ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року Справа № 924/102/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Мельник О.В. , суддя Розізнана І.В.

секретар судового засідання Дика А.І.,

представники учасників справи:

позивача- Соколенко А .В . ;

відповідача 1- Юдов В.О.;

відповідача 2- Юдов В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з господарським судом Сумської області та господарським судом Хмельницької області апеляційну скаргу Відповідача 2-ОСОБА_5 на рішення господарського суду Хмельницької області від 29.05.2019р., повний текст якого складено 29.05.2019р., у справі №924/102/19 (суддя Заверуха С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкріс-Агро» м.Полтава

до 1. Приватного підприємства сільськогосподарського виробництва «Сім.Я»

АДРЕСА_1

2. ОСОБА_5 АДРЕСА_1

про стягнення солідарно 527 813 грн. 33 коп. основного боргу, штрафу, 28% річних, пені,

інфляційних втрат та відсотків за користуванням товарним кредитом,-

У липні 2019 року 04.02.19 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Інкріс-Агро» (надалі в тексті - Товариство) звернулося до господарського суду Хмельницької області із позовом про стягнення солідарно з Приватного підприємства сільськогосподарського виробництва «Сім.Я» (надалі в тексті - Підприємство) та ОСОБА_5 із урахуванням заяви про збільшення позовних вимог 527 813 грн. 33 коп. основного боргу, штрафу, 28% річних, пені, інфляційних втрат та відсотків за користуванням товарним кредитом та втрат від курсових коливань.(арк.справи 3-8, 95-97).

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 29.05.2019р. у справі №924/102/19 позов задоволено частково та присуджено до стягнення солідарно з Відповідачів на користь Позива-ча 249 931 грн. 94 коп. основного боргу, 83 310 грн. 65 коп. штрафу, 60 421 грн. 91 коп. пені, 47 005 грн. 53 коп. -28% річних, 5 992 грн. 50 коп. курсових коливань, 49 713 грн. 73 коп. процентів за ко-ристування кредитом. У задоволенні стягнення 13 коп. 28% річних, 10 984 грн. 17 коп. процентів за користування товарним кредитом та 20 452 грн. 77 коп. інфляційних втрат відмовлено.(арк.справи 128-133).

Суд вмотивував своє рішення тим, що сума боргу за поставлений товар підтверджується ма-теріалами справи. Проте, здійснивши перерахунок 28% річних, процентів за користування товар-ним кредитом та інфляційних втрат суд першої інстанції дійшов висновку, що при обчисленні сум додаткових вимог Позивач припустився помилок, а тому задоволив ці вимоги частково. При цьо-му, з огляду на укладення з Відповідачем-2 договору поруки - останній як солідарний боржник від-повідає за невиконання Відповідачем-1 своїх зобов`язань за договором поставки.(арк.справи 134-135).

Не погоджуючись із рішенням, Відповідач-2 подав скаргу до Північно-західного апеляцій-ного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Хмельницької об-ласті від 29.05.2019р. у даній справі та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. (арк.справи 152-153).

Обґрунтовуючи скаргу Відповідач зазначає, що господарський суд першої інстанції непов-но з`ясував всі обставини справи, ухваливши рішення з порушенням норм матеріального та проце-суального права. На думку Скаржника, суд безпідставно не взяв до уваги той факт, що ОСОБА_5 не підписувала жодних договорів. Крім того, наголошує, що штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому не можуть застосовуватися одночасно. Зазначає, що суд безпідс-тавно відмовив у призначенні почеркознавчої експертизи, а також не застосував до договору пору-ки та договору поставки ст.203 ЦК України та ст.181 ГК України.(арк.справи 153).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 31.07.2019р. відкрито провадження за апеляційною скаргою Відповідача-2.(арк.справи 173).

Через канцелярію апеляційного суду 16.08.2019р. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому Позивач заперечує проти її задоволення та просить суд залишити рішення суду першої інс-танції - без змін.(арк.справи 206).

Ухвалою від 24.09.2019р. відкладено розгляд справи на 07.10.2019р.(арк.справи 232).

