ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2019 року м.Дніпро Справа № 912/646/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В.

судді: Кузнецов В.О., Вечірко І.О.

Секретар судового засідання Кисельов Є.О.

Представники сторін:

від відповідача 4: Стеценко Т.М. адвокат, довіреність №1488 від 21.05.19;

інші представники у судове засідання не з`явилися, про час та місце повідомлені належним чином.

Розглянувши в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 09.07.2019р., повний текст рішення складено 18.07.2019, суддя Колодій С.Б., у справі № 912/646/19

за позовом ОСОБА_1 , м. Кропивницький,

до відповідача 1 Приватного акціонерного товариства "Весна", м. Кропивницький,

до відповідача 2 ОСОБА_2 , м. Київ,

до відповідача 3 ОСОБА_3 , м. Кропивницький,

до відповідача 4 ОСОБА_4 , м. Кропивницький,

до відповідача 5 ОСОБА_5 , м. Кропивницький,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_6 , м.Кропивницький,

про визнання недійсними договорів,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

До господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 (законний представник, який подав позов в інтересах ОСОБА_1 - мати ОСОБА_7 ) до відповідачів ПрАТ "Весна", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з наступними вимогами:

- визнати недійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , заг.пл. 109,62 кв.м., укладений між ПрАТ "Весна" () та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), посвідчений 08.09.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарасютою О.В., зареєстрований в реєстрі за номером 544;

- визнати недійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 заг.пл. 111,0 кв.м., укладений між ПрАТ "Весна" () та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), посвідчений 08.09.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарасютою О.В., зареєстрований в реєстрі за номером 550;

- визнати недійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 заг.пл. 153,5 кв.м., укладений між ПрАТ "Весна" () та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), посвідчений 08.09.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарасютою О.В., зареєстрований в реєстрі за номером 547;

- визнати недійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , заг.пл. 109,62 кв.м., укладений між ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), посвідчений 09.09.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарасютою О.В., зареєстрований в реєстрі за номером 563;

- визнати недійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 заг.пл. 111,0 кв.м., укладений між ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), посвідчений 09.09.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарасютою О.В., зареєстрований в реєстрі за номером 569;

- визнати недійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 заг.пл. 153,5 кв.м., укладений між ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), посвідчений 09.09.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарасютою О.В., зареєстрований в реєстрі за номером 566;

- визнати недійсним договір дарування нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , заг.пл. 109,62 кв.м., укладений між ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), та малолітнім ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 ) від імені та в інтересах якого діє його законний представник: мати - ОСОБА_4 , посвідчений 22.10.2014 приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Зубко О.П., зареєстрований в реєстрі за номером 3063;

- визнати недійсним договір дарування нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , заг.пл. 111,0 кв.м., укладений між ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), та малолітнім ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 ) від імені та в інтересах якого діє його законний представник: мати - ОСОБА_4 , посвідчений 22.10.2014 приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Зубко О.П., зареєстрований в реєстрі за номером 3064;

- визнати недійсним договір дарування нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , заг.пл. 153,5 кв.м., укладений між ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), та малолітнім ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 ) від імені та в інтересах якого дії його законний представник: мати - ОСОБА_4 , посвідчений 22.10.2014 приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Зубко О.П., зареєстрований в реєстрі за номером 3065.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що при укладенні оспорюваних правочинів порушено право позивача на участь в управлінні Товариства, отримання частки прибутку Товариства у вигляді дивідендів, а також порушено право позивача на отримання у разі ліквідації ПрАТ "Весна" частини вартості майна Товариства.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 09.07.2019р. в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з зазначеним рішенням ОСОБА_1 звернулась до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на не вірно встановлені обставини справи та те, що суд не надав належної правової оцінки наявним у справі доказам, допустивши порушення процесуального права, не вірно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апелянт вважає безпідставні висновки суду, з посиланням на приписи ст. 216 ЦК України, що звернення з позовом не спрямовано на реальний захист прав, свобод та законних інтересів позивача (які суд робить виходячи з того, що визнання правочинів недійсним має наслідком реституцію, а власниками майна, що є предметом оспорюваних договорів є треті особи), оскільки в даному спорі відновлення порушених прав та законних інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, не стосується повернення незаконно відчуженого за спірними договорами майна, а стосується приведення сторін до того правового стану, який вони мали до вчинення протиправних правочинів.

