РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.10.2019Справа № 910/11314/19
За позовом Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 17841,75 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення суми неустойки за порушення терміну доставки вантажу залізницею.

Відповідач у поданому суду відзиві вимоги позову відхиляє, оскільки всупереч нормам УМВС Позивачем було пред`явлено позов до закінчення строку на розгляд претензії Відповідачем, що є підставою для відмови у позові. Також, Відповідач заявив клопотання про зменшення суми штрафу щонайменше на 50% або у розмірі, визначеному судом, від обґрунтованої суми позову, на підставі ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України.

Позивач у відповіді на відзив наполягає, що порушення терміну доставки вантажу залізницею мало місце, а отже Відповідач зобов`язаний сплатити неустойку. Щодо строків розгляду Відповідачем претензії, то Позивач зауважує, що його право Відповідачем порушено, так як на даний час встановлений УМВС строк відповіді на претензію минув, але Відповідач не надав ані відповіді на претензію, ані доказів її визнання.

У запереченнях на відповідь на відзив Відповідач продовжує наполягати на відсутності у Позивача права на пред`явлення позову, оскільки на момент його пред`явлення строк відповіді Відповідача на претензію не минув.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року - січні 2019 року Відповідачем зі станції Авдіївка до станції призначення Вояни, Словацька Республіка, у міжнародному перевезенні було здійснено перевезення вантажу Позивача у вагоні (цистерні), яке оформлено залізничною накладною №51783710УЗ.

Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - УМВС) встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому залізничо - паромному сполученні.

П. 1 ст. 14 УМВС передбачено, що у відповідності з договором перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти доручений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, погодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу. П. 3 цієї ж статті передбачено підтвердження укладення договору перевезення накладною.

Відповідно до п. 2 ст. 24 УМВС термін доставки вантажу визначається, виходячи з наступних норм:

- для контейнерів - 1 доба на кожні розпочаті 150 км;

- для інших відправок - 1 доба на кожні розпочаті 200 км.

Також п. 3 вказаної статті передбачено, що доставка вантажу збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу.

Згідно п. 5 ст. 24 УМВС, перебіг строку доставки вантажу починається з 0.00 год. дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі отримувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповну добу вважають за повну.

Термін доставки вважається виконаним, якщо вантаж прибув на станцію призначення до закінчення терміну доставки і перевізник повідомив одержувача про прибуття вантажу і можливості передачі вантажу у розпорядження одержувача (п. 7 ст. 24 УМВС).

Згідно залізничної накладної №51783710УЗ відстань відправки вантажу 1601 км. (1591 + 10), тип відправлення - цистерна, отже термін доставки вантажу визначається, виходячи з норм 1 доба на кожні розпочаті 200 км., тобто: 1601/200 = 9 діб + 1 доба (на операції пов`язані з відправленням вантажу) = 10 діб.

Як убачається з графи 26 накладної, вантаж було прийнято до перевезення 25.12.2018, а отже, 10ти добовий строк доставки розпочався 26.12.2018 та тривав до 04.01.2019 включно, але фактично вантаж на станцію прибув 08.01.2019, що вбачається з графи 27 накладної, тобто, не на 10ту, а на 14ту добу, а отже, з простроченням 4 доби.

Згідно ст. 45 УМВС, якщо перевізником не був дотриманий термін доставки вантажу, обчислений відповідно до статті 24 УМВС, перевізник сплачує відшкодування за перевищення терміну доставки у вигляді неустойки.

Розмір неустойки за перевищення терміну доставки вантажу визначається виходячи з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення - терміну доставки, та величини (тривалості) перевищення терміну доставки і розраховується, як відношення перевищення терміну доставки (в добах) до загального терміну доставки, а саме:

6% провізної плати при перевищенні терміну доставки не більше 1/10 загального терміну доставки;

18% провізної плати при перевищенні терміну доставки більше 1/10, але не більше 3/10 загального терміну доставки;

30% провізної плати при перевищенні терміну доставки більше 3/10 загального терміну доставки.

Розрахунок неустойки в сумі 17841,75 грн. за перевищення терміну доставки вантажу більше 3/10 загального терміну доставки, доданий Позивачем до позову, судом перевірено та визнано обґрунтованим і арифметично правильним.

Право на пред`явлення претензії про стягнення неустойки за перевищення терміну доставки вантажу до Відповідача, як до перевізника, належить Позивачу, як відправнику вантажу, в силу ст. 46 УМВС, і йому ж належить право на пред`явлення відповідного позову після пред`явлення претензії (ст. 47 УМВС).

