РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.10.2019Справа № 910/10236/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ»

до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового

фонду Святошинського району м. Києва»

про стягнення 180 649, 72 грн.,

Без виклику (повідомлення) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» (далі - відповідач) про стягнення 180 649, 72 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що представниками Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» було зафіксовано порушення пункту 4.13 частини 2 статті 77 Закону України «Про ринок електричної енергії», п.п. 1.3, 5.1., 6.40., 10.2. Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 року № 28 (далі - ПКЕЕ), а саме самовільне підключення електроустановок струмоприймачів до електричної мережі з метою безоблікового споживання електроенергії, про що було складено відповідні акти порушень. Комісією з розгляду актів порушень ПКЕЕ прийнято рішення провести нарахування за відповідними актами порушень не облікованої внаслідок порушення споживачем електричної енергії у загальному розмірі 180 649, 72 грн. Позивач вказує, що відповідач в порушення наведених положень законодавства та умов договору про постачання електричної енергії № 20121 від 01.02.2016 року допустив самовільне підключення з метою безоблікового споживання електроенергії, у звязку з чим, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.08.2019 року у справі № 910/10236/19 позовну заяву Приватного акціонерного товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» залишено без руху на підставі частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачу строк для усунення недоліків.

13.08.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.08.2019 року відкрито провадження у справі № 910/10236/19, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін, визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов та попереджено, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, спір буде вирішений за наявними матеріалами справи у відповідності до приписів частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з частиною 4 статті 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала від 19.08.2019 про відкриття провадження у справі № 910/10236/19 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення (трек-номер 011) на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Означена ухвала була отримана відповідачем 22.08.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з трек-номером 011.

Відповідно до пункту 3 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Крім цього, судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 19.08.2019 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою господарського суду міста Києва від 19.08.2019, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Судом враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.02.2016 року між Акціонерною компанією «Київенерго» (постачальник) та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва (споживач) укладено договір про користування електричною енергією № 20121 (далі - Договір), відповідно до пункту 1 якого Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача за обєктами Споживача згідно з умовами цього Договору та Додатків до Договору, що є його невідємною частиною, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та Додатків до Договору, що є його невідємною частиною. Точка продажу електричної енергії: на межі балансової належності електроустановок споживача. Приєднана та дозволена потужність у точці підключення визначено у Додатку «Перелік обєктів споживача».

Згідно з пунктом 2.1. Договору під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобовязуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ).

Відповідно до підпункту 2.3.11 Договору споживач зобовязався оперативно повідомляти постачальника до електроустановок та засобів обліку електричної енергії, виявлення безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача.

Згідно з п.9.4. Договору цей договір набирає чинності з дня його підписання та укладається на строк до 31 грудня 2016 року. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Відповідно до пункту 2.2 Статуту Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі», затвердженого 22.12.2017 Загальними зборами акціонерів Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі», товариство створене на підставі рішення позачергових загальних зборів Публічного акціонерного товариства «Київенерго» від 13.11.2017 про реорганізацію Публічного акціонерного товариства «Київенерго» шляхом виділу з нього товариства та передачі йому частини майна, прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Київенерго».

У пункті 4.2. Статуту Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі», затвердженого 22.12.2017 Загальними зборами акціонерів Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі», визначено, що предметом діяльності товариства є в тому числі: розподілення (передача (розподіл) місцевими (локальними) електричними мережами) електричної енергії.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі» (, адреса: 04655, місто Київ, вулиця Новокостянтинівська, 20) є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Київенерго».

Згідно з частиною 13 розділу XVII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ринок електричної енергії» у разі відокремлення оператор системи розподілу є правонаступником в частині прав та обов`язків, зокрема, пов`язаних із провадженням діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та із провадженням діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією.

Судом встановлено, що 09.02.2018 року уповноваженими представниками позивача було зафіксовано порушення пункту 4.13 частини 2 статті 77 Закону України «Про ринок електричної енергії», п.п. 1.3, 5.1., 6.40., 10.2. ПКЕЕ, про що складено акт про порушення №047861, відповідно до якого встановлено самовільне підключення електроустановок струмоприймачів до електричної мережі з метою безоблікового споживання електроенергії помешкання № 22 (5 поверх) у ж/б № 3/В за адресою: вул. Бударіна. Самовільне підключення виконано від поверхового розподільчого щита (5 поверх) по трьох фазах в помешкання № 22. Представнику споживача було продемонстровано вказане порушення.

