ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2019 р. Справа №909/53/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кравчук Н.М.

суддів Кордюк Г.Т.

Плотніцький Б.Д.

розглянувши апеляційну скаргу заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону за вих. №30.31-1464вих.19 від 27.06.2019 (вх. № ЗАГС 01-05/2492/19 від 04.07.2019)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 30.05.2019 (суддя Матуляк П.Я., повний текст складено 06.06.2019)

у справі №909/53/19

за позовом: заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції в спірних відносинах є:

позивач-1: Державний концерн Укроборонпром, м. Київ

позивач-2: Державне підприємство Івано-Франківський котельно-зварювальний завод (надалі ДП Івано-Франківський котельно-зварювальний завод), м. Івано-Франківськ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Алавіт ІФ (надалі ТзОВ Алавіт ІФ), м. Івано-Франківськ

про стягнення заборгованості в сумі 93 763,10 грн

за участю учасників справи: не викликалися

ВСТАНОВИВ:

Заступник військового прокурора Івано-Франківського гарнізону звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції в спірних відносинах є Державний концерн Укроборонпром та ДП Івано Франківський котельно-зварювальний завод до ТзОВ Алавіт ІФ про стягнення заборгованості в сумі 93 763,10 грн.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 30.05.2019 у справі №909/53/19 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що прокурором та позивачами не доведено суду належними та допустимими доказами обставин, на які вони посилаються як на підставу позовних вимог. Так зокрема, суд зазначив, що долучені до матеріалів справи копії актів надання послуг частково не підписані самим позивачем та не взагалі підписані відповідачем. Крім того, ці акти не дають можливості суду з врахуванням умов договору встановити, яким чином та на якій підставі позивачем нараховано до відшкодування вартість електроенергії та дощових стоків, оскільки позивачами в порушення умов договору (зокрема, п.2.1, 2.2, 4.2.3, 6.1, 6.4) не подано суду щомісячних рахунків. Також відсутні докази користування відповідачем земельною ділянкою, в зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення земельного податку.

Не погоджуючись з даним рішенням, заступник військового прокурора Івано-Франківського гарнізону подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким задоволити позов повністю. Зокрема, скаржник вважає, що місцевим господарським судом не належним чином були оцінені долучені докази на підтвердження факту використання відповідачем послуг, в зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 24.07.2019 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Кравчук Н.М., судді Данко Л.С., Кордюк Г.Т. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону на рішення Господарського суду Вано-Франківської області від 30.05.2019 у справі № 909/53/19 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Державний концерн Укроборонпром надіслало на адресу суду пояснення щодо апеляційної скарги № UOP 2.2.1-6913 від 13.08.2019 (зареєстрований в канцелярії суду за вх. № ЗАГС 01-04/5167/19 від 16.08.2019), в якому погоджується із доводами скаржника, вважає апеляційну скаргу обґрунтованою, відтак, просить суд її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати. Зокрема, вважає, що в матеріалах справи наявні усі необхідні докази на підтвердження факту невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань.

ТзОВ «Алавіт ІФ» надіслало на адресу суду відзив на апеляційну скаргу б/н від 13.08.2019 (зареєстрований в канцелярії суду за вх. № ЗАГС 01-04/5203/19 від 19.08.2019), в якому товариство проти доводів апеляційної скарги заперечує, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, погоджується з висновком місцевого господарського суду про недоведеність належними та допустимими доказами заявленої до стягнення суми заборгованості. Крім того, вважає, що у даній справі прокурором не наведено підстави для представництва інтересів та не встановлено обставин, які перешкоджають захисту прав та інтересів останнього саме належними суб`єктами ДК «Укроборонпром» або ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод».

Також у відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить суд забезпечити можливість участі представника відповідача у судовому розгляді апеляційної скарги по справі №909/53/19 у режимі відеоконференції.

