ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

21.10.2019м. ДніпроСправа № 904/4730/19

Суддя Бєлік В.Г. , розглянувши матеріали

за позовом Приватного підприємства "Цесія", м. Дніпро

до Дніпровської міської ради, м. Дніпро

про визнання недійсними та скасування рішення і запису про скасування державної реєстрації прав власності, поновлення запису про право власності

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Цесія" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Дніпровської міської ради про визнання недійсними та скасування рішення і запису про скасування державної реєстрації прав власності, поновлення запису про право власності.

Судові витрати покласти на відповідача.

Дана позовна заява підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Відповідно до акту Господарського суду Дніпропетровської області № 830/19 від 16.10.2019 року при розкритті конверту надісланого Приватним підприємством "Цесія" в додатку до позовної заяви № б/н від 30.09.2019 року відсутні:

- п.1. докази слати судового збору;

- п.9. докази відправлення відповідачу та третім особам копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Згідно пунктом 2 частини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Сплата судового збору здійснюється в порядку і розмірі, встановленому Законом України "Про судовий збір".

Вирішуючи питання щодо сплати судового збору, господарський суд повинен виходити, зокрема, з такого.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.1, п.2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік", з 01 січня 2019 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1 921,00 грн.

Доказом сплати судового збору є оригінал квитанції кредитної установи, яка прийняла платіж, а при перерахуванні судового збору з рахунка платника - останній примірник платіжного доручення (Інформаційний лист Державної судової адміністрації України № 12-6621/11 від 10.11.2011).

При зверненні до господарського суду позивачем до позову не додано доказів сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі, що є порушенням вимог пункту 2 частини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач вважає, що подає позов немайнового характеру.

Проте, з суті обґрунтувань позовних вимог випливає, що має місце спір про право власності на нерухоме майно, а також вимога немайнового характеру щодо реєстрації такого права.

Відповідно до п. 2.2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов`язаннях (у тому числі в зв`язку з вимогами, заснованими на приписах частини п`ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини другої статті 54 і статті 55 ГПК такий обов`язок покладається на позивача (в тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у вигляді повернення майна застосовуються з ініціативи господарського суду, наприклад, при визнанні договору недійсним - пункт 1 статті 83 ГПК). На виняток з цього правила лише у випадках неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею (частина третя статті 55 ГПК); з цією метою суд вправі витребувати додаткові документи і матеріали як в учасників даного судового процесу, так і в інших підприємств та організацій (стаття 38, пункт 4 статті 65 ГПК), а в разі необхідності призначити відповідну судову експертизу (проведення експертної оцінки майна), у випадку ж відмови позивача від здійснення оплати такої експертизи - залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

Відтак, позовні вимоги, з якими позивач звертається до суду, є спір майнового характеру.

Що ж до позовних заяв немайнового характеру, то до них відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Подання до господарського суду таких заяв оплачується судовим збором згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону.

Позивач за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру повинен сплатити судовий збір, відповідно до п.1, п.2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки такий обов`язок покладається на позивача.

Враховуючи викладене, позивачу необхідно визначити вартість майна, яке підлягає державній реєстрації прав, а саме, поновленню запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та надати докази сплати судового збору з урахування вартості спірного майна.

Відповідно до пункту 1 часини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Частиною 1 статті 172 Господарського процесуального кодексу України внормовано, що позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов`язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Таким чином, належним доказом відправлення відповідачеві та третім особам копії позовної заяви та усіх доданих до неї документів є квитанція (фіскальний чек) та опис вкладення в поштовий конверт, із зазначеним номером накладної.

Отже, позовна заява подана без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст.ст. 174, 232 - 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Позивачу протягом десяти днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме:

- надати докази відправлення відповідачу та третім особам копії позовної заяви і доданих до неї документів;

- надати докази вартості майна, що є предметом позову;

- надати докази сплати судового збору в розмірі 1,5% від вартості спірного майна та 1 921,00грн. за розгляд немайнової вимоги.

3. Роз`яснити, що у випадку невиконання позивачем вимог суду про усунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя В.Г. Бєлік