Крім того, ухвалою від 07.10.2019р. відмовлено у задоволенні клопотань Скаржника про зу-пинення провадження у даній справі.(арк.справи 184, 217, 237-239).

У судовому засіданні апеляційної інстанції 07.10.2019р. представник Відповідачів підтри-мав апеляційну скаргу та надав свої пояснення. Представник Позивача заперечив проти задоволен-ня вимог апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників, вивчивши ма-теріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, ТзОВ «Інкріс-Агро»-постачальник та ПП СгВ «Сім.Я»-покупець 20.03.2018р. уклали договір поставки №00108-ХМ на умовах товарного кредиту (надалі в тексті - Договір поставки), за умовами пунктів 1.1,1.2 якого у строки, визначені договором, постача-льник зобов`язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його ціну, сплативши за нього визначену договором ціну, а також сплатити відсотки за користування товарним кредитом у сумі, визначеній відповідно до умов договору. Найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, строк поставки покупцю та базис поставки, порядок та термін оплати товару та нарахованих від-сотків, а також інші умов, визначені в додатках до договору, які є невід`ємною його частиною. Фактична номенклатура, асортимент та кількість за задоволеними постачальником замовленнями визначаються згідно видаткових накладних. Перераховані аванси зараховуються в оплату товару, який було реалізовано в першу чергу.(арк.справи 14-16).

Загальна вартість договору складається із загальної вартості товару, визначену із урахуван-ням вимог п.п.2.2-2.5 Договору, що передається за договором та сум належних до сплати відсотків за користування товарним кредитом. Вартість (ціна) товару встановлюється у гривнях і відображена у додатках до договору.(п.2.1 Договору поставки).

Сторонами укладено додатки до договору, у яких погоджено номенклатуру товару, кількість, ціну, суму та порядок оплати.(арк.справи 17, 20).

Пунктами 2.2-2.5 Договору поставки сторони погодили, що, зокрема, на дату оплати авансо-вої частини, на дату поставки ціна товару підлягає обов`язковому уточненню без додаткового узгод-ження за відповідною формулою. Якщо на дату проведення уточнення ціни товару значення комер-ційного курсу гривні менше за значення комерційного курсу, що застосовувався на дату, що переду-вала даті складення додатку до договору, уточнення ціни товару не здійснюється.

У випадку, коли на дату, платежу за поставлений товар та/або на дату звернення до суду (у разі звернення із позовом при повній або частковій несплаті комерційний курс гривні до іноземної валюти більше або дорівнює 1,0, то ціна товару підлягає уточненню без додаткового узгодження за відповідною формулою.

Врахована курсова різниця ціни договору, що є додатковими витратами покупця та втрати від курсових коливань може бути додана постачальником до складу витрат за користування товар-ним кредитом та відображається постачальником до складу витрат за користування товарним кре-дитом та відображається постачальником у акті надання послуг товарного кредитування. Для ко-ригування курсових різниць береться до уваги сума, зазначена в додатку на момент замовлення товару та фактична неоплачена частина кредитної суми, зазначена в накладній (на момент відванта-ження товару). Якщо на дату проведення уточнення ціни товару значення комерційного курсу грив-ні менше за значення комерційного курсу, що застосовувався на дату, що передувала даті поставки, уточнення ціни товару не здійснюється.

Комерційним курсом гривні до іноземної валюти слід вважати міжбанківський валютний курс продажу іноземної валюти до гривні, який розміщується на інтернет-сторінці Мінфіну. Вид та комерційний курс іноземної валюти вказується у додатках до Договору.

Вартість (ціна) товару в іноземній валюті, визначена на день підписання договору. У випад-ку введення нових або зміни існуючих ставок ввізного мита, ПДВ при імпорті товару, введенні но-вих/обов`язкових платежів/зборів, ціна договору збільшується в односторонньому порядку постача-льником на відповідну величину. В цьому разі покупець зобов`язаний компенсувати постачальнику суму збільшення.

Моментом переходу права власності на товар від постачальника до покупця є дата виписки видаткової накладної на товар.(п.2.12 Договору поставки).

Сторони погодили, що покупець проводить розрахунки з постачальником на умовах внесен-ня оплати вартості (ціни) товару, визначеної із урахуванням вимог п.п.2.2-2.5, у вигляді авансової частини та відстроченого платежу, у розмірах, вказаних у додатках до договору, шляхом перераху-вання коштів у національній валюті на банківський рахунок постачальника.(п.2.6 Договору постав-ки).

Відповідно до п.2.9 Договору поставки покупець має право провести дострокову оплату вар-тості (ціни) товару. У цьому випадку відсотки нараховуються та сплачуються за фактичну кількість днів користування товарним кредитом. Покупець зобов`язаний провести оплату за товар та сплати-ти відсотки за користування товарним кредитом з дотриманням порядку та термінів, передбачених п.2 договору та додатку до нього.(п.3.2.1 Договору поставки).

Відповідно до п.7.2 Договору поставки, у випадку порушення умов договору постачальник має право притягти покупця до відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань з оплати у встановлені договором терміни вартості (ціни) товару та/або відсотків за користування товарним кредитом. За порушення умов договору покупець:

А) сплачує за кожен день прострочення на користь постачальника пеню у розмірі 0,1% від вартості несвоєчасно оплаченого товару за кожен день прострочення поставки, але не більше под-війної облікової ставки НБУ, яка діяла у період прострочення, від суми боргу з кожен день простро-чення;

Б) сплачує штраф у розмірі 20% від несплаченої суми, яка склалася на наступний день після прострочення виконання грошового зобов`язання;

В) сплачує на користь постачальника 28% від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення (ч.2 ст.625 ЦК України).

За користування товарним кредитом покупець сплачує на користь постачальника відсотки, розмір яких передбачений додатком до договору. Сума відсотків підлягає оподаткуванню податком на додану вартість. Податок на додану вартість додається до нарахованої суми відсотків та підля-гає обов`язковій оплаті покупцем. Строк користування товарним кредитом починається з дня, перед-баченого додатком до договору, але не раніше дня наступного за днем отримання товару покупцем та закінчується у день повного розрахунку покупцем за поставлений товар.(п.п.2.7, 2.8 Договору по-ставки).

У випадку прострочення виконання грошових зобов`язань по оплаті вартості товару та/або відсотків за користування товарним кредитом строком на 30 календарних днів або більше, поста-чальник вправі вимагати, а покупець зобов`язується сплатити та погоджується з тим, що відсотки за користування товарним кредитом протягом усього періоду користування цим кредитом встанов-люються в розмірі 14% та мають бути сплачені покупцем на рахунок постачальника на умовах, встановлених розділом 2 договору.(п.7.2.1 Договору поставки).

Договір поставки, згідно п.9.12, набирає чинності з моменту його підписання.

Договір поставки та додатки до нього підписані уповноваженими представниками та скріп-лені відтисками печаток сторін.(арк.справи 16-зворот, 17, 20).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору поставки Позивач поставив, а Відповідач-1 прийняв товар - насіння сільськогосподарських культур, гербіциди та інші хімічні препарати, на загальну суму 202 053 грн. 24 коп., що стверджується видатковими накладними від 18.04.2018р. №100000338 на суму 184 740 грн. та від 24.04.2018р. №100000433 на суму 17 313 грн. 24 грн.(арк.справи 18,19).

За умовами Договору поставки та додатку №ІАІ00000353 Відповідач-1 також зобов`язувався здійснити 30% оплати або 60 615 грн. 97 коп. за товар до 01.09.2018р., 30% оплати або 60 615 грн. 97 коп. за товар до 01.10.2018р., а 40% оплати або 80 821 грн. 30 коп. - до 01.11.2018р.(арк.справи 19).