ОСОБА_3 є заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням оспорюваних правочинів і відповідно, звернулась до суду із даною позовною заявою про визнання таких правочинів недійсним і такий спосіб захисту прав та інтересів не суперечить ст. 16. 215 ЦК України.

Також зазначає, що висновок суду з приводу того, що позивач на момент вчинення правочинів не набула майнового права і правові наслідки укладення спірних договорів жодним чином не впливали на корпоративні права та обов`язки позивача, які у зв`язку з цим не могли бути порушеними, суперечить нормам матеріального права (с.5 ст. 1268 ЦК України, ч.2 ст. 1220 ЦК України), є безпідставним та таким, що не відповідає обставинам справи.

Як зауважено скаржником, місцевим судом не взято до уваги те, що договорами від 08.09.2014 року було відчужено основний актив ПрАТ «Весна», що використовувався товариством у його господарській діяльності за ціною, що явно не відповідала ринковій. Більш того, навіть зазначених у договорах коштів, в замін відчуженого майна, товариство, фактично, не отримало.

Загалом, як стверджує скаржник, є очевидно, що всі дії посадових осіб Товариства ОСОБА_3. та ОСОБА_4 щодо відчуження майна Товариства і переходу його у власність їх малолітнього сина ОСОБА_5 (укладення 08.09.2014 року договорів ОСОБА_4 та оформлення майна на третю особу - ОСОБА_2 ; переоформлення майна за договорами від 09.09.2014 року на ОСОБА_3 та в подальшому переоформлення майна за договорами від 22.10.2014р. на ОСОБА_5 ) свідчать про фіктивність та удаваність залучення до спірних правовідносин ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та приховування набуття майна Товариства у свою спільну власність в супереч інтересам Товариства та поза встановлених процедур.

Апелянт також звертає увагу на те, що рішенням Господарського суду Кіровоградської області у справі № 912/1713/15 від 22 червня 2015 року, була встановлена обставина, що проведення зборів 13.02.15 мало кворум для прийняття рішень (враховуючи реєстрацію для участі у них акціонерів, які сукупно є власниками більш як 60 відсотків голосуючих акцій). Проте, в супереч висновків суду першої інстанції, правомірність відчуження майна за спірними договорами рішенням в справі 912/1713/15 не встановлювалось та, взагалі, це питання предметом справи не було (предметом була визнання недійсним рішення загальних зборів від 13.02.15, а не чинність чи правомірність правочинів).

Підсумовуючи викладене в апеляційній скарзі, позивачем зазначено, що внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та ненадання належної правової оцінки наявним у справі доказам, через порушення норм процесуального права та порушення норм матеріального права у спірних правовідносинах, судове рішення суду першої інстанції, яким суд відмовив у позові не може вважатись законним та обґрунтованим.

В свою чергу, оскільки фактичні обставини щодо укладення правочинів 08.09.2014, 09.09.2014 та 22.10.2014, у тому числі обставини щодо їх укладення, виконання та прийняття рішень посадовими особами, свідчать, що всі дії посадових осіб Товариства, - голови наглядової ради ОСОБА_3 та директора ОСОБА_4., щодо відчуження майна Товариства і переходу його у власність їх малолітнього сина ОСОБА_5 вчинені не в інтересах Товариства поза встановлених процедур за фіктивності та удаваності залучення до спірних правовідносин ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з метою приховування набуття майна Товариства у свою спільну власність, внаслідок укладення спірних правочинів порушені корпоративні права (інтереси) позивача, яка є заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням оспорюваних правочинів і, відповідно, звернулась до суду із даною позовною заявою.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

21.08.2019 на адресу Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшло письмове клопотання про участь останнього у судовому засіданні в режимі відеоконференції із забезпеченням її проведення, зокрема, у Північному апеляційному господарському суді (04116, м.Київ, вул. Шолуденка,1).

Вказане клопотання обґрунтовано фактичним проживанням представника позивача у м.Київ та відсутністю можливості довірителя покрити витрати, щодо відрядження свого представника до м. Дніпро, для участі у судовому засіданні безпосередньо у приміщенні Центрального апеляційного господарського суду.