Залученими до матеріалами справи доказами (претензія від 19.02.2019, направлена Відповідачу цього ж дня) підтверджується, що Позивач на виконання вимог УМВС з метою досудового врегулювання спору з Відповідачем 19.02.2019 за допомогою засобів поштового зв`язку (здав на пошту) звернувся до Відповідача з претензією про стягнення неустойки за порушення терміну доставки вантажу по вищеописаній накладній у сумі 17841,75 грн.

У матеріалах справи відсутні докази здійснення Відповідачем заяви про порушення Позивачем вимог щодо форми, змісту і додатків до претензії. З наведеного суд робить висновок, що претензія відповідала вимогам УМВС щодо форми, змісту та додатків до претензії, і також була пред`явлена належним чином, а тому підлягала розгляду у встановлений строк.

Відповідно до п. 7 ст. 46 УМВС Відповідач, як перевізник, був зобов`язаний у 180-денний строк з дня отримання претензії розглянути її, дати відповідь Позивачу та при повному або частковому визнанні претензії сплатити Позивачу належну суму.

З залученої до відзиву копії претензії від 19.02.2019 вбачається, що вона була одержана Відповідачем 25.02.2019, і іншої дати одержання Позивач суду не довів, тому встановлений ст. 46 УМВС 180-денний строк тривав до 24.08.2019 включно, який є вихідним і святковим днем, тому строк перенісся на 27.08.2019.

Згідно ст. 47 УМВС позов може бути пред`явлений, якщо перевізник не дав відповідь на претензію у строк, встановлений на розгляд претензії, або якщо протягом терміну на розгляд претензії перевізник повідомив особі, що пред`явила претензію, про відхилення її повністю або частково.

З огляду на наведене положення ст. 47 УМВС та дату звернення Позивача до суду з даним позовом (подано через пошту 15.08.2019), суд погоджується з твердженнями Відповідача, що позов Позивачем було подано до закінчення встановлено УМВС строку для Відповідача на розгляд претензії.

Проте подання Позивачем позову раніше закінчення указаного строку не спростовує встановлене вище порушення Відповідачем охоронюваних законом прав та інтересів Позивача, а саме, здійснення Відповідачем замовленої Позивачем доставки з простроченням, за що належить сплатити санкцію - неустойку в сумі 17841,75 грн.

При цьому, судом враховано, що вже під час перебування справи у суді (через 5 днів після відкриття судом провадження у справі) встановлений Відповідачу ст. 46 УМВС строк розгляду претензії закінчився, і як було встановлено судом вище, претензія відповідала вимогам УМВС щодо форми, змісту та додатків до претензії, і також була пред`явлена належним чином, а тому підлягала розгляду у встановлений строк.

Проте Відповідач усупереч вимогам УМВС не дав відповідь на претензію у строк, у тому числі, не здійснив визначене судом обгрунтвоаними відшкодування неустойки в сумі 17841,75 грн., тому права Позивача є порушеними на час розгляду справи в суді, а отже, підлягають захисту.

З огляду на наведене, виходячи з положень ст.ст. 11, 509, 525-526, 610-612, 909 ЦК України, враховуючи факт порушення Відповідачем взятих на себе зобов`язань, та натомість, звернення Позивача до Відповідача з передбаченою УМВС претензією і обгрунтованість заявленого ним розміру неустойки, суд визнає вимоги позову про стягнення неустойки в сумі 17841,75 грн. за перевищення терміну доставки вантажу обгрунтвоаними та їх задовольняє.

Щодо заяви Відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на підставі ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положенням ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Визначені наведеними нормами положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 №6-100цс14.

Статтею 546 ЦК України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно з приписами частини 1 ст. 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

Оцінюючи наявні матеріали справи, доводи Відповідача, суд зазначає, що Відповідачем не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України на підтвердження наявності поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, а тому заява Відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на підставі ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України задоволенню не підлягає.

Судові витрати, у які Позивачем включено тільки витрати по оплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на Відповідача.

Керуючись статтями ст.ст. 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська; ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (Донецька область, м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, будинок 1; ідентифікаційний код 00191075) 17841 (сімнадцять тисяч вісімсот сорок одну) грн. 75 коп. неустойки, а також 1921 (одну тисяч дев`ятсот двадцять одну) грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків