ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2019 р. Справа №914/351/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кордюк Г.Т.

суддів Кравчук Н.М.

Мирутенка О.Л.

секретар судового засідання Андреюк Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» вих. № 2101 від 21.06.2019 (вх. № ЗАГС 01-05/2315/19 від 24.06.2019),

на рішення Господарського суду Львівської області від 04.06.2019 (повний текст рішення складено 06.06.2019, суддя Запотічняк О.Д.)

у справі № 914/351/19

за позовом: Державного підприємства (надалі ДП) «Енергоринок», м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі ТзОВ) «Енергія-Новий Розділ», м. Новий Розділ Львівської області

про стягнення 7598829,96 грн,

За участю представників:

від позивача: Калінін М.В. - адвокат;

від відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ДП "Енергоринок" звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» 7 598 829,96 грн. з яких: 7 294 559,43 грн. сума основного боргу, 260546,32 грн. пені, 24709,96 грн. 3% річних, 15149,04 грн. інфляційних втрат та 3865,21 грн. штрафу. Також просив витрати по сплаті судового збору в розмірі 113982,45 грн. покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення умов договору від 31.07.2006 №3546/01, відповідач не розрахувався своєчасно за поставлену електричну енергію.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.06.2019 у справі № 914/351/19 (з урахуванням ухвали про описку від 05.07.2019) позовні вимоги задоволено. Присуджено до стягнення з ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» на користь ДП "Енергоринок" 7 598 829,96 грн., а саме: 7 294 559,43 грн. основного боргу за куповану електроенергію, 15 149,04 грн. інфляційних нарахувань, 24 709,96 грн. 3% річних, 260 546,32 грн. пені, 3 865,21 грн. штрафу; 113982,45 грн. судового збору.

Приймаючи вказане рішення у справі, місцевий господарський суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджено та визнається сторонами, що відповідач не розрахувався за поставлену електричну енергію в терміни обумовлені умовами договору від 31.07.2006 №3546/01, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем. Крім того, перевіривши розрахунки позивача, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість нарахованих на суму заборгованості пені, 3% річних, інфляційних втрат та 3865,21 грн. штрафу у силу умов договору та положень ст. 625 ЦК України. Також, суд зазначив, що між сторонами існують тривалі відносини, однак відповідач взяті на себе зобов`язання з оплати за отриману електричну енергію проводив невчасно та не в повному обсязі. Щодо клопотання від 14.05.2019р. вх.№19600/19 про зменшення розміру пені на 90 % та відмову у стягненні штрафу, суд встановив, що клопотання підписано не уповноваженою особою, а відтак підлягає поверненню відповідачу.

Щодо відстрочки основного боргу на 1 рік, суд дійшов висновку, що в проханні відповідача слід відмовити, з огляду на те, що виключних обставин для відстрочки, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду, відповідачем не наведено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить частково скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 04.06.2019 у справі № 914/351/19 у частині стягнення пені та штрафу та прийняти нове рішення, яким ДП "Енергоринок" зменшити розмір неустойки (пені) на 90% і відмовити у стягненні штрафу у сумі 3865,21 грн. Вважає рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та без дослідження усіх істотних обставин справи.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача на користь позивача 3 865,21 грн. штрафу, також безпідставно відмовив у зменшення розміру пені.

Суд першої інстанції не врахував, що позивачем не було своєчасно проведено розрахунки по договору з відповідачем і заборгованість позивача за куповану ОРЕ електроенергію становила 122300952,67 грн. станом на 31.10.2018 і 122267215,56 грн. станом на 31.11.2018, 31.12.2018, 31.01.2019, що підтверджується актами звірки розрахунків, що надалі призвело до несвоєчасного проведення відповідачем розрахунку з позивачем по договору від 31.07.2006 №3546/01. Зокрема, доказом, який підтверджує заборгованість позивача перед відповідачем є акт звірки розрахунків на кінець дня 31.03.2019 у сумі 122300952,67 грн.(додаток №2 до заперечень на відповідь на відзив від №1186 від 16.04.2019).

