ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2019 р. Справа№ 911/1625/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Разіної Т.І.

Скрипки І.М.

за участю секретаря судового засідання Котенко О.О.,

представники сторін до судового засідання 09.10.2019 не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

на рішення господарського суду Київської області

від 06.12.2018 (повний текст рішення складено 19.12.2018)

у справі №911/1625/18 (суддя Бабкіна В.М.)

за позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Богдан"

про визнання недійсним п. 3.1 договору підряду №17/Б-В6А-СХ від 31.10.2017 про виконання капітального ремонту житлового будинку в частині визначення суми ПДВ у розмірі 27 540,40 грн, а також загальної ціни договору з врахуванням суми ПДВ у розмірі 165 242,40 грн, та стягнення 27 540,40 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Київжитлоспецексплуатація" звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Богдан" про визнання недійсним п. 3.1 договору підряду № 17/Б-В6А-СХ від 31.10.2017 про виконання капітального ремонту житлового будинку в частині визначення суми ПДВ у розмірі 27 540,40 грн, а також загальної ціни договору з врахуванням суми ПДВ у розмірі 165 242,40 грн, та стягнення 27 540,40 грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 06.12.2018 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Київської області від 06.12.2018 у справі №911/1625/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким визнати недійсним п. 3.1 Договору підряду №17/Б-В6А-СХ від 31.10.2017 про виконання капітального ремонту житлового будинку в частині визначеної суми ПДВ - 27 540,40 грн та загальної ціни Договору з врахуванням суми ПДВ - 165 242,40 грн; стягнути з відповідача суму ПДВ в розмірі 27 540,40 грн. Відшкодувати скаржнику за рахунок відповідача витрати з оплати судового збору.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд першої інстанції не досліджував докази наявності умислу відповідача, що є неповним з`ясуванням обставинам, що мають значення для справи, і є відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставою для скасування.

Скаржник обґрунтовує скаргу тим, що він не просить визнати недійсним пункт договору з визначеннм ціни договору в сумі 137 702,00 грн, а просить визнати недійсним лише частину п. 3.1, де окремо визначений ПДВ в сумі 27 540,40 грн, платником якого на момент оплати за договором відповідач не був.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2019 поновлено Комунальному підприємству "Київжитлоспецексплуатація" строк для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Київської області від 06.12.2018 у справі №911/1625/18; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" на рішення господарського суду Київської області від 06.12.2018 у справі №911/1625/18; зупинено дію рішення господарського суду Київської області від 06.12.2018 у справі №911/1625/18 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги; призначено справу до розгляду на 05.03.2019.

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду у справі №911/1625/18 від 05.03.2019 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №911/1625/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Михальська Ю.Б., Чорна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 прийнято апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" на рішення господарського суду Київської області від 06.12.2018 у справі №911/1625/18 до провадження колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Михальської Ю.Б., Чорної Л.В., призначено справу до розгляду на 27.03.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2019 розгляд справи відкладено до 23.04.2019.

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2019 у справі №911/1625/18 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №911/1625/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Чорна Л.В., Скрипка І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2019 прийнято апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" на рішення господарського суду Київської області від 06.12.2018 у справі №911/1625/18 до провадження колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Чорної Л.В., Скрипки І.М. Постановлено проводити судове засідання у раніше визначену дату та час - 23.04.2019 о 12:00 год.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2019 зупинено провадження у справі №911/1625/18 за позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Богдан" про визнання недійсним п. 3.1 договору підряду №17/Б-В6А-СХ від 31.10.2017 про виконання капітального ремонту житлового будинку в частині визначення суми ПДВ у розмірі 27 540,40 грн, а також загальної ціни договору з врахуванням суми ПДВ у розмірі 165 242,40 грн, та стягнення 27540,40 грн до перегляду Верховним Судом в касаційному порядку справи №911/1630/18 за позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Богдан" про визнання недійсним пункту договору та стягнення 27 606,60 грн.

03.09.2019 до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Богдан" надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, у якому представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Богдан" зазначає, що обставини, які зумовили зупинення апеляційного провадження у справі №911/1625/18 відпали.

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 03.09.2019 у справі №911/1625/18 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №911/1625/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Разіна Т.І., Скрипка І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" на рішення господарського суду Київської області від 06.12.2018 у справі №911/1625/18 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Разіної Т.І., Скрипки І.М. Поновлено апеляційне провадження у справі №911/1625/18. Розгляд апеляційної скарги призначити на 09.10.2019.

Відповідач, згідно з поданим до суду 11.02.2019 відзивом, проти доводів апеляційної скарги заперечив та вважає, що апеляційна скарга незаконна, необґрунтована, та така, що спростовується наявними в матеріалах справи доказами та не спростовує висновків, які були викладені судом першої інстанції. В свою чергу, вважає, що рішення господарського суду першої інстанції законним та обґрунтованим, таким, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права внаслідок повного та всебічного дослідження судом обставин справи, які мають значення для вирішення справи.