Від представника Відповідача 4-5 надійшла заява (від 27.08.2019 Вх. 6874/19) про залишення без руху апеляційної скарги. В обґрунтування даної заяви посилається до п. 3 ч. 2 ст. 258, ч.2 ст. 260 ГПК України. Та зазначає, що в апеляційній скарзі не міститься зазначення залученої третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача та те, що до апеляційної скарги не додано доказів надсилання апеляційної скарги залученій третій особі.

02.09.2019р. від представника Відповідача 4-5 до канцелярії суду надійшов відзив в просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 09.07.2019р. у справі 912/646/19 залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2019 для розгляду цієї справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Чус О.В., суддів Кузнецова В.О., Вечірка І.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.08.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, розгляд справи призначено у судовому засіданні на 10.10.2019.

За клопотанням позивача розгляд справи проводиться в режимі відеоконференції.

10.10.2019 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

08.08.2014 між ПрАТ "Весна" в особі директора ОСОБА_4. та ОСОБА_2 укладено три нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу трьох об`єктів нежитлової нерухомості, зокрема:

договір купівлі - продажу нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , заг.пл. 109,62 кв.м., посвідчений 08.09.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарасютою О.В., зареєстрований в реєстрі за номером 544;

договір купівлі - продажу нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , заг.пл. 111,0 кв.м., посвідчений 08.09.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарасютою О.В., зареєстрований в реєстрі за номером 550;

договір купівлі - продажу нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , заг.пл. 153,5 кв.м., посвідчений 08.09.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарасютою О.В., зареєстрований в реєстрі за номером 547. Право власності на вказане нерухоме майно в день укладення договорів зареєстровано за новим власником ОСОБА_2 .

09.09.2014 року ОСОБА_2 на підставі трьох нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу відчужив зазначені приміщення ОСОБА_3 , зокрема на підставі:

договору купівлі - продажу нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , заг.пл. 109,62 кв.м., посвідчений 09.09.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарасютою О.В., зареєстрований в реєстрі за номером 563;

договору купівлі - продажу нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , заг.пл. 111,0 кв.м., посвідчений 09.09.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарасютою О.В., зареєстрований в реєстрі за номером 569;

договору купівлі - продажу нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 заг.пл. 153,5 кв.м., посвідчений 09.09.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарасютою О.В., зареєстрований в реєстрі за номером 566.

Право власності на вказане нерухоме майно в день укладення договорів зареєстровано за новим власником - ОСОБА_3

22.10.2014 ОСОБА_3 подарував зазначені приміщення своєму малолітньому сину ОСОБА_5 від імені якого правочин вчиняла законний представник ОСОБА_4 (дружина ОСОБА_3 та директор ПрАТ "Весна" на момент вчинення правочинів), зокрема на підставі:

договору дарування нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , заг.пл. 109,62 кв.м., посвідчений 22.10.2014 приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Зубко О.П., зареєстрований в реєстрі за номером 3063;

договору дарування нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , заг.пл. 111,0 кв.м., посвідчений 22.10.2014 приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Зубко О.П., зареєстрований в реєстрі за номером 3064;

договору дарування нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , заг.пл. 153,5 кв.м., посвідчений 22.10.2014 приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Зубко О.П., зареєстрований в реєстрі за номером 3065.

Право власності на вищезазначене майно було зареєстроване за малолітнім ОСОБА_5 (син голови Наглядової ради ОСОБА_3 та директора ОСОБА_4.).

Наглядова рада ПрАТ "Весна" своїм рішенням, оформленим протоколом від 10.08.2014 року № 8, надала директору ПрАТ "Весна" згоду та повноваження на укладання та підписання договорів купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна (спірних нежитлових приміщень ПрАТ "Весна") з визначенням істотних умов зазначених договорів купівлі - продажу на розсуд підписанта, у зв`язку з чим надала йому право підпису усіх необхідних документів від імені ПрАТ "Весна". Крім того, цим рішенням обрано оцінювача майна для визначення його ринкової вартості - ТОВ "УкрПрофі".