Листом-відповіддю позивача №01/51-4-5146 від 18.03.2019 на лист відповідача №495 від 27.02.2019 не було надано позивачем згоди відповідачу на проведення взаємозаліку на суму основного боргу по договору від 31.07.2006 №3546/01 шляхом зменшення на цю суму заборгованості за куповану ОРЕ електроенергію по договору від 31.07.2006 №3547/01. Неспроможність своєчасно виконати зобов`язання відповідачем також підтверджується наявність заборгованості державного бюджету по пільгах і субсидіях станом на 01.11.2018, 01.12.2018, та на 01.01.2019, та інші обставини вказані у відзиві на позовну заяву. Також апелянт зазначає, що у його діях відсутній умисел щодо несплати коштів перед позивачем. Апелянт стверджує, що якщо на товариство покласти тягар відповідальності сплати санкцій (пені, інфляційних, річних та штрафу), це може негативно позначитися на його господарській діяльності, призведе до суттєвого фінансового навантаження на апелянта і позбавить товариство можливості належним чином надавати жителям та організаціям міста Новий Розділ комунальні послуги.

Апелянт стверджує, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює дійсне правове призначення, адже неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання зобов`язання та не може лягати надмірним тягарем для споживача і бути джерелом невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Крім того, судом першої інстанції не враховано правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 03.12.2018 у справі №910/3726/18 про зменшення розміру неустойки.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що апелянт не обгрунтовує належними та допустимими доказами чому розмір пені має бути зменшено саме на 90%, крім того, усупереч ст.ст. 13, 74, 86 ГПК України такі вимоги не заявлялися належним чином в суді першої інстанції, що виключає можливість їх розгляду та надання оцінки судом. Також, судом було встановлено, що клопотання від 14.05.2019р. вх.№19600/19 про зменшення розміру пені на 90 % та відмову у стягненні штрафу підписано не уповноваженою особою, а відтак підлягає поверненню відповідачу. Також, звертає увагу суду на те, що заперечення на відповідь на відзив від №1186 від 16.04.2019 неналежно оформлені, тому додані до заперечень докази суд не повинен приймати до уваги. Позивач зазначає, що доводи апелянта щодо заборгованості перед ним розпорядників бюджетних коштів по відшкодуванню пільг і субсидій спростовуються положеннями ст. 617 ЦК України, та ст. 218 ГК України. Крім того, виконання взятих на себе відповідачем перед позивачем зобов`язань згідно умов договору не ставиться у залежність від відшкодування боржнику бюджетних коштів ні згідно з договором, ні відповідно до чинного законодавства України. Також зазначає, що не стосуються матеріалів цієї справи і предмету спору та доводи відповідача про заборгованість перед ним позивача. Позивач вказує, що зважаючи на те, що договір є правомірним, тому підлягає виконанню, і оскільки порушення відповідачем строків здійснення розрахунків за куповану електроенергію підтверджується матеріалами і обставинами справи, відповідно обгрунтовано позивачем нараховано пеня та штраф на заборгованість відповідача. Також зазначає, що апелянтом не було надано доказів настання непереборної сили, підтвердженої відповідним сертифікатом ТПП України. Крім того, доводи боржника щодо неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність коштів не можуть прийматися судом. Відповідач зазначає, що не знаходять свого підтвердження доводи про те, що надмірність стягуваної пені змінює її дійсне правове призначення, а саме: стимулювати боржника до виконання зобов`язання, адже розмір пені встановлений ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання» та укладеним сторонами договором.

Щодо застосування правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 03.12.2018 у справі №910/3726/18 про зменшення розміру неустойки, зазначає, що учасники цієї справи відмінні від учасників справи №910/3726/18, тому виключає можливість застосування цієї правової позиції. Разом з тим у цій позиції зазначено, що питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

З огляду на наведене, у випадках порушення грошового зобов`язання суди не повинні приймати доводи скаржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів або на відсутність вини.

Так, виключних обставин для зменшення розміру пені відповідачем не наведено, тому рішення суду позивач вважає законним, а апеляційну скаргу такою, що не спростовує висновки суду першої інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду справу №914/351/19 розподілено до розгляду судді доповідачу Данко Л.С., введено до складу судової колегії суддів Скрипчук О.С. та Мирутенка О.Л.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.06.2019 (головуючий-суддя Данко Л.С., судді Скрипчук О.С. та Мирутенка О.Л.) відкрито апеляційне провадження у справі № 914/351/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» та витребувано у місцевого господарського суду матеріали вказаної справи.

13.08.2019 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Данко Л.С. розгляд справи № 914/351/19 не відбувся.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Західного апеляційного господарського суду від 11.09.2019 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Данко Л.С., відповідно до п.9 ст. 32 ГПК України та п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи, за результатами якого справу №914/351/19 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Кордюк Г.Т., суддів Мирутенка О.Л. та Кравчук Н.М., що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2019.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.09.2019 розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 21.10.2019.

У судове засідання прибув представник позивача.

