ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2019 р. Справа№ 910/2539/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Суліма В.В.

Кропивної Л.В.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 19.09.2019

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2019 (повний текст рішення складено 22.07.2019)

у справі №910/2539/19 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранссервіс»,

Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль - Транс»

про визнання недійсним договору

1. Зміст позовних вимог та заперечень

1.1. ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранссервіс» (далі - відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль - Транс» (далі - відповідач-2) про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу №021014 від 01.10.2014, що укладений між відповідачем-1 та відповідачем-2.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний договір укладено директором відповідача-2 з перевищенням повноважень, оскільки статутом відповідача-2 встановлено, що рішення про відчуження майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль - Транс» віднесено до виключної компетенції Загальних зборів учасників Товариства, а також спірний правочин вчинено відповідачем-2 під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах. Також позивач посилався на те, що продаж спірного транспортного засобу відбувся за заниженою ціною, чим порушено корпоративні права позивача, як учасника відповідача-2, під час розподілу прибутку, оскільки вказані обставини призвели до недоотримання позивачем прибутку.

1.3. Відповідач-1 проти позову заперечив та зазначив про те, що спірний договір укладено сторонами на основі їх вільного волевиявлення, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні.

2. Фактичні обставини, встановлені місцевим та апеляційним судами

2.1. 01.10.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Магістраль - Транс» (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євротранссервіс» (далі - покупець) укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №021014, згідно з умовами якого продавець зобов`язався передати у власність покупця, а останній - прийняти та оплатити транспортний засіб (напівпричіп бортовий тентований SCHMITZ SPR 24 L13, 2001 р.в., сірого кольору, шасі НОМЕР_1 , що перебуває на обліку в МРЕВ-9 ДАІ ГУ - УМВС України в м. Києві з 09.07.2002 (свідоцтво НОМЕР_2 ).

2.2. За домовленістю сторін, враховуючи технічний стан вказаного вище транспортного засобу, продаж вчинено за 20 000 (двадцять тисяч) гривень з ПДВ (п. 3 договору).

2.3. Відповідно до п. 4 договору продавець свідчить, що договір не укладається під впливом тяжкої для нього обставини.

2.4. Згідно з п. 5 договору укладання договору відповідає інтересам сторін; волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому.

2.5. Відповідно до п. 5.1.1. Статуту до виключної компетенції Голови Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль - Транс» відносяться такі питання:

- організація і проведення зборів Учасників;

- надання повноважень (у письмовій формі) виконавчому органу Товариства на укладення від імені Товариства всіх договорів та угод (контрактів) на суму, що перевищують 50 000,00 гривень, зокрема угод купівлі-продажу, внесення до статутних фондів інших товариств, підряду, страхування майна, перевезень, зберігання, доручення, застави майна Товариства, комісії, управління, тощо;

-погодження будь-яких дій директора Товариства по розпорядженню майном Товариства, включаючи фінансові кошти.

2.6. У відповідності до п. 5.1.2. Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль - Транс» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, до виключної компетенції Загальних зборів учасників Товариства відносяться:

а) визначення основних напрямків діяльності Товариства і затвердження його планів та звітів про їх виконання;

б) внесення змін до Статуту (нова редакція) Товариства і розміру статутного фонду;

в) обрання та відкликання Голови Товариства, директора та голови і членів ревізійної комісії Товариства;

г) затвердження річних результатів діяльності Товариства, включаючи його дочірні підприємства, затвердження звітів і висновків ревізійної комісії, порядку розподілу прибутку, строку та порядку виплати частки прибутку (дивідендів), визначення порядку покриття збитків, визначення розмірів відрахувань в фонди Товариства;

д) створення, реорганізація та ліквідація дочірніх підприємств, філій та представництв, затвердження їх статутів та положень;

ж) затвердження правил процедури та інших внутрішніх документів Товариства, визначення організаційної структури Товариства;