Відповідно до пункту 16 рішення загальних зборів акціонерів ПрАТ "Весна", оформленого протоколом від 13 лютого 2015 року № 1, серед іншого, вирішено затвердити правочини, які були укладені в 2014 році за прийнятими рішеннями Наглядовою радою та директором товариства.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області у справі № 912/1713/15 від 22.06.2015 року встановлено правомірність зазначених рішень, на підставі яких діяв директор ПрАТ "Весна" при укладенні спірних договорів та правомірність відчуження майна за спірними договорами встановлена, яке набрало законної сили, у якому, зокрема, встановлено те, що загальні збори акціонерів ПрАТ "Весна" від 13 лютого 2015 року, на яких було вирішено затвердити правочини, які були укладені в 2014 році за прийнятими рішеннями Наглядовою радою та директором товариства, мали кворум.

Отже, зазначені рішення Наглядової ради та рішення загальних зборів товариства, на підставі яких діяв директор ПрАТ "Весна" при укладенні спірних договорів не визнані недійсними та незаконними.

Таким чином, директор ПрАТ "Весна" ОСОБА_4 . діяла виключно в межах повноважень, в інтересах Товариства, що підтверджено рішенням загальних зборів акціонерів, які відбулись 13.02.2015 та які повністю схвалили правочини вчинені ОСОБА_4 .

Як встановлено місцевим та апеляційним судами, позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є акціонером приватного акціонерного товариства "Весна", якій на праві власності станом на 01.03.2019 року належать 852103 простих іменних акцій, що складає 51,228431% у статутному капіталі.

Частина від загальної кількості акцій, що є у власності ОСОБА_1 , а саме 215591 акцій були набуті нею в порядку спадкування, після смерті її батька ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_1 належні їй в порядку спадкування акцій були зараховані на рахунок у цінних паперах 14.01.2016 року, що підтверджується випискою з рахунку в цінних паперах.

Після смерті ОСОБА_11 (директор), рішенням Наглядової ради №5 від 18.04.2014 на посаду директора обрана ОСОБА_4 .

Головою Наглядової ради ПрАТ "Весна" був ОСОБА_11 (обраний на посаду рішенням Наглядової ради - Протокол № 1 від 10.04.2009).

30.04.2010 загальними зборами акціонерів ЗАТ "Весна" (протокол № 1 від 15.04.2010) затверджено нову редакцію статуту ПрАТ "Весна".

Відповідно до пункту 11.1 статуту, Наглядова Рада Товариства є органом, що здійснює захист прав акціонерів товариства і в межах компетенції визначеної статутом товариства, Положенням про Наглядову раду та законодавством, контролює та регулює діяльність виконавчого органу Товариства.

Відповідно до пункту 13.1 статуту, Виконавчим органом Товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю та безпосереднє управління виробничим технологічним процесом, є директор Товариства.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про виконавчий орган та посадових осіб ПрАТ "Весна" одноосібним виконавчим органом товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю є директор Товариства.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що є акціонером ПрАТ "Весна", а тому укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна розташованих за адресами: АДРЕСА_5, заг. пл. 109,62 кв.м.; АДРЕСА_6 , заг.пл. 153,5 кв.м. укладених між ПрАТ "Весна" та ОСОБА_2 , посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарасютою О.В. 08.09.2014 і зареєстрованих в реєстрі під номерами 544, 550, 547 відповідно, а також наступних укладених договорів, позбавляє її права, як акціонера, на отримання частини прибутку Товариства у вигляді дивідендів, на отримання частини майна Товариства у разі його ліквідації.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що належні позивачу в порядку спадкування акцій в кількості 215519, що складає 12,9613% були зараховані на рахунок у цінних паперах 14.01.2016 року.

Таким чином, право власності на акції ПрАТ "Весна" та, відповідно, корпоративні права за акціями виникли у позивача лише з 14.01.2016 року, в той час як оспорювані договори укладені в 2014 році.

19.08.2017 державним реєстратором Созонівської сільської ради Кіровоградського району, Кіровоградської області Марченко Оксаною Анатоліївною до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено записи про скасування права власності за ОСОБА_5 на нежитлові приміщення площею 109,62 кв.м. в АДРЕСА_1 (договір дарування № 3063 від 22.10.2014, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під №7415765 від 22.10.2014); площею 111 кв.м. в АДРЕСА_2 (договір дарування № 3064 від 22.10.2014, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під № 7417714 від 22.10.2014); площею 153,5 кв.м. в АДРЕСА_3 (договір дарування № 3065 від 22.10.2014, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під №7419378 від 22.10.2014).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що скасовано право власності попередніх власників на зазначені об`єкти нерухомого майна за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , тобто записи про право власності на спірні об`єкти нерухомого майна залишились лише за Приватним акціонерним товариством "Весна".