Відповідач участі уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, причин неявки суду не повідомив.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь в судових засіданнях.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Аналогічне положення викладене і у ч.12 ст. 270 ГПК України.

З огляду на наведене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні просив рішення Господарського суду Львівської області від 04.06.2019 у справі № 914/351/19 залишити без змін з підстав його законності та обгрунтованості, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 31 липня 2006 року між ДП «Енергоринок» (далі - позивач) та ЗАТ "Енергія-Новий Розділ" (правонаступник якого ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» (далі - відповідач) було укладено договір № 3546/01 відповідно до якого (п. 2.1.) позивач зобов`язувався продавати, а товариство купувати електроенергію та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору. Куплену по договору № 3546/01 від 31 липня 2006 року в ДП «Енергоринок» електричну енергію товариство використовувало для постачання електричної енергії споживачам міста Новий Розділ, а також для видобування води, водопостачання і водовідведення. Заборгованість ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» перед ДП «Енергоринок» за куповану в 2018 році електричну енергію по договору № 3546/01 від 31 липня 2006 року становить 7294559,43 грн., в т.ч.: - 1893630,35 грн. за електроенергію куплену у жовтні 2018 року; - 1971579,01 грн. за електроенергію куплену у листопаді 2018 року; - 3429350,07 грн. - за електроенергію куплену у грудні 2018 року.

Відповідно до пункту 4.13 статті 4 договору документом, що підтверджує факт переходу права власності на електроенергію від позивача до відповідача, є підписані з боку сторін та скріплені печатками акти купівлі - продажу електроенергії.

У жовтні 2018 року відповідачем придбано у позивача електричну енергію в обсязі 4535,635 тис.кВт на загальну суму 6382358, 29 грн., що підтверджується актом купівлі продажу від 31.10.2018 року, у листопаді 2018 року було придбано 4763,379 тис.кВт на загальну суму 6876697,84 грн., що підтверджується актом купівлі продажу від 30.11.2018 року, а у грудні придбано електричну енергію в обсязі 5554,619 тис.кВт на загальну суму 8221576 грн., що підтверджується актом купівлі продажу від 31.12.2018 року.

Пунктом 6.4. ст.6 Договору визначено, що остаточний розрахунок за куплену відповідачем у позивача електричну енергію у розрахунковому місяці здійснюється ТзОВ «Енергія - Новий Розділ» до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, з поточних або інших (крім поточного із спеціальним режимом використання) рахунків відповідача. У цьому випадку останній зобов`язаний обов`язково вказати призначення платежу.

Однак, відповідач не виконав своєчасно своїх зобов`язань за договором, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на момент звернення позивача з позовом до суду становила 7294559,43 грн. Актом звірки розрахунків підписаного сторонами підтверджено заборгованість відповідача станом на 28.02.2019 року згідно договору № 3546/01 від 31.07.2006 року у сумі 7294559,43 грн.

Несвоєчасне виконання грошового зобов`язання відповідачем слугувало підставою для звернення позивача до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» 7 598 829,96 грн. з яких: 7 294 559,43 грн. сума основного боргу, 260546,32 грн. пені, 24709,96 грн. 3% річних, 15149,04 грн. інфляційних втрат та 3865,21 грн. штрафу.

28.03.2019 до суду першої інстанції від ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» поступив відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив врахувати фінансовий стан товариства та з метою належного функціонування ТзОВ «Енергія-Новий Розділ», своєчасного та якісного надання комунальних послуг споживачам міста, керуючись ст. 165, ст. 178, ч.І ст. 239 ГПК України та чинним законодавством України, відстрочити сплату основного боргу в сумі 7294559,43 грн. терміном на один рік; відмовити у стягненні інфляційних, пені, 3 % річних, штрафу або зменшити розмір неустойки (штрафу, пені).

Надалі відповідач звернувся до суду з клопотанням (вх. № 19600 від 14.05.2019) в якому просив зменшити розмір пені на 90 % та відмовити у стягненні штрафу.

Судом першої інстанції встановлено, що клопотання від 14.05.2019р. вх.№19600/19 про зменшення розміру пені на 90 % та відмову у стягненні штрафу, було підписано не уповноваженою особою, тому підлягає поверненню відповідачу.