В даному випадку колегія суддів відмовляє у задоволення клопотання відповідача щодо проведення розгляду апеляційної скарги по справі №909/53/19 у режимі відеоконференції, оскільки такий розгляд здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (ч.1 ст. 270 ГПК України).

За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд апеляційної інстанції у відповідності до ст. 269 ГПК України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

В зв`язку з тимчасовою непрацездатністю члена колегії суддів по розгляду справи № 909/53/19 судді Данко Л.С., 26.09.2019 здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого суддю Данко Л.С. замінено на суддю Плотніцький Б.Д.

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.

30.08.2017 між ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» (сторона-1) та ТзОВ «Алавіт ІФ» (сторона-2) укладено договір №В-10/17/10 на відшкодування витрат за отримання комунальних послуг, предметом якого є забезпечення можливості отримання стороною-2 платних послуг, в тому числі пов`язаних з постачанням через інженерні мережі сторони-1 отриманих від постачальника підприємств та організацій через інженерні мережі підприємства електроенергії, води та інше, необхідних для обслуговування та експлуатації приміщень, а також відшкодування земельного податку стороні-1 до моменту оформлення в законному порядку прав на земельну ділянку за стороною-2 (а.с. 32-33 том І).

Згідно з п. 2.1 цього договору вартість відшкодування за договором визначається на підставі щомісячних розрахунків, які виставляє сторона-1 стороні-2 на протязі дії договору і які є його невід`ємною частиною.

Сума відшкодування земельного податку складає 3 937,60 грн. за місяць користування земельною ділянкою(п. 2.3 договору).

Пунктом 4.2.1 договору на сторону-2 покладено обов`язок своєчасно та в повному обсязі відшкодувати стороні-1 витрати по забезпеченню електроенергією, водопостачанням та водовідведенням, теплопостачанням та за інші фактично отримані послуги.

Розділом 6 даного договору сторони визначили вартість витрат та порядок розрахунків:

- розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць;

- за цим договором сторона-2 відшкодовує стороні-1 згідно виставлених ним рахунків-фактур витрати останнього за фактично отримані від постачальних підприємств та організацій через інженерні мережі підприємства, комунальних послуг, передбачених в додатку №1 до цього договору;

- оплата здійснюється на підставі рахунків до 10-го числа наступного місяця після надання послуг, виходячи з вартості фактично отриманих, але не сплачених стороною 2 стороні 1 послуг за звітний місяць;

- крім вказаних у п.6.2 платежів, сторона-2 до 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно виставлених ним рахунків-фактур, компенсує стороні 1 витрати останнього на утримання у належному робочому стані (технічне обслуговування, проведення ремонтів тощо) інженерних мереж, розташованих на території підприємства, в наступних розмірах: компенсація втрат електроенергії при її передачі - 4% від фактично спожитих обсягів електроенергії; вартість інших фактично отриманих послуг згідно додатку №1 до договору;

- розрахунок вартості послуг по забезпеченню електроенергією, теплом, водою та інших передбачених цим договором послуг проводяться відповідно до "Методики визначення розміру відшкодування експлуатаційних видатків", пов`язаних з обслуговуванням та утриманням орендованих приміщень, що знаходяться у власності підприємства;

- при необхідності сторона-2 має право перевіряти правильність нарахування вказаних у цьому договорі платежів; на передбачені цим договором платежі нараховуються ПДВ відповідно до чинного законодавства.

У додатку №1 до договору №В-10/17 б/д передбачено відшкодування: земельного податку - у розмірі 3937,6 грн. на підставі додатку №2 "План-схема прибудинкової території"; вартість фактично спожитих обсягів водопостачання, водовідведення та електропостачання, а також витрат, передбачених п.5.9 договору - у розмірі та на підставі актів про надання послуг кожного місяця (а.с. 34-35 том І).

