Справа № 909/865/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2019 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі:

судді Стефанів Т. В.,

секретар судового засідання Максимів Н. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросем"

до відповідача: Приватного сільськогосподарського підприємства "Оскар"

про стягнення заборгованості в сумі 50267 грн 96 коп.

представники сторін в судове засідання не з`явилися

ВСТАНОВИВ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросем" звернулося до суду з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства "Оскар" про стягнення заборгованості за договором поставки в сумі 50267 грн 96 коп., з яких: 26822 грн 14 коп. - основний борг, 10295 грн 59 коп. - пеня, 9655 грн 97 коп. - відсотки за неправомірне користування чужими коштами, 869 грн 50 коп. - 3% річних, 2624 грн 76 коп. - інфляційні збитки.

Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань в частині оплати за поставлений товар по договору № 24.02.17-85 поставки запасних частин до сільськогосподарської техніки від 24.02.2017. За порушення строків оплати відповідачу нараховано пеню, відсотки за неправомірне користування чужими коштами (на підставі п. 9. 2 та 9.4 договору), 3% річних та інфляційні збитки (ні підставі ст. 625 ЦК України).

Ухвалою суду від 21.08.2019 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження; розгляд справи по суті призначити на 17.09.2019; встановлено сторонам відповідні строки для подачі суду відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечення на відповідь на відзив.

12.09.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 481 від 11.09.2019 (вх. № 15556/19), в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позову, зважаючи на те, що: мають місце недоліки в оформленні первинних документів, позивачем неправомірно нараховано інфляційні збитки; позивачем невірно визначено строки нарахування пені; одночасне нарахування 3% річних та процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 3% за кожен місяць від простроченої суми є неправомірним.

Ухвалою від 17.09.2019 відкладено розгляд справи по суті на 10.10.2019.

23.09.2019 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив за № ОЛ -20.09.19/582 від 20.09.2019 (вх. №16205/19), в якій зазначено, що видаткова накладна, в силу Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є первинним документом; на даний час з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку відкриття бізнесу" скасовано обов`язкову вимогу посвідчувати печаткою правочини юридичних осіб, зокрема господарські договори, видаткові накладні та довіреності; законодавець передбачив право сторін визначати в договорі розмір та період нарахування пені, і тільки в разі відсутності такої вказівки нарахування пені припиняється через 6 місяці від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Ухвалою суду від 10.10.2019 розгляд справи по суті відкладено на 21.10.2019, з урахуванням клопотання відповідача (з метою позасудового врегулювання спору між сторонами на взаємовигідних умовах). Слід зазначити, що в судовому засіданні 10.10.2019 оглянуто оригінали документів долучених до позовної заяви та заслухано представника позивача по суті заявлених вимог. Долучені до позовної заяви копії документів відповідають оригіналам. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представники сторін 21.10.2019 в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, доказів мирного врегулювання спору суду не подали.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом, згідно вимог ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд встановив наступне.

24.02.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросем" (постачальник) та Приватним сільськогосподарським підприємством "Оскар" (покупець) укладено договір № 24.02.17-85 поставки запасних частин до сільськогосподарської техніки.

Згідно п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити запчастини до сільськогосподарської техніки (товар) за ціною, в кількості та асортименті, узгоджених сторонами та вказаних в специфікаціях та/або видаткових накладних, які є невід`ємною частиною цього договору.

Асортимент товару, його кількість визначаються в специфікація та/або видаткових накладних, які є невід`ємною частиною цього договору. Загальна кількість та вартість товару, що поставляється по даному договору, визначаються сукупністю усього товару, що передається постачальником у власність покупцеві, за усіма специфікаціями та видатковими накладними, протягом всього строку дії цього договору (п. 2.1 договору).

Цей договір, в силу п. 13.1, набуває чинності з дня його підписання та діє до повного виконання сторонами зобов`язань.

На виконання умов договору, в період з березня 2017 року по липень 2018 року, позивач поставив, а відповідач прийняв товар на підставі видаткових накладних на загальну суму 4498090 грн 07 коп.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що покупець оплачує вартість товару згідно умов та у строки, визначені в специфікаціях до цього договору. у випадку, якщо в період дії цього договору між сторонами не буде підписано специфікацію (додаток) на поставку товару, проте товар фактично буде поставлений згідно видаткової накладної, у якій буде посилання на договір, така видаткова накладна прирівнюється до специфікації (додатку) і покупець зобов`язується оплатити товар, поставлений за такою видатковою накладною, в день його отримання.