В судове засідання, що відбулось 09.10.2019, сторони не з`явились, своїх представників не направили, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином в порядку, передбаченому ст. 120, 242 ГПК України та згідно поданого 09.10.2019 спільного клопотання просять апеляційний суд розглянути справу за відсутності представників сторін.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

31.10.2017 між Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" (надалі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Богдан" (надалі - підрядник) укладено договір підряду № 17/Б-В6А-СХ, відповідно до п. 1.1 якого предметом цього договору є виконання капітального ремонту житлового будинку. Підрядник зобов`язується здійснити роботи: "6021 - капітальний ремонт житлового фонду. Капітальний ремонт сходових клітин по вул. Вифлеємська, 6А (2, 3, 4 під`їзд) у Дніпровському районі м. Києва, за кодом ДК 021:2015:45453000-7 - капітальний ремонт і реставрація" (згідно ДСТУ БД.1.1.-1:2013) в об`ємі, визначеному у кошторисній документації до цього договору (роботи) відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 3 від 06.01.2017 (в редакції розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1279 від 17.10.2017 (згідно ДСТУ БД.1.1.-1:2013). Балансоутримувачем житлового будинку є Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва".

Пунктом 3.1 договору передбачено, що договірна ціна на виконання робіт зазначена у кошторисній документації до даного договору. Ціна договору становить 143 414,55 грн, крім того ПДВ 20% - 28 682,91 грн, всього - 172 097,46 грн.

У відповідності з п. 3.2 договору договірна ціна визначається сторонами, як динамічна, може коригуватися в процесі виконання робіт, зокрема, шляхом укладення відповідних додаткових угод до даного договору.

Згідно з п. 4.1 договору розрахунки за виконані роботи здійснюються на підставі довідки про вартість виконаних робіт за формою № КБ-3 та акта приймання виконаних робіт за формою КБ-2в з відомістю ресурсів, підписаних уповноваженими представниками сторін, і акта витрат на проведення експертизи кошторисної документації.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що акт оформлюється належним чином підрядником і подається для підписання замовнику не пізніше 25 числа звітного місяця, який повинен розглянути та підписати акт у встановленому законом порядку або письмово мотивувати відмову від прийняття робіт.

Відповідно до п. 4.3 договору замовник сплачує вартість прийнятих від підрядника робіт на підставі довідки про вартість виконаних робіт за формою не пізніше 30 банківських днів після надходження коштів на вказані цілі на реєстраційний рахунок замовника.

У відповідності з пп. 6.1.3 п. 6.1 договору замовник має право ініціювати внесення змін у договір, вимагати розірвання договору та відшкодування збитків за наявності істотних порушень підрядником умов договору.

28.12.2017 між КП "Київжитлоспецексплуатація" та ТОВ "Будівельна компанія "Богдан" було укладено додаткову угоду № 2 до договору підряду № 17/Б-В6А-СХ від 31.10.2017, відповідно до п. 1 якої пункт 3.1 договору було викладено в наступній редакції: "Договірна ціна на виконання робіт зазначена у кошторисній документації до даного договору. Ціна договору становить 137 702,00 грн, крім того ПДВ 20% 27 540,40 грн, всього 165 242,40 грн.".

На виконання умов договору підряду № 17/Б-В6А-СХ від 31.10.2017, з урахуванням додаткової угоди № 2 від 28.12.2017, на підставі акту приймання виконаних будівельних робіт № 1, КП "Київжитлоспецексплуатація" було перераховано ТОВ "Будівельна компанія "Богдан" грошові кошти в сумі 165 242,40 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 836 від 21.11.2017 на суму 43 024,36 грн, № 2193 від 25.12.2017 на суму 120 300,44 грн, № 2191 від 25.12.2017 на суму 1 917,60 грн.

Відповідно до додатку № 1 до додаткової угоди № 2 від 28.12.2017 договору підряду № 17/Б-В6А-СХ від 31.10.2017 (протокол погодження договірної ціни) сума податку на додану вартість становить 27 540,40 грн.

Поряд з цим, слід зазначити, що станом на момент проведення публічних закупівель, 23.10.2017, ТОВ "Будівельна компанія "Богдан" разом з проектною документацією було надано свідоцтво № 200078437 про реєстрацію платника податку на додану вартість, на підтвердження статусу платника ПДВ.

При цьому, як слідує з позову, під час реєстрації податкових накладних та проведення розрахункових операцій було встановлено, що свідоцтво як платника податку на додану вартість у ТОВ "Будівельна компанія "Богдан" відсутнє.

У подальшому, на сайті Державної фіскальної служби України позивачем було з`ясовано, що 26.07.2017 за рішенням контролюючого органу у ТОВ "Будівельна компанія "Богдан" було анульовано свідоцтво платника ПДВ.

