УХВАЛА

24 жовтня 2019 року

м. Київ

Справа № 916/313/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, судді: Кондратова І.Д., Мамалуй О.О.

за участю секретаря судового засідання: Натаріної О.О.

розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ "Державний ощадний банк України"

на рішення Господарського суду Одеської області

(суддя - Погребна К.Ф.)

від 19.06.2018

та постанову Одеського апеляційного господарського суду

(головуючий - Ярош А.І., судді: Принцевська Н.М., Діброва Г.І.)

від 25.09.2018

у справі № 916/313/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Чорноморочка плюс"

до Публічного акціонерного товариства "Держаний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Укркава"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий Олексій Сергійович, Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

за участю представників учасників справи:

позивача - Кліменко Ю.І.

відповідача - Дорошенко Ю.В.

ТОВ "Укркава" - Попова М.О.

Приватного нотаріусу КМНО Малого О.С. - не з`явилися

Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ - не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Чорноморочка плюс" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ "Державний ощадний банк України" про визнання виконавчого напису, вчиненого 09.11.2017 приватним нотаріусом Київського міського округу Малим Олексієм Сергійовичем та зареєстрованого в реєстрі за № 2728 таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги мотивовані тим, що приватним нотаріусом Київського міського округу Малим Олексієм Сергійовичем порушено процедуру вчинення виконавчого напису № 2728 від 09.11.2017. ТОВ "Чорноморочка плюс" зазначає, що виконавчий напис вчинено з порушенням встановленого статтею 88 Закону України "Про нотаріат" та пунктами 3.1., 3.4. глави 16 розділу ІІ "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 однорічного строку з дня виникнення права вимоги. Крім того, позивач як майновий поручитель не отримував письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, відсутні докази безспірності заборгованості, та наразі тривають судові спори щодо заборгованості ТОВ "Укркава" та звернення стягнення на предмет іпотеки. Матеріально-правовою підставою визначено статті 87, 88 Закону України "Про нотаріат", пункти 3.1., 3.2., 3.4. глави 16 розділу ІІ "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.06.2018 у справі № 916/313/18 позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено повністю. Визнано виконавчий напис, вчинений 09.11.2017 та зареєстрований за № 2728, таким, що не підлягає виконанню.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25.09.2018 рішення Господарського суду Одеської області від 19.06.2018 у справі № 916/313/18 залишено без змін.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідач звернувся до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису з порушенням приписів статті 88 Закону України "Про нотаріат", підпунктами 3.1., 3.2. пункту 3, підпунктами 5.1. - 5.3. пункту 5 глави 16 розділу ІІ "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", статей 24, 27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень". Так, місцевий господарський суд, висновки якого підтримав і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що з дня виникнення у ПАТ "Ощадбанк" вимоги за договором кредитної лінії № 86 від 28.12.2011 минуло більше одного року, що виключає вчинення нотаріусом виконавчого напису поза зазначеним строком.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Одеської області від 19.06.2018 та постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25.09.2018 у справі № 916/313/18, Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ "Державний ощадний банк України" звернулося з касаційною скаргою, якою просить оскаржувані рішення місцевого суду та постанову суду апеляційної інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Верховного Суду від 12.11.2018 відкрито касаційне провадження та призначено до розгляду касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ "Державний ощадний банк України" на рішення Господарського суду Одеської області від 19.06.2018 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 25.09.2018 у справі № 916/313/18.

Ухвалою Верховного Суду від 11.12.2018 касаційне провадження у справі № 916/313/18 за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ "Державний ощадний банк України" на рішення Господарського суду Одеської області від 19.06.2018 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 25.09.2018 зупинено до прийняття відповідного рішення Великою Палатою Верховного Суду у справі №916/3006/17.

Ухвалою Верховного Суду від 10.09.2019 касаційне провадження поновлено та призначено до розгляду касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ "Державний ощадний банк України" на рішення Господарського суду Одеської області від 19.06.2018 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 25.09.2018 у справі № 916/313/18.

У постанові від 02.07.2019 у справі №916/3006/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України "Про нотаріат" безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою Цивільним кодексом України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. В зв`язку з чим, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті, тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки.

Позиція Великої Палати Верховного Суду обґрунтовується ще тим, що стаття 88 Закону України "Про нотаріат" містить різні строки для звернення до нотаріуса (три роки - у відносинах за участю громадян, і один рік - для відносин за участю підприємств, установ і організацій), оскільки на момент ухвалення Верховною Радою України цього закону діяв Цивільний кодекс Української РСР 1963 року, яким позовна давність визначалася залежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, тобто три роки у відносинах за участю громадян і один рік у спорах за участю підприємств, установ і організацій. Після внесення змін до ЦК УРСР у 1995 році, а також після вступу у дію нового Цивільного кодексу України у 2004 році строки, встановлені у статті 88 Закону України "Про нотаріат", не були приведені у відповідність до позовної давності, яка вже стала визначатися залежно від сутності позовних вимог, а не за суб`єктною ознакою.

Відповідно до частини шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно із частиною четвертою статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норми права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною четвертою статті 302 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.

Колегія суддів дійшла висновку про необхідність відступити від викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №916/3006/17 правового висновку щодо пов`язаності строку для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України "Про нотаріат" із позовною давністю, встановленою Цивільним кодексом України, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як зазначено у статті 3 Закону України "Про нотаріат" нотаріус - уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема, посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Стаття 39 Закону України "Про нотаріат" визначає, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства.

Статтею 87 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.

Відповідно до статті 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше року.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку.

Аналогічні положення містяться у підпунктах 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5.

Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, однією із обов`язкових умов вчинення нотаріусом виконавчих написів як особливої форми захисту цивільних прав є дотримання імперативно встановлених Законом України "Про нотаріат" строків.

При цьому, статтею 88 Закону України "Про нотаріат" зазначені строки не визначено як позовну давність.

З огляду на самостійність судової та нотаріальної форми захисту цивільних прав та позовної давності як цивільно-правового інституту, пов`язаного саме із позовною формою захисту прав судом, колегія суддів вважає, що норми Закону України "Про нотаріат" розширеному тлумаченню не підлягають.

Виходячи із змісту статті 18 Цивільного кодексу України, звернення особи до нотаріуса за виконавчим написом є окремим способом захисту, відмінним від судового, тому визначені в статті 88 Закону України "Про нотаріат" строки є елементом встановленого цим законом порядку захисту цивільних прав нотаріусом, вони не є позовною давністю і не можуть застосовуватися за правилами Цивільного кодексу про позовну давність.

Відповідно, нотаріус має право вчинити виконавчий напис із дотриманням строків, встановлених статтею 88 Закону України "Про нотаріат".

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати Верховного Суду (у постанові від 02.07.2019 у справі №916/3006/17) правового висновку щодо пов`язаності строку для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України "Про нотаріат" із позовною давністю, встановленою Цивільним кодексом України, та передати справу №916/313/18 на розгляд до Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись статтями 234, 235, 236, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 916/313/18 за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ "Державний ощадний банк України" на рішення Господарського суду Одеської області від 19.06.2018 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 25.09.2018.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та не підлягає оскарженню.

Головуючий В. Студенець

Судді І. Кондратова

О. Мамалуй