Як доказ забезпечення стороною-1 отримання строною-2 вказаних послуг до матеріалів справи долучено:

- копія акту звірки взаєморозрахунків між ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» та ТзОВ «Алавіт ІФ» (а.с. 115 том І);

- копії актів надання послуг (а.с. 36-47 том І);

- копії рахунків на оплату (а.с. 90, 92, 94, 96, 98, 102, 103, 106, 108,109 том І).

Загальна сума визначених до відшкодування комунальних послуг за вищезазначеними актами становить 78 012,70 грн. Решта суми 15 750,40 грн. визначена позивачем як початкове сальдо станом на 01.01.2018.

Відтак, як стверджує прокурор, оскільки вищенаведеним підтверджується виконання умов договору ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» та надання послуг ТзОВ «Алавіт ІФ», проте останнім не здійснено оплату таких послуг, дані обставини стали підставою звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості за договором №В-10/17/10 від 30.08.2017 в сумі 93 763,10 грн.

Державний концерн "Укроборонпром" позовні вимоги підтримує. Зазначає, що він є уповноваженим суб`єктом, якому надано Верховною радою України та делеговано Кабінетом Міністрів України владні повноваження з управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі, до яких, зокрема належить майно ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод». Пред`явлення заступником військового прокурора Івано-Франківського гарнізону даного позову в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції в спірних відносинах є Державний концерн «Укроборонпром» в особі ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод», вважає правомірним, оскільки обумовлене порушенням інтересів держави та здійснюється відповідно до норм Конституції України, якими на прокуратуру України покладено функцію представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. Аналогічна зазначена позиції викладена Верховним Судом у постанові від 21.01.2019 по справі № 909/516/18 (а.с. 123-126 том І).

ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» доводи позовної заяви підтримав повністю, зокрема зазначає, що показники електричної енергії на ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» фіксуються згідно даних лічильників станом на останній день поточного місяця, комісією в складі інженера-енергетика та чергового електрика для 18-ти контрагентів на території підприємства, одночасно дані з лічильників надаються користувачам електроенергії, робиться звіт, який подається в бухгалтерію для виставлення рахунків, в тому числі і ТзОВ «Алавіт-ІФ». Відтак вважає необґрунтованою відмову відповідача від сплати виставлених рахунків за отримані послуги, в т.ч. і сплату земельного податку.

В свою чергу відповідач проти позову заперечує, стверджує, що протягом строку дії договору електроенергією від ДП "Івано-Франківський котельно-зварювальний завод" не користувався, лічильники обліку електроенергії сторонами не встановлювалися, покази лічильника не фіксувалися, обсяги споживання електроенергії не замовлялися, оскільки відповідачу забезпечено постачання електроенергії безпосередньо від енергопостачальної організації. Щодо компенсації за дощові стоки вказав на те, що умовами договору №В-10/17/10 від 30.08.2017 не передбачено відшкодування витрат за дощові стоки, відтак, не відомо, яким чином та на яких підставах ДП "Івано-Франківський котельно-зварювальний завод" визначено та внесено до актів надання послуг відповідні відомості. Звертає увагу на те, що акти надання послуг та рахунки не підписані самим позивачем, а наявні в матеріалах справи додатки не є додатками до договору №В-10/17/10 на відшкодування витрат за отримання комунальних послуг, оскільки містять посилання на пункт 5.9 договору, який у самому договорі відсутній, та є додатками до договору №В-10/17 б/д, як зазначено у цих додатках. Відтак вважає, що долучені до позовної заяви матеріали не є доказами в розумінні ст.ст. 76-78 ГПК України та не можуть слугувати підтвердженням виникнення у ТзОВ «Алавіт ІФ» заявленої до стягнення заборгованості.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Стаття 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст.175 ГК України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ст. 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 903 ЦК України).

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 1, ч.7 ст. 193 ГК України).

В силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Предметом спору у даній справі є питання наявності підстав покладення на відповідача обов`язку по відшкодуванню витрат за отриманні комунальні послуги згідно договору № В-10/17/10 від 30.08.2017.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 13 ГПК України).