28.10.2017 ПрАТ "Весна" в особі директора ОСОБА_7 відчужило нежитлове приміщення площею 153,5 кв.м. по АДРЕСА_3 на користь гр. ОСОБА_13 на підставі договору купівлі-продажу № 1032 зареєстрованим в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Малогон В.О. під № 23065731.

07.11.2017 року ПрАТ "Весна" відчужило нежитлове приміщення площею 109,62 кв.м. по АДРЕСА_1 на користь гр. ОСОБА_14 на підставі договору купівлі-продажу № 1090 зареєстрованим в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Малогон В.О. під № 23236360.

В свою чергу, гр. ОСОБА_14 18.05.2018 відчужила нежитлове приміщення площею 109,62 кв.м. по АДРЕСА_1 на користь гр. ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу № 2681 зареєстрованим в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Панчишиною С.С. під № 26220496.

ОСОБА_6 05.06.2018 року уклала договір іпотеки № 3136 з ОСОБА_15 , зареєстрований в Державному реєстрі іпотек під № 26270624, в якості забезпечення виконання зобов`язання, а саме договору позики грошей № 3130 від 05.06.2018 в сумі 1 500 000,00 грн. по строку виконання до 05.06.2028 року.

28.10.2017 року ПрАТ "Весна" відчужило нежитлове приміщення площею 111 м.кв. по АДРЕСА_2 на користь гр. ОСОБА_14 на підставі договору купівлі-продажу № 1037 зареєстрованим в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Малогон В.О. під № 23067252.

В свою чергу, гр. ОСОБА_14 30.03.2018 внесла нежитлове приміщення площею 111м.кв. по АДРЕСА_2 до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю "Студія Ініціатив" на підставі протоколу № 2 від 28.03.2018 та акту приймання-передачі нерухомого майна б/н від 28.03.2018 зареєстрованих державним реєстратором Созонівської сільської ради Кіровоградського району, Кіровоградської області ОСОБА_16 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під № 25563236.

Отже, у зв`язку з відчуженням ПрАТ "Весна" 28.10.2017 та 07.11.2017 спірного майна на користь третіх осіб власниками спірних приміщень є ОСОБА_13 , ОСОБА_6 та ТОВ"Студія Ініціатива".

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 2 ст. 4 ГПК України фізичні особи, які не є підприємцями, мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів.

Пункт 3 частини 1 ст. 20 ГПК України передбачає що до юрисдикції господарських судів відносяться справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Приписи ст. 11 ЦК України зазначають підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема - договори/правочини, юридичні факти, акти цивільного законодавства.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 р. № 9 відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. Орган чи особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язані діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до частини третьої статті 92 Цивільного кодексу України, у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини другої статті 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, необхідні мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Частиною третьою зазначеної статті встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У частині другій статті 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до частини першої статті 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Пунктом 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" від 24 жовтня 2008 року № 13 судам роз`яснено, що при вирішенні спорів щодо визнання недійсними правочинів, укладених виконавчим органом господарського товариства, рішення загальних зборів про обрання якого на посаду визнано у судовому порядку недійсним, судам необхідно керуватися частиною третьою статті 92, статтею 241 ЦК України. Зокрема, у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Це положення є гарантією стабільності майнового обороту і загальноприйнятим стандартом у світовій практиці, зокрема, відповідно до Першої директиви 68/151/ Ради Європейських співтовариств від 09 березня 1968 року.

Згідно Статуту виконавчим органом ПрАТ "Весна" є директор. Відповідно до підпункту 7 пункту 13.2. Статуту цього товариства до компетенції директора належить укладення угод від імені та/або за рахунок товариства на суму, що не перевищує розмір, встановлений Наглядовою радою, а згідно з підпунктом 2 пункту 13.2. Статуту директор має право укладати будь-які угоди.