з) визначення умов оплати праці посадових осіб Товариства, його дочірніх підприємств, філій та представництв;

и) затвердження договорів (угод), укладених на суму, що перевищує вказану в статуті (нова редакція) Товариства;

і) прийняття рішення про припинення діяльності Товариства, призначення ліквідаційної комісії, затвердження ліквідаційного балансу;

ї) встановлення розміру, форми і порядку внесення учасниками додаткових вкладів;

к) вирішення питання про придбання Товариством частки учасника, прийом нового учасника;

л) виключення учасника з Товариства;

м) винесення рішень про притягнення до майнової відповідальності посадових та інших осіб Товариства;

н) погодження будь-яких дій директора Товариства по розпорядженню майном Товариства, включаючи фінансові кошти;

о) винесення рішень про притягнення до майнової відповідальності посадових та інших осіб Товариства.

Учасники мають кількість голосів пропорційно розміру їх часток в статутному фонді. Рішення Загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників.

З питань, зазначених у пунктах «а», «б», «и» рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосують учасники, які володіють у сукупності більш як 30 відсотками загальної кількості голосів учасників Товариства. Рішення про відчуження майна Товариства приймається більшістю не менш, як у 3/4 голосів учасників Товариства.

2.7. Відповідно до п. 2 протоколу Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль - Транс» №70 від 18.08.2014 вирішено продати визначені у переліку транспортні засоби, зокрема транспортний засіб, що є предметом спірного договору, по балансовій вартості з націнкою не менше 10 000,00 грн з ПДВ за одиницю.

2.8. Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.09.2019 у справі №910/7940/18 визнано недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс» від 18.08.2014, оформлене протоколом №70 від 18.08.2014.

2.9. Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.09.2014 у справі №910/11734/14 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс» на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» заборгованість за кредитним договором №6/2003 від 07.07.2003 по кредиту в розмірі 8 487 691,50 грн; по сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 501 811,76 грн; по пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом в розмірі 31 304,97 грн; по пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 54 155,87 грн; по сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 266 312,24 доларів США; по пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом в розмірі 2 467,80 доларів США та судовий збір в розмірі 73 080,00 грн.

2.10. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2015 у справі №910/11734/14, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.02.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 22.03.2016, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс» про розстрочку виконання рішення господарського суду міста Києва від 09.09.2014 у справі №910/11734/14 задоволено частково. Розстрочено виконання рішення господарського суду міста Києва від 09.09.2014 у справі №910/11734/14 до листопада 2016 року у встановленому ухвалою щомісячному розмірі.

2.11. Судами у справі №910/11734/14 встановлено, що згідно довідки підприємства №15 від 26.01.2015 залишкова (балансова) вартість транспортних засобів Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс» становить 1 582 000 грн. Пробіг більшої частини транспортних засобів складає близько 1 млн. км, що дає змогу оцінити максимальну ринкову вартість транспортних засобів в розмірі 4-5 млн. грн. Тому продаж вказаних транспортних засобів, при сукупній заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс» перед Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Київ» в сумі 14 409 354,41 грн, не призведе до погашення заборгованості в повному обсязі. Однак, оскільки основним видом економічної діяльності відповідача є господарська діяльність у сфері технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів, надання послуг з вантажного автомобільного перевезення, негайне виконання рішення господарського суду міста Києва від 09.09.2014 у справі №910/11734/14 може призвести до припинення діяльності підприємства - боржника, а саме до його банкрутства, і як наслідок унеможливить погашення заборгованості відповідача перед державними фондами та державним бюджетом.

3. Короткий зміст рішення місцевого суду

3.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.07.2019 у справі №910/2539/19 в позові відмовлено повністю.