Матеріали справи свідчать, що на погашення заборгованості за додатками до Договору №ІАІ 00000353 та №ІАІ00000354 від 20.03.2018р., Позивач 01.11.2018р. виставив Відповідачу-1 рахунки на оплату, а саме: № на суму 80 821 грн. 30 коп. та №І000003543 на суму 85 800 грн. (арк.справи 67-68), з покликанням на які Відповідач-1 перерахував Позивачу кошти в сумі 80 821 грн. 28 коп. платіжним дорученням №9 від 27.11.2018р. та платіжним дорученням №10 від 27.11. 2018р. перерахував на рахунок Позивача кошти в сумі 85 800 грн.(арк.справи 22, 23).

Крім того, відповідно до додатку №ІАІ00000354 від 20.03.2018р. на загальну суму 214 500 грн. до Договору поставки та видаткової накладної №100000337 від 18.04.2018р. Позивач передав, а Відпоавідач-1 прийняв товар на суму 214 500 грн. з обов`язком здійснити до 01.09.2018р. 30% оп-лати або 64 350,00 грн. за товар, 30% оплати або 64 350 грн. за товар до 01.10.2018р., а 40% оплати або 85 800 грн. - до 01.11.2018р.(арк.справи 20, 21).

З матеріалів справи вбачається, що в забезпечення виконання зобов`язання за Договором по-ставки ТзОВ «Інкріс-Агро»-кредитор, ОСОБА_5 -поручитель та ПП СгВ «Сім.Я»-боржник уклали договір поруки від 20.03.2018р. №1-Хм (надалі в тексті - Договір поруки), за умовами пункту 1.1 якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за усіма зобов`язаннями боржника, що виникли з договору поставки на умовах товарного кредиту №00108-ХМ від 20.03.2018р.(арк. справи 24-25).

Відповідно до п.3.1 Договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором в тому ж об-сязі, що і боржник, в тому числі за сплату суми поставленого товару по основному договору, від-сотків за користування товарним кредитом, штрафних санкцій за несвоєчасне повернення кредиту, сплату пені, суми річних за прострочення сплати заборгованості, за сплату суми втрат від курсо-вих коливань, інфляційних втрат та інших платежів, що передбачені основним договором.

Пунктом 5.1 Договору поруки сторони погодили, що у разі порушення боржником зобов`я-зання за основним договором поручитель зобов`язується виконати за боржника зобов`язання остан-нього у 5-денний термін з дня отримання вимоги від кредитора. Сторони також домовились, що в разі надходження до поручителя вимоги про погашення суми заборгованості і таких коштів у остан-нього не буде, то кредитор має право звернути стягнення за рахунок майна поручителя, відповідно до чинного законодавства, в тому числі відповідно до виконавчого напису нотаріуса. Порука при-пиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання.(п.4.1 Договору поруки).

Договір поруки підписано представниками кредитора та боржника, а також поручителем, скріплено відтиском печатки ПП СгВ «Сім.Я».(арк.справи 25).

Вважаючи, що невиконання Підприємством своїх зобов`язань з повної оплати поставленого товару завдало Товариству збитків - останнє звернулось з позовом про стягнення солідарно з борж-ника та поручителя (із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 25.03.2019р.) 249 931 грн. 94 коп. основного боргу, 83 310 грн. 65 коп. штрафу, 47 005 грн. 66 коп. -28% річних, 60 421 грн. 91 коп. пені, 20 452 грн. 77 коп. інфляційних втрат, 60 697 грн. 90 коп. відсотків за користуван-ня товарним кредитом та 5 992 грн. 50 коп. курсових коливань.(арк.справи 3-8, 95-97).

Як вже зазначалося господарський суд Хмельницької області рішенням суду від 29.05.2019р. у даній справі частково задоволено позов та присуджено до солідарного стягнення з Відповідачів на користь Позивача 249 931 грн. 94 коп. основного боргу, 83 310 грн. 65 коп. штрафу, 60 421 грн. 91 коп. пені, 47 005 грн. 53 коп. -28% річних, 5 992 грн. 50 коп. курсових коливань, 49 713 грн. 73 коп. процентів за користування кредитом. У задоволенні решти вимог відмовлено.(арк.справи 128-133).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд вважає, що скарга безпідставна та не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Господарський договір, відповідно до ст.173 Господарського кодексу України (надалі в тексті - ГК України) - є однією з підстав виникнення господарських зобов`язань і є обов`язковим для ви-конання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення господарського зобов`язання у ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України (надалі в тексті - ЦК України).