27.02.2018 року на виконання пункту 6.42 ПКЕЕ, відбулось засідання комісії позивача за участю представника відповідача, по розгляду акту про порушення № 047861 від 09.02.2018 з метою визначення правомірності складення акту, обсягу і вартості електроенергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем ПКЕЕ та Закону України «Про ринок електричної енергії» та яка підлягає оплаті споживачем.

За результатами розгляду вказаного порушення Комісією прийнято рішення, оформлене протоколом № 229, відповідно до якого вирішено провести нарахування за Актом № 047861 згідно з пунктом 2.9 та формулою 2.7. Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачами ПКЕЕ, виходячи з потужності 24,35 кВт та режимом роботи струмоприймачів 7 днів на тиждень, 12 годин на добу. Згідно з розрахунком, нарахування проведено за період з 10.08.2017 року по 09.02.2018 року (за 6 місяців, що передували виявленню порушення) та становить 90 324, 86 грн.

09.02.2018 року уповноваженими представниками позивача було зафіксовано порушення пункту 4.13 частини 2 статті 77 Закону України «Про ринок електричної енергії», п.п. 1.3, 5.1., 6.40., 10.2. ПКЕЕ, про що складено акт про порушення № 047849, відповідно до якого встановлено самовільне підключення електроустановок струмоприймачів до електричної мережі з метою безоблікового споживання електроенергії помешкання № 23 (5 поверх) у ж/б № 3/В за адресою: вул. Бударіна. Самовільне підключення виконано від поверхового розподільчого щита (5 поверх) по трьох фазах в помешкання № 23. Представнику споживача було продемонстровано вказане порушення.

27.02.2018 року на виконання пункту 6.42 ПКЕЕ, відбулось засідання комісії позивача за участю представника відповідача по розгляду акту про порушення № 047849 від 09.02.2018 з метою визначення правомірності складення акту, обсягу і вартості електроенергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем ПКЕЕ та Закону України «Про ринок електричної енергії» та яка підлягає оплаті споживачем.

За результатами розгляду вказаного порушення, Комісією прийнято рішення, оформлене протоколом № 230, згідно з яким вирішено провести нарахування за Актом згідно пункту 2.9 та формулою 2.7. Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачами ПКЕЕ, виходячи з потужності 24,35 кВт та режимом роботи струмоприймачів 7 днів на тиждень, 12 годин на добу. Згідно з розрахунком, нарахування проведено за період з 10.08.2017 року по 09.02.2018 року (за 6 місяців, що передували виявленню порушення) та становить 90 324, 86 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва у справі № 910/2806/18 від 13.09.2018, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2019, відмовлено у задоволенні позову КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» до ПАТ «Київенерго» та Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» про визнання недійсним рішення по розгляду акту про порушення від 09.02.2018 № 047849, оформленого протоколом від 27.02.2018 № 230.

Рішенням господарського суду міста Києва у справі № 910/2812/18 від 26.09.2018, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2018, відмовлено у задоволенні позову КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» до ПАТ «Київенерго» та Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» про визнання недійсним рішення по розгляду акту про порушення від 09.02.2018 № 047861, оформленого протоколом від 27.02.2018 № 229.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як наголосив Верховний Суд у своїй постанові від 13.08.2019 у справі № 910/11164/16 преюдиціальність - це обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правило про преюдицію спрямоване не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Отже, правомірність рішень позивача, оформлених протоколами від 27.02.2018 № 229 та № 230 за актами про порушення від 09.02.2018 № 047861 та № 047849, встановлено судовими рішеннями у справах № 910/2806/18 від 13.09.2018 та № 910/2812/18 від 26.09.2018, вони які мають преюдиційне значення для розгляду справи, а тому ці факти повторного доведення не потребують. Зазначені рішення не скасовано та вони набрали законної сили.

Позивач зазначає, що відповідач у строк встановлений чинним законодавством України не сплатив рахунків за самовільно спожиту електричну енергію на загальну суму 180 649, 72 грн., у звязку з чим позивач вирішив звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За умовами статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Статтею 26 Закону України «Про електроенергетику» визначено, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України.

Частинами 1, 2 статті 27 Закону України «Про електроенергетику» передбачено, що правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність. Правопорушеннями в електроенергетиці, зокрема, є: крадіжка електричної і теплової енергії, самовільне підключення до об'єктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку.

Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996 (далі - ПКЕЕ), які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, врегульовані взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальником електричної енергії та споживачами.

Відповідно до п. 1.3. ПКЕЕ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, або договору про купівлю-продаж електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом.

Згідно з положеннями пункту 5.1. ПКЕЕ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін. Споживання електричної енергії без договору не допускається.

