн 20 к., з них: 242 292 грн 93 к. - заборгованість, 54 458 грн 59 к. - штраф, 2328 грн 00 к. - 3% річних, 3263 грн 34 к. - інфляційні, 27 035 грн 34 к. - пеня.

Крім того, відповідно до Договору поруки від 18.04.2019 року сторони узгодили, що у разі невиконання вимог кредитора в строки, які визначені цим договором, кредитор має право вимагати від поручителя оплату штрафу в сумі 10 000 грн 00к.

З урахуванням вказаних вище умов договору, позивач пред`явив до стягнення з відповідача по справі, як поручителя, також вказану вище суму штрафу (10 000 грн 00к.).

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач ОСОБА_1 не подав суду доказів, які б спростовували доводи позивача.

З аналізу наведеного вище, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог та таких, що підлягають частковому задоволенню, зокрема в частині стягнення 339 378 грн 20 к., з них: 242 292 грн 93 к. - основна заборгованість, 54 458 грн 59 к. - штраф, 2 328 грн 00 к. - 3% річних, 3263 грн 34 к. - інфляційні, 27 035 грн 34 к. - пеня, 10 000грн 00к. - штрафу по договору поруки. В частині стягнення 30 000 грн 00к. провадження у справі закрити.

Щодо судових витрат по справі, то суд зазначає наступне.

Згідно до ч. 1. ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За поданий позов позивач сплатив судовий збір у розмірі 5 540, 68 грн.

Позов задоволено частково, у зв`язку з частковим погашенням заборгованості в сумі 30 000 грн 00к. після звернення позивачем до суду (під час розгляду справи по суті), у зв`язку із чим суд закрив провадження в цій частині.

Враховуючи часткове задоволення позову, внаслідок погашення частини заборгованості після відкриття провадження у справі (розгляд справи по суті), суд приходить до висновку про відкодування позивачу за рахунок відповідача судового збору в повному обсязі.

Чи

(Разом з тим, відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).

Клопотань про повернення судового збору в частині закриття провадження у справі до суду не надходило.

А тому, враховуючи відсутність відповідного клопотання позивача на час ухвалення рішення, у суду відсутні підстави для повернення позивачу судового збору в частині закриття провадження у справі.

З аналізу наведеного вище та враховуючи часткове задоволення позову на суму 339 378 грн 20к., а також закриття провадження у справі в частині стягнення 30 000 грн 00к., суд виходить з наступного.

При визначенні процентного відношення щодо судового збору при його сплаті за подання вказаного позову у справі (100% в сумі 5540 грн 68к.) та процентного відношення судового збору в частині закриття провадженя у справі (8% , що складає суму 450 грн 00к.), суд приходить до висновку про відшкодування позивачу за рахунок відповідача судового збору в сумі 5090 грн 68к.)

Відповідно до п. 1 ч. 3. ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві позивач клопотав про орієнтовний стягнення з відповідача витрат на надання професійної правничої допомоги в розмірі 30 000 грн 00 к.

10 жовтня 2019 року позивач подав клопотання (вх.№17349/19 від 10.10.2019 року) відповідно до якого уточнив стягнення витрат на правову допомогу, зокрема в сумі 15 000 грн 00к.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів розмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В обґрунтування до стягнення зазначених витрат позивачем надано Договір №080719/1 про надання юридичних (адвокатських) послуг від 08.07.2019, укладений між Адвокатським об`єдннням "Де Лекс" (по договору - виконавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Ельплас-Львів" (по договору - замовник); а також надано копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ЛВ № 001266 від 17.12.2018 та Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серія № 2071 від 29.09.2012 та копії профайлів адвокатів Даніліна С.В. та Козія І.Ю.

На підтвердження надання послуг та їх оплати, відповідачем надано Рахунок вартості правничої допомоги (Додаток №1 від 03.10.2019 року), Акт наданих послуг від 03.10.2019 року, виписка по рахунку від 08.10.2019 року на суму 15 000 грн 00к.

Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи обсяг наданих послуг (адвокат був присутній в судових засіданнях та здійснював представництво позивача по справі), суд дійшов висновку, що розмір адвокатських витрат в сумі 15000 грн 00 к є співрозмірним, наданому об`єму адвокатських послуг.

Відповідно до ч.4 ст. 129 ГПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

В спірному випадку, позовні вимоги задоволенні частково, у зв`язку із частковою оплатою ТОВ "Будівельно-монтажна фірма "Мрія" суми боргу після звернення з позовом до суду (тобто провадження у цій частині закрито).

Таким чином, судові витрати на правову допомогу в розмірі 15 000 грн 00к. понесенні позивачем слід відшкодувати останньому за рахунок відповідача.

Керуючись ст.124, ст.129 Конституції України, ст. 11, 202, 509, 525, 526, 530, 546, 553, 554, 610, 611, 612, 614, 625, 626-629, 691 Цивільного кодексу України, ст. 216, 230 Господарського кодексу України, ст. 13, 86, 123, 126, 129, 176, 202, 233, 238, 240, 241, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов товариства з обмеженою відповідальністю "Ельпласт-Львів" до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення боргу в сумі 369 378 грн 20 к., з них: 272 292 грн 93 к. - заборгованість, 54 458 грн 59 к. - штраф, 2328 грн 00 к. - 3% річних, 3263 грн 34 к. - інфляційні, 27 035 грн 34 к. - пеня, 10 000грн - штраф по договору поруки - задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Ельпласт-Львів" (вул. Заводська, 4, м. Городок, Львівська область, код 23957545) заборгованості в сумі 339 378 грн 20 к. (триста тридцять дев`ять тисяч триста сімдесят вісім гривень двадцять копійки), з них: 242 292 грн 93 к. (двісті сорок дві тисячі двісті дев`яносто дві гривні дев`яносто три копійки) - основна заборгованість, 54 458 грн 59 к. (п`ятдесят чотири тисячі чотириста п`ятдесят вісім гривень п`ятдесят дев`ять копійки) - штраф, 2328 грн 00 к. (дві тисячі триста двадцять вісім гривень) - 3% річних, 3263 грн 34 к. (три тисячі двісті шістдесят три гривні тридцять чотири копійки) - інфляційні, 27 035 грн 34 к. (двадцять сім тисяч тридцять п`ять гривень тридцять чотири копійки) - пеня, 10 000грн 00к. (десять тисяч гривень) - штрафу по договору поруки та 5 540 грн 68к. (п`ять тисяч п`ятсот сорок гривень шістдесят вісім копійки) - витрат по сплаті судового збору та 15000грн 00к. (п`ятнадцять тисяч гривень) - витрат на правову допомогу.

В частині стягнення 30 000 грн 00к. - провадження у справі закрити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Західного апеляційного Господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21.10.2019

Суддя Фанда О. М.