Судом першої інстанції встановлено, що заборгованість у сумі 7294559,43 грн підтверджуються матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.06.2019 у справі № 914/351/19 позовні вимоги задоволено повністю.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні його клопотання про зменшення розміру пені на 90% та відмовити у стягненні штрафу. В решті рішення суду першої інстанції не оскаржується жодною із сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що погоджується із висновком суду першої інстанції про повернення відповідачу клопотання від 14.05.2019р. вх.№19600/19 про зменшення розміру пені на 90 % та відмову у стягненні штрафу, з тих підстав, що це клопотання підписано не уповноваженою особою. Такий висновок суду першої інстанції узгоджуються із вимогами ч. 2, 4 ст. 170 ГПК України, якою передбачено, що письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Зокрема, клопотання від 14.05.2019р. вх.№19600/19 було підписане заступником директора Шайнога О.І., однак відповідно до витягу з ЄДРПОУФОП Коза Є ОСОБА_1 уповноважений представляти ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» у правовідносинах з третіми особами, має право вчиняти дії від імені ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені ТзОВ «Енергія-Новий Розділ». Документів про повноваження ОСОБА_2 представляти ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» у матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що незважаючи на те, що суд першої інстанції не навів обгрунтування повернення даного клопотання та не розглянув доводів, викладених у відзиві на позовну заяву, такі висновки суду першої інстанції не вплинули на правильність прийнятого рішення. Відзив на позовну заяву і апеляційна скарга, у яких ТзОВ «Енергія-Новий Розділ», зокрема, просять про зменшення розміру пені на 90% та відмову у стягненні штрафу, підписані директором ОСОБА_3 .

Згідно з ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна за змістом позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 19.03.2019 у справі №908/856/18).

Підставою для зменшення пені та відмови у стягненні штрафу відповідач зазначив складний фінансовий стан. Зокрема, відповідач зазначав, що заборгованість позивача перед відповідачем за куповану ОРЕ електроенергію позивачем по договору від 31.07.2006 №3546/01 станом на 31.10.2018 становила 122300952,67 грн., а станом на 31.11.2018, 31.12.2018, 31.01.2019 122267215,56 грн, що підтверджується актами звірки розрахунків

При цьому, відповідач покликався на неспроможність своєчасно виконати зобов`язання через наявність заборгованості державного бюджету по пільгах і субсидіях

Разом з тим, відповідач вважає, що надмірний тягар відповідальності сплати санкцій (пені, інфляційних, річних та штрафу) може негативно позначитися на його господарській діяльності, призведе до суттєвого фінансового навантаження і позбавить товариство можливості належним чином надавати жителям та організаціям міста Новий Розділ комунальні послуги.

Колегія суддів не бере до уваги ці посилання, адже відповідно до частини 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України та стаття 617 Цивільного кодексу України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Відповідно до приписів ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Однак, відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження скрутного майнового стану на час виникнення прострочення сплати боргу. При цьому, суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання на заборгованості перед відповідачем, адже такі не підтверджують майнового стану відповідача, а стосується лише дебіторської та кредиторської заборгованості останнього.

За приписами частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Підписавши договір про постачання електричної енергії відповідач був обізнаний про існуючий порядок розрахунків та правові наслідки порушення строків розрахунку.

Відтак, відсутність бюджетного фінансування не звільняє відповідача від обов`язку з оплати електричної енергії та не є винятковою обставиною, що може слугувати підставою для зменшення розміру пені чи відмови у стягненні штрафу.

Аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 03.06.2019 у справі № 914/1517/18.

Колегія суддів не вважає, що нарахована позивачем пеня є надмірно великою порівняно зі збитками позивача. Розмір пені становить незначний відсоток порівняно з вартістю переданого товару (7 294 559,43 грн.) 3,5%, а штрафу 0,05%. Надані суду докази не свідчать про критичний майновий (фінансовий) стан відповідача. Більшість інших тверджень відповідача про несвоєчасні розрахунки, наявність заборгованості державного бюджету по пільгах і субсидіях не є винятковими обставинами.

Виходячи з того, що можливість використання судом права на зменшення розміру штрафних санкцій і визначення розміру, до якого вони підлягають зменшенню, законодавством віднесено на розсуд суду, зважаючи на обставини справи, апеляційний господарський суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків про відмову у задоволенні клопотання про відстрочку основної заборгованості терміном на 1 рік, про повернення клопотання про зменшення пені на 90% та відмову у стягненні штрафу та задоволення позовних вимог.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», no. 4241/03, від 28.10.2010 року).

З огляду на все викладене вище в сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 04.06.2019 у справі №914/351/19 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає.

Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на скаржника в порядку ст.ст.129, 282 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду Львівської області від 04.06.2019 у справі №914/351/19 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» - без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

3.Порядок і строк оскарження встановлені ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Мирутенко О.Л.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 29.10.2019