Згідно з приписами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначене свідчить про те, що саме учасник судового процесу має займати активну позицію у висловленні та доведенні відповідними доказами своїх доводів та заперечень щодо суті спору.

Предмет доказування у кожній конкретній справі складає певну сукупність фактів, які мають матеріально-правове значення, встановлення яких необхідне для ухвалення судом законного та обґрунтованого рішення у справі.

Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи залежить в першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, визначають фактичний склад по справі, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування у справі.

Як зазначалося вище, на підтвердження отримання ТзОВ «Алавіт ІФ» спірних комунальних послуг до матеріалів справи долучено акти звірки розрахунків, акти надання послуг, рахунки на оплату, тощо.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Проаналізувавши подані прокурором докази, колегія суддів вважає, що вони не є тими доказами, в розумінні ст.ст. 76-78 ГПК України, які б переконливо свідчили про реальність надання стороною-1 та отримання стороною-2 послуг, зазначених в договорі № В-10/17/10 від 30.08.2017.

Так зокрема, копії актів надання послуг №23 від 31.01.2018, №284 від 28.02.2018, №291 від 30.03.2018, №431 від 30.04.2018, №634 від 31.05.2018 та №1319 від 31.12.2018 не підписані жодною зі сторін договору (а.с. 36-40, 110 том І);

копії актів надання послуг №753 від 30.06.2018, №795 від 31.07.2018, №796 від 31.07.2018, №898 від 31.08.2018, №994 від 28.09.2018, №1102 від 31.10.2018 та №1213 від 30.11.2018 підписано ДП Івано-Франківський котельно-зварювальний завод, проте не підписано відповідачем (а.с. 41-47 том І);

копії рахунків на оплату №98 від 30.03.2018, №153 від 30.04.2018, №198 від 31.05.2018, №237 від 30.06.2018, №295 від 31.07.2018, №348 від 31.08.2018, №370 від 28.09.2018, №419 від 31.10.2018, №437 від 30.11.2018, №473 від 31.12.2018 не підписано ДП Івано-Франківський котельно-зварювальний завод (а.с. 90, 92, 94, 96, 98, 102, 103, 106, 108,109 том І).

Разом з тим, загальна сума визначених до відшкодування комунальних послуг за вищезазначеними актами становить 78 012,70 грн. Решта суми 15 750,40 грн. відображена позивачем як початкове сальдо станом на 01.01.2018 в актах звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2017 та 02.01.2019, проте, підстав виникнення зазначеного сальдо позивачами не наведено. Окрім того, зазначені акти звірки взаєморозрахунків не підписані жодною із сторін договору, доказів надіслання їх відповідачу в матеріалах справи відсутні (а.с. 195-196 том І).

Тобто, в даному випадку відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості.

Суд також звертає увагу на те, що акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості лише в сукупності з підписанням такого акту та підтвердження наявності такого боргу первинними документами.

Що стосується актів надання послуг, слід зазначити, що крім того, що вони частково підписані ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» та не підписані відповідачем, ці акти не дають також можливості суду з врахуванням умов договору встановити, зокрема, яким чином та на якій підставі позивачем нараховано до відшкодування вартість електроенергії та дощових стоків, оскільки позивачами в порушення умов договору (зокрема, п.2.1, 2.2, 4.2.3, 6.1, 6.4) не подано суду щомісячних рахунків, як це передбачено п.2.1 договору, двосторонніх актів, якими фіксуються показники лічильників обліку електроенергії, як це передбачено п.2.2 договору, доказів звернення відповідача про обсяги електроспоживання, як це передбачено п.4.2.3 договору, рахунків-фактур, передбачених п.6.1 договору та розрахунку вартості послуг, передбаченого п.6.4 договору.

Стосовно відшкодування земельного податку, слід зазначити, що п.2.3 договору передбачено, що сума відшкодування земельного податку складає 3937,60 грн за місяць користування земельною ділянкою. Підставою для нарахування земельного податку є план-схема по фактичному використанні земельних ділянок між ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» та відповідачем (а.с. 35, 194 том І).