Наглядова рада ПрАТ "Весна" своїм рішенням, оформленим протоколом від 10 серпня 2014 року № 8, надала директору ПрАТ "Весна" згоду та повноваження на укладання та підписання договорів купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна (спірних нежитлових приміщень ПрАТ "Весна") з визначенням істотних умов зазначених договорів купівлі - продажу на розсуд підписанта, у зв`язку з чим надала йому право підпису усіх необхідних документів від імені ПрАТ "Весна".

Відповідно до пункту 16 рішення загальних зборів акціонерів ПрАТ "Весна", оформленого протоколом від 13 лютого 2015 року № 1, серед іншого, вирішено затвердити правочини, які були укладені в 2014 році за прийнятими рішеннями Наглядовою радою та директором товариства.

Правомірність зазначених рішень, на підставі яких діяв директор ПрАТ "Весна" при укладенні спірних договорів та правомірність відчуження майна за спірними договорами встановлена рішенням Господарського суду Кіровоградської області у справі № 912/1713/15 від 22 червня 2015 року, яке набрало законної сили, у якому, зокрема, встановлено те, що загальні збори акціонерів ПрАТ "Весна" від 13 лютого 2015 року, на яких було вирішено затвердити правочини, які були укладені в 2014 році за прийнятими рішеннями Наглядовою радою та директором товариства, мали кворум.

Правову оцінку спірних договорів купівлі-продажу від 08.09.2014 р. надано у Постанові Верховного суду України від 05.09.2018 р. у справі № 405/2136/16-ц, де ВС встановив та констатував законність відчуження (продажу) Товариством - об`єктів нерухомості на користь ОСОБА_2 .

Відповідно до частини 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З преамбули статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг проти України", а також рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" вбачається, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, саме судове рішення, яке набрало законної сили, не може бути поставлене під сумнів.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016р. № 4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин»:

- п. 2.1. - господарським судам під час вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин, слід враховувати приписи статті 1 ГПК України та з`ясовувати наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного права або законного інтересу у правовідносинах, на захист яких подано позов, а також питання про наявність чи відсутність Факту їх порушення, невизнання або оспорювання.

- п. 2.4. - під час вирішення корпоративних спорів господарським судам слід виходити з того, що особа стає носієм корпоративних прав з моменту набуття права власності на акції АТ або вступу до інших юридичних осіб. Тому рішення органів юридичної особи, прийняті до вступу позивача до складу її учасників або придбання ним акцій, не можуть бути визнані такими, що порушують його корпоративні права.

- п. 2.5. - Господарським судам необхідно враховувати, що відповідно до статті 8 Закону України "Про депозитарну систему України" підтвердженням прав на цінні папери та прав за цінними паперами, що існують в бездокументарній формі, а також обмежень прав на цінні папери у певний момент часу є обліковий запис на рахунку в цінних паперах депонента в депозитарній установі. Документальним підтвердженням наявності на певний момент часу прав на цінні папери та прав за цінними паперами депонента (у разі зарахування цінних паперів на депозит нотаріуса відповідного кредитора) є виписка з рахунка в цінних паперах депонента, яка видається депозитарною установою на вимогу депонента або в інших випадках, установлених законодавством та договором про обслуговування рахунка в цінних паперах. Така виписка з рахунка в цінних паперах не є цінним папером, а її передача від однієї особи до іншої не є вчиненням правочину щодо цінних паперів і не тягне за собою переходу прав на цінні папери та прав за цінними паперами.

Отже, для встановлення порушення корпоративних прав позивача, підлягає з`ясуванню наявність права власності на акції чи частку в статутному капіталі підприємства на момент укладання спірних договорів.

Згідно частини 2 статті 4 Закону України "Про депозитарну систему України" набуття і припинення прав на цінні папери і прав за цінними паперами здійснюються шляхом фіксації відповідного факту в системі депозитарного обліку. У системі депозитарного обліку реєструються обмеження прав на цінні папери. У системі депозитарного обліку можуть реєструватися обмеження прав за цінними паперами у випадках та в порядку, встановлених Комісією.

Частиною 2 статті 6 Закону України "Про депозитарну систему України" визначено, що внесення змін до системи депозитарного обліку стосовно цінних паперів конкретного власника здійснюється виключно депозитарними установами (у визначених законодавством випадках - Національним банком України або депозитаріями-кореспондентами), в установленому Комісією порядку на підстав, зокрема, документів, визначених Комісією, у разі спадкування, правонаступництва чи в інших установлених Комісією випадках.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про депозитарну систему України", підтвердженням прав на цінні папери та прав за цінними паперами, що існують в бездокументарній формі, а також обмежень прав на цінні папери у певний момент часу є обліковий запис на рахунку в цінних паперах депонента в депозитарній установі.