Станом на момент укладення договору підряду № 17/Б-В6А-СХ від 31.10.2017, у відповідача не було в наявності дійсного свідоцтва № 200078437 про реєстрацію платника податку на додану вартість.

На переконання позивача, перерахована останнім на поточний рахунок відповідача сума податку на додану вартість у розмірі 27 540,40 грн підлягає поверненню позивачу, у зв`язку з чим КП "Київжитлоспецексплуатація" на адресу відповідача було направлено лист № 062/15/22-1938 від 18.04.2018 та вимогу № 062/15/1/03-2689 від 31.05.2018 про повернення зайво сплаченого податку на додану вартість, зокрема, у розмірі 27 540,40 грн.

Відповіді на лист та вимогу отримано позивачем не було, грошові кошти не повернуті.

Оскільки відповідач станом на час подання позовної заяви не повернув КП "Київжитлоспецексплуатація" зайво сплаченого податку на додану вартість у розмірі 27 540,40 грн., позивач і звернувся з даним позовом до суду з вимогами визнати недійсним п. 3.1 договору підряду № 17/Б-В6А-СХ від 31.10.2017 про виконання капітального ремонту житлового будинку в частині визначення суми ПДВ у розмірі 27 540,40 грн, а також загальної ціни договору з врахуванням суми ПДВ у розмірі 165 242,40 грн та стягнути з відповідача 27 540,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач ввів позивача в оману при укладенні договору підряду № 17/Б-В6А-СХ від 31.10.2017, надавши свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, чим підтвердив свій статус платника ПДВ, однак, як з`ясувалось у подальшому, таке свідоцтво було анульовано. Оскільки відповідач не є платником відповідного податку, сума у розмірі 27 540,40 грн, перерахована у складі вартості виконаних робіт як податок на додану вартість була отримана відповідачем безпідставно, у зв`язку з чим позивач просить суд визнати недійсним п. 3.1 договору підряду № 17/Б-В6А-СХ від 31.10.2017 про виконання капітального ремонту житлового будинку в частині визначення суми ПДВ у розмірі 27 540,40 грн, а також загальної ціни договору з врахуванням суми ПДВ у розмірі 165 242,40 грн та стягнути 27 540,40 грн.

Судова колегія, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Згідно приписів ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Згідно зі ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Поряд з цим, приписами ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з наявними у матеріалах справи актом приймання виконаних будівельних робіт форми № КБ-2в, підсумковою відомістю ресурсів та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми № КБ-3, відповідач виконав на об`єкті по вул. Вифлеємська, 6А (2, 3, 4 під`їзд) у Дніпровському районі м. Києва передбачені договором підряду № 17/Б-В6А-СХ від 31.10.2017 та додатковою угодою № 2 до договору роботи з капітального ремонту на суму 165 242,40 грн.

Позивачем було сплачено вказані грошові кошти, що підтверджується зазначеними вище платіжними дорученнями та не заперечується сторонами.

Як встановлено судом, сторонами було виконано взяті на себе зобов`язання за договором підряду № 17/Б-В6А-СХ від 31.10.2017 та додатковою угодою № 2 до договору в повному обсязі.

Позивач зазначав, що відповідачем до вартості вищезазначених робіт неправомірно було включено витрати по сплаті податку на додану вартість, у зв`язку з відсутністю у нього свідоцтва платника податку, що свідчить, зокрема, про наявність підстав для визнання недійсним правочину в частині включення до вартості робіт суми ПДВ на підставі статті 230 ЦК України (правочин, укладений під впливом обману).

Слід зазначити, що згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Частинною 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Слід зазначити, що вимоги про визнання правочинів недійсними, заявлені на підставі статті 230 ЦК України, можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину. Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину. При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів встановлення у передбаченому законом порядку факту наявності в діях уповноважених осіб відповідача умислу на введення іншої сторони спірного правочину в оману щодо обставин, які впливають на вчинення договору.

Під обманом позивач має на увазі неповідомлення сторони правочину (замовника) про анулювання свідоцтва платника ПДВ за рішенням контролюючого органу, з огляду на замовчування ТОВ "Будівельна компанія "Богдан" при укладенні договору підряду № 17/Б-В6А-СХ наявності цих обставин.

Проте, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів наявності умислу з боку відповідача на введення іншої сторони спірного правочину в оману щодо обставин, які впливають на вчинення договору; позивачем також не доведено, яким чином включення у вартість робіт витрат на сплату податку на додану вартість (тобто, фактично визначення ціни в більшому розмірі) вплинуло на волю позивача при укладенні такого правочину, і в чому полягав протиправний умисел відповідача.

Поряд з цим, судом враховано, що сторонами не було заперечено факту виконання робіт у повному обсязі по спірному об`єкту, що підтверджується підписаним уповноваженими представниками сторін актом приймання-передачі виконаних робіт.