Однак, суд зазначає, що долучені до матеріалів справи додаток №1, яким передбачено відшкодування земельного податку у розмірі 3 937,60 грн. на підставі додатку №2 "План-схема прибудинкової території" (а.с. 34 том І) та додаток №2, перша сторінка якого не підписана позивачем (а.с. 35 том І), є додатками іншого договору №В-10/17 б/д (без дати), в той час, коли номер спірного договору - №В-10/17/10 від 30.08.2017. При цьому, додаток №1 містить посилання на п.5.9 договору, який у спірному договорі відсутній.

Доказів погодження сторонами план схеми та факт користування відповідачем земельною ділянкою саме в рамках спірного договору матеріали справи не містять.

Окрім того, з положень розділу 6 спірного договору не вбачається строк відшкодування відповідачем земельного податку

Зважаючи на те, що належних та допустимих доказів, які могли б підтвердити зазначені в позовній заяві обставини, матеріали справи не містять, а також враховуючи факт заперечення відповідачем отримання від ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» послуг, зазначених в договорі № В-10/17/10 від 30.08.2017, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість заявлених вимог, в зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд всебічно, повно і об`єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Надаючи оцінку правомірності та наявності підстав для представництва інтересів держави в особі Державного концерну Укроборонпром та ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.13 Конституції України, прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За змістом ч.3 ст. 23 Закону України Про прокуратуру, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 №3-рп/99 визначено, що прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

У вищевказаному рішенні конституційного суду з`ясуванню підлягало поняття інтереси держави. У процесі дослідження встановлено, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення володіння в інтересах суспільства, та знаходять засоби для їх вирішення (рішення Європейського суду з прав людини рішення у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 2Г.02.1986).

Відповідно до 4 ст. 53 ГПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, прокурором зазначено, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі» Державний концерн «Укроборонпром» є уповноваженим суб`єктом господарювання з управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі. До складу Концерну входять державні підприємства оборонно-промислового комплексу, в тому числі казенні підприємства, на основі фінансової залежності від одного або групи учасників Концерну, який виконує функції із забезпечення науково-технічного і виробничого розвитку, а також провадить інвестиційну, фінансову, зовнішньоекономічну та інші види діяльності. Крім того, вказав на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2011 №374 Державне підприємство «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» включено до складу Державного концерну «Укроборонпром».

22.08.2013 ухвалою господарського суду Івано-Франківської області порушено провадження у справі №909/781/13 про банкрутство боржника Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» та відкрито процедуру санації боржника. Однак, неналежне виконання претензійно-позовної та договірної роботи з боку посадових осіб ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» та контролю ДК «Укроборонпром», створило передумови до виникнення заборгованостей по виплаті заробітної плати, яка станом на 01.11.2018 у становить у сумі 737,2 тис. грн., відшкодування сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій та виплати 30 % орендної плати до державного бюджету, а також неправомірного відчуження державного майна підприємства.

Також прокурор вказує, що ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» звернувся до військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону з листом №700 від 28.12.2018 щодо заявлення прокуратурою гарнізону даного позову.

Таким чином, суд констатує, що пред`явлення заступником військового прокурора Івано-Франківського гарнізону даного позову в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції в спірних відносинах є Державний концерн «Укроборонпром» в особі ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод», обумовлене порушенням інтересів держави та здійснюється відповідно до норм Конституції України, якими на прокуратуру України покладено функцію представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, апелянтом всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Оскільки, апеляційна скарга до задоволення не підлягає, то відповідно понесені судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги залишається за скаржником.

Керуючись, ст.ст. 247, 252, 269, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 30.05.2019 у справі № 909/53/19 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

5. Справу повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді Г.Т. Кордюк

Б.Д. Плотніцький