Зобов`язанням, згідно ст.509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (борж-ник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, вико-нати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарсь-ких відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до зако-ну, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язан-ня - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, перед-бачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного ви-конання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногоспо-дарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Доводами апеляційної скарги є те, що ОСОБА_5 не підписувала жодних договорів, штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому не можуть застосовуватися од-ночасно, а також безпідставна відмова у призначенні почеркознавчої експертизи, та не застосуван-ня судом першої інстанції до договору поруки та договору поставки ст.203 ЦК України та ст.181 ГК України.

Таким чином, зважаючи на межі перегляду рішення суду першої інстанції з урахуванням доводів та вимог апеляційної скарги - колегія суддів перевіряє правомірність рішення суду першої інстанції в повному обсязі.

Матеріалами справи стверджено, що 20.03.2018р. з моменту укладення Договору - між сто-ронами виникли відносини поставки, оскільки взаємовідносини сторін підпадають під визначення, яке містять статті 265 ГК України та 712 ЦК України: коли продавець (постачальник), який здійс-нює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у вла-сність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`яза-них з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язує-ться прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як обґрунтовано зазначено судом першої інстанції - факт поставки товару Позивачем підт-верджується накладними №100000338 від 18.04.2018р. на суму 184 740 грн., №100000433 від 24.04. 2018р. на суму 17 313 грн. 24 грн. та №100000337 від 18.04.2018р. на суму 214 500 грн., які підписані сторонами, скріплені відтисками печаток.(арк.справи 18, 19, 21).

При цьому, факт отримання товару за договором Відповідачі не заперечують, товар Позива-чеві не повернутий, а Відповідачем-1 сплачено частину вартості товару на суму 166 621 грн. 28 коп. платіжними дорученнями №9 та №10 від 27.11.2019р.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спра-ві доказів.

Оскільки, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, як-що інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, тому в силу ст.ст. 655, 692 ЦК України та умов Договору - факт прийняття Відповідачем-1 товару та неви-конання ним обов`язку з вчасної оплати частинами вартості поставленого товару зумовлює виник-нення у нього зобов`язання оплатити вартість частини товару в сумі 249 931 грн. 94 коп., про що вірно вказано судом першої інстанції.

Колегія суддів зауважує, що у пункті 3.2.1 Договору поставки сторони погодили, що поку-пець зобов`язаний провести оплату за товар та сплатити відсотки за користування товарним креди-том з дотриманням порядку та термінів, передбачених п.2 договору та додатку до нього.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач заявив до стягнення додаткові вимоги.

Так, відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України - одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.(статті 526, 530 ЦК України).

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, якою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.(ч.1 ст.546, ч.1 ст.549 ЦК України).

Як зазначалось вище, пунктом 2.6 Договору поставки сторони погодили, що покупець прово-дить розрахунки з постачальником на умовах внесення оплати вартості (ціни) товару, визначеної із урахуванням вимог п.п.2.2-2.5, у вигляді авансової частини та відстроченого платежу, у розмірах, вказаних у додатках до договору, шляхом перерахування коштів у національній валюті на банків-ський рахунок постачальника.

Разом з тим, матеріалами справи стверджується та встановлено судом, що у повному обсязі та в погоджені строки Відповідач-1 розрахунку за поставлений товар не здійснив.

Переглядаючи оскаржуване рішення в частині додаткових вимог, колегія суддів виходить з того, що за правилами, встановленими ст.599 ЦК України і ч.1 ст.202 ГК України - зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.(п.3 ст.611 ЦК Ук-раїни).

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосу-вання штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. Законом може бути визначений розмір штраф-них санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у части-ні другій цієї статті. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосо-вуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, виз-наченій грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). У разі недосягнення зго-ди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користу-вання чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Роз-мір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання - господарською організацією. (ст.231 ГК України).