За змістом пунктів 10.2, 10.3 ПКЕЕ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яким передбачено обов'язки споживача електричної енергії, останній зобов'язаний не допускати безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача, відшкодовувати збитки, завдані постачальнику електричної енергії (електропередавальній організації), у разі виявлення безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача, а також оперативно повідомити постачальника про виявлення безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача.

Відповідно до п. 6.40. ПКЕЕ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі виявлення представниками електропередавальної організації або представниками постачальника електричної енергії пошкоджень чи зриву пломб, установлених у місцях, указаних в акті про пломбування, або пошкоджень відбитків тавр на цих пломбах, пошкодження розрахункових засобів обліку, явних ознак втручання в параметри розрахункових засобів (систем) обліку з метою зміни їх показів перерахунок обсягу електричної енергії, який підлягає оплаті, здійснюється відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої постановою НКРЕ від 04.05.2006 № 562, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 04.07.2006 за № 782/12656.

Пунктом 6.41.ПКЕЕ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що, у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником постачальника електричної енергії, від якого споживач одержує електричну енергію, або електропередавальної організації порушень цих Правил або умов договору на місці виявлення порушення у присутності представника споживача оформляється акт порушень.

В акті мають бути зазначені зміст виявленого порушення із посиланням на відповідні пункти цих Правил та вихідні дані, необхідні та достатні для визначення обсягу недоврахованої електричної енергії та/або суми завданих споживачем збитків. За необхідності в акті зазначаються заходи, яких необхідно вжити для усунення допущених порушень.

Судом встановлено, що за результатами перевірки дотримання відповідачем вимог Правил користування електричною енергією (ПКЕЕ) у житловому будинку за адресою: м. Київ, вул. Бударіна, 3-В, складено акт про порушення № 047861 від 09.02.2018.

Зі змісту даного акту вбачається, що відповідачем було допущено порушення п.п. 4, 13 ч. 2 ст. 77 Закону України «Про ринок електричної енергії», п.п. 1.3, 5.1, 6.40 та 10.2 ПКЕЕ, а саме самовільне підключення струмоприймачів до електромереж позивача з метою безоблікового споживання електроенергії.

Самовільне підключення виконано від поверхового розподільчого щита по трьох фазах у квартиру № 22 по вул. Бударіна, 3-В.

Відповідно до п. 6.42 ПКЕЕ на підставі акта порушень уповноваженими представниками постачальника електричної енергії (електропередавальної організації) під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг недоврахованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків.

Рішення комісії оформляється протоколом і набирає чинності з дня вручення протоколу споживачу. Разом з протоколом споживачу надаються розрахунок величини вартості та розрахункові документи для оплати недоврахованої електричної енергії та/або збитків.

З матеріалів справи вбачається, що за наслідками проведених 27.02.2018 засідань комісії з розгляду актів про порушення № 047861 від 09.02.2018 та № 047849 були прийняті рішення (протоколи № 229 та № 230 від 27.02.2018), відповідно до яких позивачу було нараховано 180 649, 72 грн. за безобліково спожиту електроенергію у період з 10.08.2017 по 09.02.2018.

Як встановлено судом, нарахування по актам порушень здійснювалось згідно із п. 2.9 за формулою 2.7 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 4 травня 2006 року №562.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, який є додатком 6А до договору, на балансі відповідача перебуває ГРЩ щит ж/б № 3б, 3в по вул. Бударіна.

Так, відповідно до пункту 2.1. Методики вона застосовується на підставі акта про порушення, складеного в порядку, установленому цією Методикою, з урахуванням вимог ПКЕЕ та в разі виявлення таких порушень ПКЕЕ, зокрема підключення до електричної мережі, що не є власністю енергопостачальника, електроустановок, струмоприймачів або електропроводки поза розрахунковими приладами обліку електричної енергії без порушення схеми обліку (підпункт 7). У такому випадку розрахунок за актом про порушення здійснюється відповідно до пункту 2.9 Методики, яким визначено, що розрахунковий добовий обсяг споживання електричної енергії через проводи (кабелі), якими здійснене самовільне підключення, розраховується за формулою (2.7) Методики, а кількість днів у періоді, за який здійснюється перерахунок, визначається за формулою (2.6) Методики.