На момент звернення до суду з даним позовом відповідач не розрахувався за отриманий товар в повному обсязі. Борг становить 26822 грн 14 коп. по видаткових накладних: № АГ-11/06002 від 11.06.2018 на суму 485280 грн 00 коп. (несплачений борг -13320 грн 74 коп.); № АГ-16/07047 від 16.07.2018 на суму 8084 грн 58 коп.; № АГ-16/07049 від 16.07.2018 на суму 4729 грн 60 коп.; № АГ-16/07051 від 16.07.2018 на суму 536 грн 52 коп.; № АГ-16/07052 від 16.07.2018 на суму 150 грн 70 коп.

Відповідно до п. 9.2 договору у випадку порушення термінів або умов оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який сплачується пеня.

З урахуванням даного пункту договору відповідачу нараховано 10295 грн 59 коп. пені, за період з 12.07.2018 по 15.07.2018 на суму боргу 13320 грн 74 коп. та з 16.07.2018 по 31.07.2019 на суму боргу 26822 грн 14 коп.

За порушення грошових зобов`язань по оплаті товару, покупець сплачує на користь постачальника проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 3% за кожен місяць від простроченої суми, за весь період прострочення (п. 9.4 договору).

На підставі п. 9. 4 договору відповідачу нараховано проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 3% за кожен місяць від простроченої суми в сумі 9655 грн 97 коп., за період прострочення з 01.08.2018 по 31.07.2019 на суму боргу 26822 грн 14 коп.

Крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, відповідачу нараховано 869 грн 50 коп. - 3% річних, за період з 19.06.2018 по 15.07.2018 на суму боргу 13320 грн 74 коп. та з 16.07.2018 по 31.07.2019 на суму боргу 26822 грн 14 коп. та 2624 грн 76 коп. - інфляційних втрат, за період прострочення з серпня 2018 року по червень 2019 року на суму боргу 26822 грн 14 коп.

Суд вважає вимоги позивача обґрунтованими частково, враховуючи таке.

Із змісту ст. 11 ЦК України вбачається, що цивільні права та обов`язки виникають зокрема, з договору.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у встановлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 265 ГК України).

Згідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами ст. 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В даному випадку поставка товару здійснювалась 11.06.2018 на суму 485280 грн 00 коп. (несплачений борг -13320 грн 74 коп.) та 16.07.2018 на суму 13501 грн 40 коп. З урахуванням п. 3.4 договору, який встановлює строк оплати за товар (оплата здійснюється в день отримання товару) останнім днем оплати за товар в добровільному порядку, що поставлений у відповідності до накладної № АГ-11/06002 від 11.06.2018 є 11.06.2018; поставлений у відповідності до накладних: № АГ-16/07047 від 16.07.2018; № АГ-16/07049 від 16.07.2018; № АГ-16/07051 від 16.07.2018; № АГ-16/07052 від 16.07.2018 є 16.07.2018.

Судом встановлено, що при укладенні договору № 24.02.17-85 поставки запасних частин до сільськогосподарської техніки від 24.02.2017 сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних його умов.

Позивач поставив, а відповідач отримав товар в строки обумовлені договором поставки. Факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань стосовно оплати за отриманий товар, у строки визначені умовами спірного договору, доведено. Видаткові накладні підписані уповноваженими представниками сторін без жодних зауважень, зокрема, щодо якості, кількості чи ціни товару. Відповідач не надав суду жодних доказів в спростування заявлених вимог. Отже, сума основного боргу за поставлений товар, а саме 26822 грн 14 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється належним чином проведеним виконанням.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом встановлено, що відповідно п. 9.2 договору сторони погодили відповідальність покупця у випадку порушення термінів або умов оплати товару у вигляді нарахування пені від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який сплачується пеня.

Суд перевіривши розрахунок пені, який подано позивачем зазначає, що останнім не враховано обмеження строків для нарахування пені, які передбачено ч. 6 ст. 232 ГК України.

Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис ч. 6 ст. 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (п. 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

В даному випадку нарахування пені слід здійснювати наступним чином.

Пеня розраховується за формулою: сума боргу * розмір пені % / 365 днів * кількість днів прострочення:

- по накладній № АГ-11/06002 від 11.06.2018 на суму 485280 грн 00 коп. (несплачений борг -13320 грн 74 коп.) строк нарахування з 12.06.2018 по 12.12.2018. Позивач у розрахунку пені початком строку вказує 19.06.2018. Оскільки суд не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог суд розраховує пеню з 19.06.2018 по 12.12.2018 на суму боргу 13320 грн 74 коп. Згідно розрахунку проведеного судом пеня за період прострочення з 19.06.2018 по 12.12.2018 становить 2287 грн 52 коп.;

- по накладних № АГ-16/07047 від 16.07.2018, № АГ-16/07049 від 16.07.2018, № АГ-16/07051 від 16.07.2018, № АГ-16/07052 від 16.07.2018 на загальну суму 13501 грн 40 коп. строк нарахування з 17.07.2018 по 17.01.2019. Позивач у розрахунку пені вказує невірний початок строку для розрахунку - 16.07.2018. За розрахунком суду пеня за період прострочення з 17.07.2018 по 17.01.2019 становить 2444 грн 31 коп.

Загальна сума пені, що підлягає задоволенню становить 4731 грн 83 коп.

Крім того, сторони погодили, що за порушення грошових зобов`язань по оплаті товару, покупець сплачує на користь постачальника проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 3% за кожен місяць від простроченої суми, за весь період прострочення (п. 9.4 договору).

Судом перевірено розрахунок процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 3% за кожен місяць від простроченої суми, за весь період прострочення розраховується за формулою: сума боргу * 3 * кількість місяців прострочки / 100.

Розрахунок процентів за користування чужими коштами здійснений позивачем визнається судом арифметично правильним. Стягненню з відповідача підлягає 9655 грн 97 коп. - відсотків за неправомірне користування чужими коштами.

Що стосується заявлених вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Якщо зобов`язання не виконано належним чином, то на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, в тому числі передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, з урахуванням наступного.

Розрахунок 3% слід здійснювати за формулою: сума боргу * 3%/365 * кількість днів прострочення.

Судом встановлено, що позивачем невірно визначено строк розрахунку 3% річних. Зокрема по видаткових накладних, датованих 16.07.2018 розрахунок 3% річних слід розпочинати з 17.07.2018, а не з 16.07.2018, як вказує позивач.

Отже, за розрахунком суду:

- по накладній № АГ-11/06002 від 11.06.2018 на суму 485280 грн 00 коп. (несплачений борг -13320 грн 74 коп.) строк нарахування з 12.06.2018 по 31.07.2019. Позивач у розрахунку 3% річних початком строку вказує 19.06.2018. Оскільки суд не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог суд розраховує 3 % річних з 19.06.2018 по 31.07.2019 на суму боргу 13320 грн 74 коп. Згідно розрахунку проведеного судом 3 % річних становить 446 грн 70 коп.;

- по накладних № АГ-16/07047 від 16.07.2018, № АГ-16/07049 від 16.07.2018, № АГ-16/07051 від 16.07.2018, № АГ-16/07052 від 16.07.2018 на загальну суму 13501 грн 40 коп. строк нарахування з 17.07.2018 по 17.01.2019. Позивач у розрахунку 3% річних початком строку вказує невірний початок строку для розрахунку - 16.07.2018. Згідно розрахунку проведеного судом 3 % річних становлять 421 грн 69 коп.

Загальна сума 3% річних, що підлягають задоволенню становить 868 грн 39 коп.

Перевіряючи правильність розрахунку інфляційних втрат судом взято до уваги те, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (постанова Вищого господарського суду України від 01.02.2012 за № 52/30).

Згідно ст. 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Розрахунки інфляційних втрат визнаються судом арифметично правильними, як наслідок підлягають стягненню в сумі заявленій позивачем.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Приписами ст. 79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Пунктами 1, 2 ст. 86 ГПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем доведено обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог.

Відповідач в судові засідання не з`являвся, доводи позивача не спростував.

Наведені відповідачем у відзиві на позов обставини про те, що видаткова накладна, яка підписана представниками сторін не підтверджує факту отримання товару суд зазначає наступне.