Документальним підтвердженням наявності на певний момент часу прав на цінні папери та прав за цінними паперами депонента (у разі зарахування цінних паперів на депозит нотаріуса - відповідного кредитора) є виписка з рахунка в цінних паперах депонента, яка видається депозитарною установою на вимогу депонента або в інших випадках, установлених законодавством та договором про обслуговування рахунка в цінних паперах.

Так, акції позивача було зараховано на рахунок у цінних паперах лише через півтора року після вчинення спірних правочинів - а саме 14.01.2016 р. Отже, не могло бути порушено корпоративне право до моменту виникнення/набуття такого права. Лише з 14.01.2016 р. - дати зарахування акцій на рахунок у цінних паперах Позивача, вона набула правомочності учасника/акціонера і лише з цієї дати - має право на захист своїх прав як акціонер у Товаристві.

В порядку п. 18 ч. 2 ст. 52 Закону України «Про акціонерні товариства», Наглядова рада Товариства, своїм рішенням викладеним у Протоколі № 8 від 10.08.2014 р., надала директору згоду на укладання та підписання оспорюваних правочинів.

У повній відповідності до п. 22 ч. 2 ст. 33 Закону України «Про акціонерні товариства», Загальні збори акціонерів Товариства, своїм рішенням викладеним у Протоколі № 1 від 13.02.2015 р., схвалили вчинення оспорюваних правочинів.

Відповідно до п. 2.11. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016р. № 4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин», Господарські суди мають враховувати, що закон виходить з презумпції легітимності рішень органів управління юридичної особи, тобто зазначені рішення вважаються такими, що відповідають закону, якщо судом не буде встановлено інше. Вимоги про визнання рішень загальних зборів або інших органів дійсними задоволенню не підлягають.

У справі № 912/1713/15, яка розглядалася Господарським судом Кіровоградської області встановлено преюдеційні факти дійсності правочинів та достатності повноважень на їх вчинення, а саме - усі дії директором виконувалися добросовісно, у повній відповідності до наданих повноважень, що закріплено як Протоколами Наглядової ради, Загальними зборами акціонерів.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що скасовано право власності попередніх власників на зазначені об`єкти нерухомого майна за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , тобто записи про право власності на спірні об`єкти нерухомого майна залишились лише за Приватним акціонерним товариством "Весна".

В подальшому (28.10.2017, 07.11.2017, 28.10.2017 року ) ПрАТ "Весна" відчужило нежитлове приміщення площею 153,5 кв.м. по АДРЕСА_3 на користь гр. ОСОБА_13 ; нежитлове приміщення площею 109,62 кв.м. по АДРЕСА_1 на користь гр. ОСОБА_14 ; нежитлове приміщення площею 111 м.кв. по АДРЕСА_2 на користь гр. ОСОБА_14 .

Таким чином, у зв`язку з відчуженням ПрАТ "Весна" 28.10.2017 та 07.11.2017 спірного майна на користь третіх осіб та подальшими укладаннями вже новими власниками договорів щодо відчуження майна, власниками спірних приміщень є ОСОБА_13 , ОСОБА_6 та ТОВ "Студія Ініціатива".

Тобто, позивачем оскаржено правочини щодо відчуження нерухомого майна, які укладені у 2014 році, які відчужені у 2016-2017 роках.

З огляду на викладене, відповідачі по справі на час звернення з даним позовом не є власниками спірного майна, а майно Товариства відчужено на підставі інших правочинів.

Таким чином, позовні вимоги у даній справі не спрямовані на реальний захист прав позивача, як акціонера Товариства.