Так, перевіривши правильність нарахування штрафу в розмірі 20% від несплаченої суми, що становить 83 310 грн. 65 коп., колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вказана сума обґрунтована і підлягає стягненню, оскільки не суперечить приписам ст.ст. 230, 231 ГК України та умовам п.7.2 Договору поставки.

Крім того, перевіривши правильність нарахування пені з підстав ст.231, ч.6 ст.231 ГК Укра-їни, ст.549 ЦК України, ст.ст. 3, 4 Закону України «Про відповідальність за невиконання грошових зобов`язань», апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо стяг-нення пені в загальній сумі 60 421 грн. 91 коп. за загальний період з 03.09.2018р. по 03.05.2019р., оскільки цей висновок передбачає встановлення договором неустойки у формі пені за порушення грошових зобов`язань у відсотковому відношення до суми невиконаного зобов`язання, при цьому розмір пені не перевищує розміру подвійної облікової ставки Національного банку України.

При цьому, колегія суддів відхиляє як необґрунтоване твердження Скаржника про порушен-ня законодавства щодо нарахування одночасно штрафу та пені.

Як вже зазначалось, відповідно до ст.549 ЦК України - неустойкою (штрафом, пенею) є гро-шова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або нена-лежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своє-часно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені полягає у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та до дня виконання зобов`язання. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, її розмір збільшується залежно від тривалості пору-шення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно вико-наного грошового зобов`язання протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у за-коні чи в договорі.

На відміну від пені, штраф застосовується одноразово у випадку порушення боржником зо-бов`язання.

Тобто, форма сплати штрафу, застосованого в договорі, є відмінною від сплати пені, яка в свою чергу, застосовується у вигляді відсоткової ставки за кожен день прострочення.

Таким чином, у випадку порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавс-тво не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можли-вість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визна-ченні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК пеня і штраф є формами неустой-ки, а відповідно до статті 230 ГК - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Аналогічна правова позиція відображена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018р. у справі №911/2813/17 та від 22.03.2018р. у справі №911/1351/17.

У даній справі Договором поставки передбачено господарсько-правову відповідальність бор-жника у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу за порушення умов цього договору, тому висно-вок суду першої інстанції щодо одночасного стягнення заявленої пені та штрафу є обґрунтованим.

Перевіривши згідно ст.625 ЦК України розрахунок суми 28% річних, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що обґрунтованими і такими що підлягають задо-воленню є сума 47 005 грн. 53 коп. 28% річних за загальний період 03.09.2018р. по 03.05.2019р. У задоволені 13 коп. правомірно відмовлено.

Позивач також заявив до стягнення 20 452 грн. 77 коп. інфляційних втрат, 60 697 грн. 90 коп. відсотків за користуванням товарним кредитом та 5 992 грн. 50 коп. курсових коливань.

Переглядаючи оскаржуване рішення, колегія суддів зауважує, що офіційний індекс інфляції, який розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти, а тому індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не під-лягає, а норма ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інф-ляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у грив-нях. Інфляція - це знецінювання готівкових та безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги. Відповідно ст.3 до Закону України «Про індексацію грошових доходів насе-лення» офіційний індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Відповідно до статті 4 цього ж Закону - індекса-ція грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін пере-вищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.

Водночас, у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

З умов Договору поставки вбачається, що покриття Позивачу матеріальних втрат від знеці-нення коштів передбачено п.п.2.3, 2.4 Договору поставки за рахунок донарахування вартості товару з урахуванням курсової різниці національної валюти до долара США (Євро) на дату оплати, а від-так, стягнення інфляційних втрат в даному випадку, нарахованих на борг у гривні, було б подвійною відповідальністю за невиконання одного і того ж зобов`язання, що суперечить нормам чинного законодавства та виключає можливість застосування до спірних відносин положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Аналогічної думки дотримується Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного гос-подарського суду, що знайшло відображення у постановах від 07.02.2018р. у справі № 910/11249/17 та від 25.04.2018р. у справі № 915/371/15.