В силу ч. 8 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" відповідальність за достовірність даних, відображених в первинних документах несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Зважаючи на норми Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" видаткова накладна належить до первинних документів і засвідчує отримання/передачі товарів або послуг.

Суд зазначає, що форму видаткової накладної не затверджено, отже цей документ може містити будь які дані зазначені сторонами, що не суперечать ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України". Більше того, підписуючи видаткові накладні, відповідач не мав жодних претензій до правильності їх складання, а отже визнавав усі викладені в цих документах реквізити чинними та правдивими.

Фактично здійснена господарська операція характеризується тим, що призводить до настання реальних змін майнового стану платника податків, а первинний документ, відповідно, це документ, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Певні недоліки первинних документів не позбавляють юридичної сили весь первинний документ в аспекті сприйняття його як доказу здійснення господарської операції.

При дослідженні видаткових накладних встановлено, що за змістом останніх вбачається можливим встановити зміст господарської операції. Певні недоліки у накладних не може спричиняти для позивача негативних наслідків в аспекті свідчення про безтоварність господарської операції. Дана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.02.2018 у справі 821/589/17.

Що стосується позиції відповідача про неможливість одночасного застосування відповідальності за порушення строків оплати за поставлений товар 3% річних та процентів за користування чужими коштами суд вказує на положення п. 6.1 та п. 6.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань". Зокрема, проценти річних, про які йдеться у частині другій ст. 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених ст. 536 названого Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у ст. 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (ст. 1214 ЦК України). Підставами для застосування до правовідносин сторін ст. 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, ст. 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої ст. 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (ст. 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов`язання.

Також спростуванню підлягають доводи відповідача про те, що у випадку порушення грошового зобов`язання предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті інфляційні втрати стягненню не підлягають.

Пунктами 3.6 - 3.9 договору сторони передбачили право на зміну ціни вартості поставленого товару з урахуванням коливань вартості валюти на Міжбанківському валютному ринку України. При цьому погодили, що в разі такого коригування сторонами підписується відповідний акт коригування. Матеріали справи не містять доказів того, що при визначенні вартості товару враховано відповідні індекси інфляції.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволеню.

Беручи до уваги приписи ст. 129 ГПК України судовий збір слід покласти на сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. 2, 13, 42, 73, 74, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросем" до Приватного сільськогосподарського підприємства "Оскар" про стягнення заборгованості за договором поставки в сумі 50267 грн 96 коп., з яких: 26822 грн 14 коп. - основний борг, 10295 грн 59 коп. - пеня, 9655 грн 97 коп. - відсотки за неправомірне користування чужими коштами, 869 грн 50 коп. - 3% річних, 2624 грн 76 коп. - інфляційні збитки - задоволити частково.

Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства "Оскар" (вул. гагаріна, 31, с. Джурків, Коломийський район, Івано-Франківька область, 78252; ідентифікаційний код 31774096) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросем" (проспект Героїв Сталінграда, 6А, Оболонський район, м. Київ, 04210; ідентифікаційний код 30967207) заборгованість в сумі 26822 грн 14 коп. (двадцять шість тисяч вісімсот двадцять дві грн 14 коп.) - основного боргу, 4731 грн 83 коп (чотири тисячі сімсот тридцять одна грн 83 коп.) - пені, 9655 грн 97 коп. (дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят п`ять грн 97 коп.) - відсотків за неправомірне користування чужими коштами, 868 грн 39 коп. (вісімсот шістдесят вісім грн 39 коп.) - 3% річних, 2624 грн 76 коп. (дві тисячі шістсот двадцять чотири грн 76 коп.) - інфляційних збитків та 1708 грн 35 коп. (одна тисяча сімсот вісім грн 35 коп.) - судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення пені в сумі 5563 грн 76 коп. (п`ять тисяч п`ятсот шістдесят три грн 76 коп.) та 3 % річних в сумі 1 грн 11 коп. (одна грн 11 коп.) - відмовити.

Судовий збір в сумі 212 грн 65 коп. (двісті дванадцять грн 65 коп.) залишити за позивачем

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається відповідно до п. п. 17.5 п. 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 25.10.2019.

Суддя Т. В. Стефанів