ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/2728/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Комплекс з вивозу побутових відходів" (, адреса: 61140, м. Харків, пров. Золотий, 4)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Табако Корпорейшн" (, адреса: 61057, м. Харків, вул. Сумська, 24)
про стягнення 4 916,87грн.
ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Комплекс з вивозу побутових відходів" звернулось до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Табако Корпорейшн" за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором № 836 від 03.07.2018 про надання послуг з вивезення побутових відходів заборгованість в розмірі 4 916,87грн., яка складається з: 4 230,52грн. основного боргу, 136,97грн. інфляційних втрат, 41,72грн. 3% річних, 507,66грн. пені. Судові витрати зі сплати судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

В якості матеріально-правової підстави позивач зазначає ст.ст.509, 525, 526, 530, 625, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України та ст.ст.193, 198, 216, 224 Господарського кодексу України.

Ухвалою суду від 22.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі № 922/2728/19 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позов з дня вручення цієї ухвали.

Ухвала про відкриття провадження у справі від 22.08.2019 надіслана судом на юридичну адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та не була отримана відповідачем, про що свідчить відмітка відділення поштового зв`язку від 04.09.2019 з позначкою "інші причини".

Відповідно до п.5 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У встановлений судом строк відповідач відзив на позов суду не надав.

Судом надано можливість учасникам справи для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано, під час розгляду справи, обумовлені чинним Господарським процесуальним кодексом України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

Оскільки в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

03.07.2018 між Комунальним підприємством "Комплекс з вивозу побутових відходів" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Табако Корпорейшн" (відповідач) укладено договір про надання послуг з вивезення побутових відходів № 836 (далі - договір), відповідно до умов якого позивач зобов`язався згідно з встановленим графіком, а при відміні графіка - за заявкою, надавати послуги з вивезення побутових відходів на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради № 940 від 28.12.2011 "Про визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів в місті Харкові" та відповідно до схеми санітарного очищення, затвердженої рішенням 18 сесії Харківської міської ради 4 скликання від 24.12.2003 № 284/03 зі змінами та доповненнями, а відповідач - своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим договором.

За умовами п.12 договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

У п.13 договору сторони погодили порядок здійснення відповідачем оплати послуг, а саме: відповідач зобов`язався сплачувати позивачу послуги на умовах попередньої оплати. Платежі вносяться за один місяць у розмірі 1 047,02грн. Тариф за послугу (перевезення, захоронення) твердих побутових відходів за 1куб.м. складає 79,32грн. Виконана послуга щомісячно оформлюється актом здачі-приймання робіт (надання послуг).

Відповідно до п.30 договору цей договір діє з 03.07.2018 до 03.07.2019.

На виконання вищевказаного договору між сторонами складено та підписано акти наданих послуг з вивезення побутових відходів за період з грудня 2018 року по березень 2019 року на загальну суму 4 666,77грн.

Відповідач взяті на себе договірні зобов`язання за договором виконав не у повному обсязі, частково сплативши заборгованість перед позивачем на суму 436,25грн.

Сторонами складено та підписано акт звірки розрахунків, відповідно до якого станом 31.03.2019 розмір заборгованості відповідача складає 4 230,52грн., підписаний з боку відповідача без будь-яких зауважень та заперечень.

Позивач неодноразово звертався на адресу відповідача з вимогою сплатити заборгованість за спірним договором, які залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Оскільки відповідач до теперішнього часу не сплатив заборгованість за надані позивачем послуги, позивач звернувся до суду з відповідним позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача залишок несплаченої заборгованості за договором у розмірі 4 230,52грн., а також на суму основного боргу позивач нарахував відповідачу 136,97грн. інфляційних втрат, 41,72грн. 3% річних, 507,66грн. пені.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд керується наступним.

Відповідно до ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення також закріплені в ст.ст.173-175 Господарського кодексу України.

За приписами ст.ст.627, 628, 629 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір укладений (підписаний сторонами) є обов`язковим для виконання кожної із сторін.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання (ст.901 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст.903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ст.ст.525, 526, 629 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином та за період з грудня 2018 по березень 2019 надав послуги з вивезення побутових відходів на загальну суму 4 230,52грн.

Відповідач відзив на позов не надав, наявність заборгованості на вказану вище суму не спростував, в матеріалах справи такі докази також відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України).

Факт наявності заборгованості за надані позивачем послуги за період з грудня 2018 по березень 2019 в розмірі 4 230,52грн. підтверджується належними доказами, наявними у справі.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати ним заборгованості перед позивачем за надані послуги, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 41,72грн. та інфляційних втрат в розмірі 136,97грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В силу ч.2 ст.20 Господарського кодексу України захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що позивачем нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період з грудня 2018 по березень 2019 здійснювалось із сукупної суми заборгованості, в той час, як таке нарахування повинно було здійснюватись за кожний місяць та по кожній із сум окремо.

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд визначає, що їх розмір з урахуванням обставин спору, становить 24,40грн. та 78,44грн. відповідно.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню, а саме: 3% річних в розмірі 24,40грн. та інфляційних втрат в розмірі 78,44грн.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних в розмірі 17,32грн. та інфляційних втрат в розмірі 58,53грн. суд вважає за необхідне відмовити.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 507,66грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У п.22 договору сторони погодили, що відповідач несе відповідальність згідно із законом і цим договором за несвоєчасне внесення плати за послуги та невиконання зобов`язань, визначених цим договором і законом.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" встановлено, що суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності, зокрема, за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Позивач за період з 01.12.2018 по 31.03.2019 нарахував відповідачу пеню в розмірі 507,66грн.

Перевіривши правомірність нарахування пені за заявлений позивачем період, судом встановлено, що сума пені є значно більшою, ніж та, що заявлена позивачем до стягнення.

На підставі зазначеного, не виходячи за межі позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення пені за період з 01.12.2018 по 31.03.2019 в розмірі 507,66грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Пунктом 5 ч.1 ст.237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керуючись ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладає на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 123, 129, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Табако Корпорейшн" (, адреса: 61057, м. Харків, вул. Сумська, 24) на користь Комунального підприємства "Комплекс з вивозу побутових відходів" (, адреса: 61140, м. Харків, пров. Золотий, 4) - 4 230,52грн. основного боргу, 24,40грн. 3% річних, 78,44грн. збитків від інфляції, 507,66грн. пені, 1 891,36грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних в розмірі 17,32грн. та збитків від інфляції в розмірі 58,53грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України, дане рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду безпосередньо або через господарський суд Харківської області протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повне рішення складено "21" жовтня 2019 р.

Суддя Т.А. Лавренюк