Таким чином, положення ч.2 ст.625 ЦК України щодо нарахування інфляційних нарахувань можуть бути застосовані лише щодо прострочених грошових зобов`язань, визначених у гривні і не можуть бути застосовані до вартості неоплаченого товару у гривні з урахуванням зміни курсу грив-ні в залежності від її ринкової вартості на день проведення розрахунків.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягненні 20 452 грн. 77 коп. інфляційних втрат.

Щодо нарахування Позивачем втрат від курсових коливань у сумі 5 992 грн. 50 коп., суд пер-шої інстанції дійшов правомірного висновку, що оскільки пунктом 2.4 Договору поставки сторони узгодили, що у випадку, коли на дату платежу за поставлений товар та/або на дату звернення до суду (у разі звернення із позовом до суду при повній або частковій несплаті) Коп/Кпост більше або дорівнює 1,01, то ціна товару підлягає уточненню без додаткового узгодження. У цьому випадку ціна договору підлягає розрахунку за наступною формулою: Цоп = Ц пост X. (К-оп/К-пост), ДЄ Цпост - ціна постачання, розрахована з врахуванням п.п. 2.1-2.3; Коп - комерційний курс гривні до іно-земної валюти на дату, що передує даті оплати та/або даті звернення до суду». Комерційним кур-сом гривні до іноземної валюти слід вважати міжбанківський валютний курс продажу іноземної валюти до гривні, який щоденно розміщується за адресою на інтернет-сторінці (http://minfin.com. ua/currency/mb/), вид та комерційний курс іноземної валюти вказується в додатках до договору, а розрахунок курсових втрат проводиться станом на 29.01.2019р., то для розрахунку враховується курс за попередній робочий день. Курс продажу долара за попередній робочий день (28.01.2019р.) на вказаному сайті становив 27,81 грн., курс продажу євро на цю ж дату - 31,7757 грн., Курс долара в додатку №ІАІ00000353 від 20.03.2018р. ставить 26,50 грн. Коефіцієнт Коп/Кпост є більшим 1,01 та становить 1,04943. Тому, вимога про стягнення втрат від курсових коливань у сумі 5 992 грн. 50 коп. на підставі розділу 2 договору підлягає задоволенню.

Крім того, товарний кредит - товари (роботи, послуги), що передаються резидентом або нерезидентом у власність юридичних чи фізичних осіб на умовах договору, що передбачає відстро-чення остаточних розрахунків на визначений строк та під процент. Товарний кредит передбачає передачу права власності на товари (роботи, послуги) покупцеві (замовникові) у момент підписання договору або в момент фізичного отримання товарів (робіт, послуг) таким покупцем (замовником), незалежно від часу погашення заборгованості.(пункт 14.1.245 статті 14 Податкового кодексу Ук-раїни).

Пунктом 2.7 Договору поставки передбачено, що за користування товарним кредитом поку-пець сплачує на користь постачальника відсотки, розмір яких передбачений додатком до договору. Сума відсотків підлягає оподаткуванню податком на додану вартість. Податок на додану вартість додається до нарахованої суми відсотків та підлягає обов`язковій оплаті покупцем.

У випадку прострочення виконання грошових зобов`язань з оплати вартості товару та/або відсотків за користування товарним кредитом строком на 30 календарних днів або більше, поста-чальник має право вимагати, а покупець зобов`язується сплатити та погоджується з тим, що відсотки за користування товарним кредитом протягом усього періоду користування цим кредитом встанов-люються в розмірі 14% та мають бути сплачені покупцем на рахунок постачальника на умовах, встановлених розділом 2 договору.(п.7.2.1 Договору поставки).

Перевіривши розрахунок відсотків за користування товарним кредитом, колегія суддів дійш-ла висновку, що 49 713 грн. 73 коп. відсотків за користування кредитом за загальний період з 19.04. 2018р. по 24.04.2019р. судом першої інстанції стягнуто правомірно, рівно як правомірно відмовле-но за безпідставністю у стягненні 10 984 грн. 17 коп. процентів за користування кредитом.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо непідписання Скаржником жодних договорів, а також незастосування до договору поруки та Договору поставки ст.203 ЦК України та ст.181 ГК України колегія суддів зазначає таке.