3.2. Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що сума спірного договору не перевищує суму, зазначену у п. 5.1.1. Статуту, а відтак позивачем не доведено суду, що спірний договір укладено директором відповідача-2 з перевищенням повноважень. Також, суд першої інстанції вказав на те, що позивачем не надано доказів порушення його корпоративних прав внаслідок укладення оспорюваного договору купівлі-продажу транспортного засобу, не надано доказів недоотримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс» прибутку, та не надано доказів розподілення та/або отримання позивачем дивідендів від розподілу такого прибутку відповідача-2.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

4.1. Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

4.2. Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що місцевим господарським судом було неповно досліджено обставини, які мають значення для справи. Так, скаржник посилається на п. 5.1.2. статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль - Транс» та зазначає, що рішення про відчуження майна товариства належать до виключної компетенції Загальних зборів учасників Товариства та приймаються не менш як 3/4 голосів учасників Товариства. Позивач вважає, що оскільки рішенням Господарського суду міста Києва вказане рішення Загальних зборів було визнано недійсним з підстав відсутності кворуму, а відтак директор відповідача-2 не отримував дозволу на укладання спірного договору, вказані обставини є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним.

4.3. Апелянт стверджує, що продаж транспортного засобу відбувся за заниженою ціною та посилається на висновок експертного автотоварознавчого дослідження №25 від 08.04.2019, в якому вказано, що середня ринкова вартість подібного транспортного засобу без врахування його комплектності, технічного стану, обсягу і характеру його пошкоджень, станом на 01.10.2014 становить 133 960,00 грн. У зв`язку з цим, позивач вважає, що його корпоративні права, як учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль - Транс» порушені, оскільки внаслідок продажу майна за заниженою ціною підприємство недоотримало прибуток, що вплинуло на розподіл дивідендів.

4.5. Крім того, позивач зазначає, що спірний договір має бути визнаний недійсним на підставі ст. 233 Цивільного кодексу України, оскільки він укладений з боку відповідача-2 під впливом тяжкої обставини на вкрай невигідних умовах. Тяжкою обставиною, яка загрожувала фінансовій платоспроможності Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль - Транс», на переконання апелянта, є прийняття Господарським судом міста Києва рішення від 09.09.2014 про стягнення з відповідача-2 значної суми грошових коштів на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ». Вкрай невигідними умовами позивач вважає продаж транспортного засобу за ціною, нижчою у 6,5 разів від вартості подібного транспортного засобу, що визначена у зазначеному вище висновку експерта.

5. Доводи учасників справи щодо апеляційної скарги

5.1. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-2 проти задоволення апеляційної скарги заперечив, мотивуючи тим, що спірний правочин було в подальшому схвалено сторонами, що унеможливлює визнання його недійсним на підставі ст. 241 Цивільного кодексу України. Так, відповідач-2 зазначає, що між сторонами після укладення спірного договору був укладений договір оренди транспортного засобу, який був предметом спірного договору. Використовуючи орендований транспортний засіб, Товариство з обмеженою відповідальністю «Магістраль - Транс» зверталось до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранссервіс» для його технічного обслуговування, що підтверджується відповідним договором.

Також відповідач-2 вважає, що позивачем помилково визначено тяжкою обставиною, під впливом якої Товариством з обмеженою відповідальністю «Магістраль - Транс» було укладено спірний договір купівлі-продажу транспортного засобу, саме наявність заборгованості відповідача-2 перед Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Київ», яку постановлено стягнути за рішенням Господарського суду міста Києва від 09.09.2014 у справі №910/11734/14.

5.2. Відповідачем-1 у встановлений судом строк відзиву на апеляційну скаргу не подано.

6. Надходження апеляційної скарги та її розгляд апеляційним судом

6.1. 12.08.2019 позивач звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2019 у справі №910/2539/19.

6.2. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.08.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2019 у справі №910/2539/19, встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв та клопотань.