Пунктом 1.2. ПКЕЕ визначено, що споживач електричної енергії - юридична або фізична особа, що використовує електричну енергію для забезпечення потреб власних електроустановок на підставі договору; межа балансової належності - точка розділу елементів електричної мережі між власниками електроустановок за ознаками права власності або користування, або повного господарського відання; межа експлуатаційної відповідальності - точка розділу електричної мережі за ознакою договірних зобов'язань з експлуатації тих чи інших її ділянок або елементів, встановлюється за згодою сторін. За відсутності такої згоди межа експлуатаційної відповідальності збігається з межею балансової належності.

Згідно з умовами п. 2.1. ПКЕЕ межі балансової належності та експлуатаційної відповідальності між споживачем (субспоживачем) і електропередавальною організацією (основним споживачем) за технічний стан і обслуговування суміжних електроустановок фіксуються в акті розмежування балансової належності електроустановок і експлуатаційної відповідальності сторін.

Межа експлуатаційної відповідальності може не збігатися з межею балансової належності, яка визначається правом власності споживача і електропередавальної організації (основного споживача) на окремі елементи електричної мережі, про що зазначається в акті розмежування балансової належності електроустановок і експлуатаційної відповідальності сторін.

Відповідно до п. 5.6. ПКЕЕ акт (акти) про розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін є невід'ємною частиною договору про постачання електричної енергії.

Як підтверджено матеріалами справи, у відповідності до умов Договору про постачання електричної енергії № 20121 від 01.02.2016 відповідач є споживачем електричної енергії для забезпечення потреб його електроустановок, зокрема, за об'єктом житловий будинок за адресою: м. Київ, вул. Бударіна 3-В.

У відповідності до додатку 6А до договору (акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін) ГРЩ щит ж/б № 3б, 3в по вул. Бударіна належить відповідачу.

Згідно з актом розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, відповідач несе відповідальність за технічний стан та експлуатацію електрообладнання, що перебуває на його балансі - ГРЩ щит ж/б № 3б, 3в по вул. Бударіна.

Споживач зобов'язується забезпечити на своїй території охорону електромережі, що належить електропередавальній організації, безперешкодний доступ до електроустановок працівників електропередавальної організації в будь-який час доби для проведення необхідних робіт (п. 7 акту).

У відповідності до пп. 25 п. 10.2. ПКЕЕ, у разі приєднання нових субспоживачів до власних технологічних електричних мереж у межах дозволеної потужності, споживач електричної енергії зобов'язаний повідомити про це електропередавальну організацію і постачальника електричної енергії та ініціювати коригування дозволеної потужності (зменшення дозволеної потужності на величину приєднаної потужності нових субспоживачів).

Згідно з пп. 27 п. 10.2. ПКЕЕ споживач електричної енергії зобов'язаний не допускати безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача, а також відшкодовувати збитки, завдані постачальнику електричної енергії (електропередавальній організації), у разі виявлення безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача.

Споживач зобов'язаний оперативно повідомляти органи Держенергонагляду, Держнаглядохоронпраці України, постачальника електричної енергії та електропередавальну організацію відповідно до їх повноважень про виявлення безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача (пп. 5 п. 10.2 ПКЕЕ).

З огляду на наведені положення Правил користування електричною енергією, оскільки ГРЩ житлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Бударіна, 3-В належить відповідачу, то відповідальним за всі під'єднання до вказаного електрообладнання та за безоблікове користування електричною енергією є саме відповідач.

Таким чином, маючи на балансі ГРЩ щит ж/б № 3в по вул. Бударіна, відповідач повинен був проводити роботу із недопущення несанкціонованих підключень до власних об'єктів електроенергетики, за які передбачена відповідальність згідно чинного законодавства.

Пунктом 4.4. Договору визначено, що у разі виявлення однією із сторін порушень умов договору іншою стороною, за які законодавством передбачене застосування санкцій чи які тягнуть за собою збитки, недоотриману продукцію або вигоду тощо, на місці оформлюється двосторонній акт порушень. Акт складається у присутності представників обох сторін договору в двох примірниках. Сторона, дії або бездіяльність якої стала причиною складання акта, має право внести до акта свої зауваження. Сторона, яка виявила порушення своїх прав, зобов'язана попередити іншу сторону про необхідність складання акта. Інша сторона не може без поважних причин відмовитися від складання та підписання акта. У разі відмови відповідальної сторони від підписання акта в ньому має бути запис про відмову. У цьому разі акт вважається дійсним, якщо його на місці складання підписали не менше трьох уповноважених представників сторони договору, що складала акт.