З моменту укладення 20.03.2018р. Договору поруки, Відповідач-2 поручився перед Товарис-твом за виконання зобов`язання позичальником, оскільки в силу ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель, згідно зі ст.554 ЦК України, відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо догово-ром поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель від-повідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, про-центів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Чинне законодавство визначає підстави припинення зобов`язання, так, згідно ст.598 ЦК Ук-раїни, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах встановлених догово-ром або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випад-ках, установлених договором або законом.

В силу ч.1 ст.559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобо-в`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується об-сяг його відповідальності.

Укладений Позивачем і Відповідачем-2 Договір поруки є чинним, станом на дату ухвалення оспорюваного рішення, не визнаний недійсним; під час провадження в суді першої інстанції Відпо-відач-2 не обрав такого способу захисту як подання зустрічного позову про визнання недійсним до-говору поруки з тих чи інших підстав, натомість звернувся із таким позовом лише по спливу міся-ця після ухвалення судом першої інстанції рішення у даній справі, а в силу ст.204 ЦК України пра-вочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визна-ний судом недійсним; матеріалів справи не містять жодних доказів звернення ОСОБА_5 як дирек-тора ПП СгВ «Сім.Я», так і поручителя за договором поставки - до правоохоронних органів з при-воду підробки документів чи втрати/викрадення печатки.

Доводи Скаржника щодо безпідставної відмови у призначенні почеркознавчої експертизи необґрунтовані, оскільки експертиза призначається для з`ясування обставин, що мають значення для справи, для встановлення яких необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо (п.1 ч.1ст.99 ГПК України). Натомість учасники спра-ви не заперечують як факту отримання товару за Договором поставки, так і факту часткової оплати за виставленими рахунками, а тому відсутні жодні підстави вважати, що сторони не погоджували умов Договору поставки та договір поруки.

Крім того, твердження Cкаржника що непродовження строку підготовчого засідання унемож-можливило подання відзиву на позов відхиляються апеляційним судом, оскільки матеріалами спра-ви стверджується, що підготовче провадження у даній справі тривало з 11.02.019р. по 06.05.2019р., було проведено три судових засідання 11.03.2019р., 02.04.2019р. 16.04.2019р. і лише 06.05.2019р. підготовче провадження було закрито. Таким чином, протягом тримісячного періоду ОСОБА_5 не була позбавлена можливості повідомити суду про фальсифікацію Позивачем документів і відсут-ність боргу, а також отримати належну правову допомогу від необмеженого кола адвокатів та звер-нутись до суду першої інстанції в порядку, врегульованому Главою 3 Розділу 3 ГПК України для подання відзиву, заперечень, зустрічного позову, клопотань тощо. Натомість клопотання ОСОБА_5 про призначення почеркознавчої експертизи, вмотивоване лише непідписанням нею Договору по-руки - подано представником після закриття підготовчого провадження, під час другого засідання розгляду справи по суті і правомірно не прийнято судом до розгляду з підстав ч.2 ст.207 ГПК Ук-раїни.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції що-до необхідності захисту майнових прав Позивача та солідарного стягнення з Приватного підпри-ємства сільськогосподарського виробництва «Сім.Я» та ОСОБА_5 249 931 грн. 94 коп. заборгованості по розрахунках, 83 310 грн. 65 коп. штрафу, 60 421 грн. 91 коп. пені, 47 005 грн. 53 коп. -28% річних, 5 992 грн. 50 коп. курсових коливань, 49 713 грн. 73 коп. процентів за користуван-ня кредитом.

З огляду на викладене, апеляційна скарга Відповідача-2 не підлягає задоволенню, тому рі-шення суду першої інстанції належить залишити без змін.

Порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Скаржника не встановлено.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпо-посередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни ос-каржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарсько-го суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 34, 86, 129, 232, 233, 240, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуаль-ного кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення господарського суду Хмельницької області від 29.05.2019р. у справі №924/102/19 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

3. Матеріали справи №924/102/19 повернути до господарського суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Розізнана І.В.