Також підлягають відхиленню доводи скаржника стосовно того, що дії подружжя, директора ПрАТ Весна" - ОСОБА_4. та голови Наглядової Ради ПрАТ "Весна" - ОСОБА_3., щодо укладення правочинів відчуження від 08.09.2014 ОСОБА_2 , подальше відчуження нерухомого майна 09.09.2014 на офіційного чоловіка та голову Наглядової ради ПрАТ "Весна" ОСОБА_3. , а також подальше відчуження нерухомого майна 22.10.2014 на малолітнього сина ОСОБА_5 свідчать про інтерес саме директора ПрАТ "Весна" ОСОБА_4 та голови Наглядової Ради ПрАТ "Весна" ОСОБА_3 щодо відчуження майна та свідомий намір протиправно, поза встановленої законом процедури щодо укладення угод з заінтересованістю (ст. 71 Закону України "Про акціонерні товариства") та за явно заниженою ціною отримати майно.

Так, ОСОБА_3 на момент вчинення правочину належало 14,8263% акцій від їх загальної кількості, та ОСОБА_4 на той час належало 0,000076% акцій від їх загальної кількості. Посадовими особами ПрАТ "Весна" на момент вчинення оспорюваних правочинів були ОСОБА_4 (директор), ОСОБА_3 (голова Наглядової ради).

З вираховуванням положень ст. 71 Закону України "Про акціонерні товариства" (в редакції, чинній на момент вчинення правочину), та як встановлено судами, ОСОБА_2 не був посадовою особою ПрАТ "Весна", ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не володіли 25% та більше, та взагалі, не були стороною правочину з ПрАТ "Весна". ОСОБА_4 брала участь у правочині як представник ПрАТ "Весна" посадова особа.

Вказаним спростовано вищевказані доводи скаржника.

Стосовно посилань скаржника на ознаки фіктивності оспорюваних правочинів та удаваності останніх, слід апеляційний суд зауважує наступне.

Відповідно до приписів статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином.

На відміну від фіктивного, удаваний правочин, тобто правочин, який вчинений, щоб приховати інший, має на меті виникнення правових наслідків, але не тих, які афішуються фактом його вчинення. Фактично сторони прагнуть до вчинення іншого правочину. Тобто удаваний правочин вчиняється для прикриття іншого правочину, внаслідок чого наявні два правочини - той, що прикривається, тобто прихований, і удаваний - такий, що прикриває перший правочин.

За правочинами, які оспорюються, майно було передано, про що свідчить державна реєстрація переходу права власності на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вчинені правочини не вчинялись для прикриття іншого правочину, укладаючи правочини купівлі-продажу нерухомого майна відбувалась купівля-продаж нерухомого майна.

Вказаним спростовується, що оспорювані правочини є фіктивними та удаваними.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Щодо заяви Відповідачів 4-5 про залишення без руху апеляційної скарги колегія суддів зазначає таке.

Статтею 258 ГПК України встановлено вимоги до форми і змісту апеляційної скарги, зокрема, згідно з частиною 3 статті 258 ГПК України до апеляційної скарги додаються докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

За статтею 259 ГПК України особа, яка подає апеляційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

За приписами ч. 2 ст. 260 ГПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ст. 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Аналіз положень ст.ст. 174, 258, 260 ГПК України дозволяє зробити висновок про те, що апеляційна скарга приймається до розгляду у випадку виконання скаржником вимог ст. 258 ГПК України, зокрема, подання доказів надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Обов`язок щодо надсилання іншим учасникам справи копії апеляційної скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення, міститься у ст. 259 ГПК України, а не ст. 258 ГПК України.

Отже, згідно з ст. 260 ГПК України апеляційний суд не має повноважень залишати апеляційну скаргу без руху, а потім її повертати з підстав недотримання стороною вимог ст. 259 ГПК України. Такі повноваження у суду апеляційної інстанції передбачені лише у зв`язку з невиконанням стороною вимог ст. 258 ГПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.10.2018 у справі № 927/626/17.

Ухвалою апеляційного суду від 19.08.19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 09.07.2019р у справі № 912/646/19. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 10.10.2019 на 10:20 годин. Зобов`язано скаржника надати до суду докази направлення копії апеляційної скарги третій особі по справі.

Положеннями ГПК України не передбачено залишення апеляційної скарги без руху після відкриття апеляційного провадження по даній апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Втім жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях ГПК України визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Згідно з положеннями ст. 236 ГПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Судові витрати.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 282, 284 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 09.07.2019р. у справі №912/646/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21.10.2019р.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.О. Вечірко

Суддя В.О. Кузнецов