Водночас, слід зазначити, що відповідно до пунктів 5.8.16, 5.8.17 Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 293 від 05.07.2013 "Про прийняття національного стандарту ДСТУ Б Д.1.1-1:2013", до зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва у складі інвесторської кошторисної документації після підсумку глав 1-12 включаються податки, збори, обов`язкові платежі, встановлені чинним законодавством і не враховані складовими вартості будівництва. Розмір цих витрат визначається виходячи з норм і бази для їх нарахування, встановлених законодавством (підпункт 6.1.5.6 пункту 6.1.5 Наказу).

З урахуванням викладеного, на стадії складення зведеного кошторисного розрахунку проектант передбачає в ньому витрати виконавця робіт на оподаткування, виходячи із загальних їх розмірів і ставок, тобто таких, що діють для основної маси платників податків. При цьому, у складі зведеного кошторису інвесторської кошторисної документації обов`язково враховується податок на додану вартість за ставкою 20%. Кошторисна частина такої документації після проведення її державної експертизи фактично є для замовника будівництва орієнтиром при формуванні очікуваної вартості закупівлі будівельних робіт (послуг). З цієї точки зору, перевищення вказаної вартості внаслідок розширення переліку встановлених складових витрат, застосування інших розцінок, коефіцієнтів, норм витрат, тощо, без збільшення складу та обсягів запланованих робіт або погіршення їх якості і є, за своїм змістом, завищенням вартості робіт.

Поряд з цим, згідно з ч. 2, 3, 5 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї зі сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Матеріали справи свідчать про те, що сторонами під час укладення спірного договору підряду № 17/Б-В6А-СХ від 31.10.2017 та додаткових угод до нього було погоджено всі його істотні умови, у тому числі - ціну договору, включаючи податок на додану вартість. Відповідач, як підрядник, виконав покладені на нього договором зобов`язання, а позивач, як замовник, прийняв виконані відповідачем роботи з капітального ремонту житлового фонду (капітальний ремонт сходових клітин по вул. Вифлеємська, 6А (2, 3, 4 під`їзд) у Дніпровському районі м. Києва), без зауважень щодо їх якості та кількості, розрахувався за них у повному обсязі за визначеною в договорі та проектно-кошторисній документації ціною, що підтверджується наявними у справі документами.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відсутності підстав для визнання недійсним пункту договору в частині його ціни (п. 3.1 договору підряду № 17/Б-В6А-СХ від 31.10.2017 про виконання капітального ремонту житлового будинку в частині визначення суми ПДВ у розмірі 27 540,40 грн, а також загальної ціни договору з врахуванням суми ПДВ у розмірі 165 242,40 грн) після повного виконання сторонами своїх зобов`язань, оскільки звернення з позовом до суду про визнання недійсним договору в частині його ціни після повного виконання учасниками угоди її умов свідчить про намагання внести зміни до ціни договору, що суперечить вимогам Цивільного кодексу України та звичаям ділового обороту.

Наведена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.06.2018 у справі № 918/769/17 та від 10.06.2019 у справі №911/1630/18.

Приписами ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Стосовно вимоги позивача позивача про повернення зайво сплаченого податку на додану вартість у розмірі 27540,40 грн з посиланням на приписи ст. 1212 ЦК України, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

У відповідності з ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Колегією суддів встановлено, що грошові кошти, які позивач заявляє до стягнення у вигляді податку на додану вартість у розмірі у розмірі 27 540,40 грн, були отримані ТОВ "Будівельна компанія "Богдан" на виконання умов додаткової угоди № 2 від 28.12.2017 до договору підряду № 17/Б-В6А-СХ від 31.10.2017, яка сторонами виконана у повному обсязі. Відтак, вказані кошти відповідачем було отримано (набуто) за наявності правової підстави.

При цьому, зазначені кошти були перераховані саме на виконання зобов`язань за договором, отже, такі кошти не можуть бути витребувані відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення. Правовідносини сторін у цьому разі регулюються нормами зобов`язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

З огляду на викладене позовні вимоги Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" є необґрунтованими та такими в задоволенні яких вірно відмовлено судом першої інстанці.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду Київської області від 06.12.2018 у справі № 911/1625/18 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції та до уваги судом не приймається з підстав їх недоведеності та невідповідності фактичним обставинам справи і вимогам закону

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" на рішення господарського суду Київської області від 06.12.2018 у справі № 911/1625/18 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на Комунальне підприємство"Київжитлоспецексплуатація".

Керуючись ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" залишити без задоволення, рішення господарського суду Київської області від 06.12.2018 року у справі № 911/1625/18 - без змін.

Матеріали справи № 911/1625/18 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний тест складено 22.10.2019

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Т.І. Разіна

І.М. Скрипка