Законність актів позивача про порушення від 09.02.2018 № 047861 та № 047849, а також рішень Комісії позивача, оформлених протоколами 27.02.2018 № 229 та № 230 встановлено судовими рішеннями у справах № 910/2806/18 від 13.09.2018 року та № 910/2812/18 від 26.09.2018 року, у звязку з чим нарахування позивачем вартості за недовраховану електричну енергію на загальну суму 180 649, 72 грн., є доведеним та обґрунтованим.

Відповідно до пункту 6.43 ПКЕЕ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) кошти за недовраховану електричну енергію перераховуються споживачем на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом або поточний рахунок постачальника електричної енергії за нерегульованим тарифом. Споживач має оплатити розрахункові документи за недовраховану електричну енергію протягом 30 календарних днів від дня отримання рахунка.

Згідно з приписами підпункту 8.2.7. постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» від 14.03.2018 року № 312, чинної на момент розгляду даної справи, кошти за необліковану електричну енергію та суми збитків перераховуються споживачем на поточний рахунок оператора системи. Споживач має оплатити розрахункові документи за необліковану електричну енергію протягом 30 календарних днів від дня отримання рахунка (у випадку неотримання споживачем рахунка у поштовому відділенні упродовж 5 робочих днів з дня надходження рахунка до поштового відділення споживача рахунок вважається отриманим споживачем на 5 робочий день). У разі незгоди споживача з фактом безоблікового споживання електричної енергії та відмови від сплати вартості необлікованої електричної енергії оператор системи звертається з позовом до суду для підтвердження факту безоблікового споживання електричної енергії та стягнення вартості необлікованої електричної енергії.

Отримання відповідачем рахунків про сплату вартості за недовраховану електричну енергію на загальну суму 180 649, 72 грн. підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, і сторонами не заперечується.

Проте, доказів сплати відповідачем грошових коштів на загальну суму 180 649, 72 грн. станом на час розгляду справи по суті матеріали справи не містять, а відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами статтями 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з вимогами статті 235 Господарського кодексу України, за порушення господарських зобов'язань до суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов'язання, що використовуються самими сторонами зобов'язання в односторонньому порядку. До суб'єкта, який порушив господарське зобов'язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором. Оперативно-господарські санкції застосовуються незалежно від вини суб'єкта, який порушив господарське зобов'язання.

Відповідно до приписів частини 1 статті 236 Господарського кодексу України у господарських договорах сторони можуть передбачати використання таких видів оперативно-господарських санкцій:

1) одностороння відмова від виконання свого зобов'язання управненою стороною, із звільненням її від відповідальності за це - у разі порушення зобов'язання другою стороною;

відмова від оплати за зобов'язанням, яке виконано неналежним чином або достроково виконано боржником без згоди другої сторони;

відстрочення відвантаження продукції чи виконання робіт внаслідок прострочення виставлення акредитива платником, припинення видачі банківських позичок тощо;

2) відмова управненої сторони зобов'язання від прийняття подальшого виконання зобов'язання, порушеного другою стороною, або повернення в односторонньому порядку виконаного кредитором за зобов'язанням (списання з рахунку боржника в безакцептному порядку коштів, сплачених за неякісну продукцію, тощо);

3) встановлення в односторонньому порядку на майбутнє додаткових гарантій належного виконання зобов'язань стороною, яка порушила зобов'язання: зміна порядку оплати продукції (робіт, послуг), переведення платника на попередню оплату продукції (робіт, послуг) або на оплату після перевірки їх якості тощо;

4) відмова від встановлення на майбутнє господарських відносин із стороною, яка порушує зобов'язання.

Вказаний перелік оперативно-господарських санкцій, встановлений у частині першій цієї статті, не є вичерпним. Сторони можуть передбачити у договорі також інші оперативно-господарські санкції (частина 2 статті 236 Господарського кодексу України).

Заборгованість відповідача у розмірі 180 649, 72 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, у зв`язку з чим позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» про стягнення з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» грошових коштів у сумі 180 649, 72 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Разом з цим, суд зазначає, що частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належним доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем, у зв'язку з чим, на підставі встановлених під час розгляду справи обставин суд вважає заявлені позивачем вимоги обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають задоволенню з урахуванням наведеного.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про стягнення 180 649, 72 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» (03134, місто Київ, вулиця Симиренка, будинок 17; ) на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» (04080, місто Київ, вулиця Новокостянтинівська, будинок 20; ) вартість самовільно спожитої електричної енергії у сумі 180 649 (сто вісімдесят тисяч шістсот сорок девять) грн. 72 коп. та 2 709 (дві тисячі сімсот девять) грн. 75 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Відповідно до підпункту 17.5. пункту 17 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 18.10.2019 року.

Суддя В.С. Ломака