6.3. Представник позивача у судове засідання 19.09.2019 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

6.4. Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч.1, п.1 ч.3 ст.202, ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки позивач, що не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Участь представника позивача, у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

6.5. Представник відповідача-1 у судовому засіданні 19.09.2019 надав свої пояснення по справі, в яких зазначив про безпідставність вимог апеляційної скарги, та просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

6.6. Представник відповідача-2 у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги на підставі доводів, зазначених у ній, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення місцевого суду від 10.07.2019 у справі №910/2539/19 скасувати та прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

7. Застосоване законодавство

7.1. Цивільний кодекс України

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Цивільного кодексу України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом:

1) брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом;

2) брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди);

3) вийти у встановленому порядку з товариства;

4) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом;

5) одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом.

За приписами ст. 92 Цивільного кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах з третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 233 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

7.2. Господарський кодекс України

Згідно зі ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

7.3. Господарський процесуальний кодекс України

Згідно з ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

8. Позиція апеляційного суду

8.1. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

8.2. Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що позивач помилково вважає підставою для визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу визнання у судовому порядку недійсним рішення Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль - Транс», оформленого протоколом №70 від 18.08.2014, яким було вирішено продати транспортний засіб, що є предметом спірного договору. Дослідивши статут Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль - Транс», судова колегія дійшла висновку про те, що його положення не вимагають отримання директором Товариства попереднього дозволу від Загальних зборів учасників Товариства на укладання договорів купівлі-продажу майна, в тому числі відчуження майна Товариства у випадку, якщо сума договору не перевищує 50 000,00 грн.

Посилання скаржника на останнє речення п. 5.1.2. Статуту, відповідно до якого рішення про відчуження майна Товариства приймається більшістю не менш як у 3/4 голосів учасників Товариства, апеляційним господарським судом відхиляється, оскільки зазначене речення не свідчить про те, що відчуження майна Товариства віднесено до виключної компетенції Загальних зборів учасників. Судова колегія звертає увагу на те, що питання, що відносяться до виключної компетенції Загальних зборів учасників, визначені у підпунктах а) - о) пункту 5.1.2. Статуту. В той час як пунктом 5.1.1. Статуту прямо передбачена наявність відповідних повноважень директора Товариства на укладення договорів, в тому числі договорів купівлі-продажу, на суму, що не перевищує 50 000,00 грн.

8.3. Разом з тим, з огляду на положення статей 92, 241 Цивільного кодексу України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вчинення посадовою особою юридичної особи з перевищенням наданих їй повноважень може бути підставою для недійсності такого правочину лише за умови обізнаності контрагента про наявність відповідного обмеження повноважень (коли він знав чи за всіма обставинами не міг не знати про такі обмеження), а також відсутності подальшого схвалення правочину. Положення ст. 241 Цивільного кодексу України застосовуються, якщо представник має повноваження на вчинення правочину, але вчиняє його з перевищенням обсягу права на здійснення правочину, який встановлено особою, яку він представляє, та з наступним схваленням такого правочину цією особою, яке полягає у вчиненні дій, що свідчать про прийняття його до виконання.

При цьому, наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, передача транспортних засобів, зняття їх з обліку із наданням усіх необхідних документів та прийняття часткової або повної оплати за спірними договорами). Відповідна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/11163/17.

Судова колегія звертає увагу, що наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що відповідачем-2 в подальшому схвалено спірний договір купівлі-продажу транспортного засобу №021014 від 01.10.2014. На виконання цього договору Товариством з обмеженою відповідальністю «Магістраль - Транс» складено акт прийняття основних засобів від продавця до покупця №2/28 від 28.10.2014; виписаний рахунок-фактура №33 від 28.10.2014; виписана видаткова накладна №2ОФ/7 від 28.10.2014; здійснені дії щодо зняття з обліку транспортного засобу в органах МВС; передано покупцю свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 . Також, 29.10.2014 між відповідачем-2 (наймач) та відповідачем-1 (наймодавець) укладено договір оренди транспортного засобу, який був предметом спірного договору купівлі-продажу. Крім того, використовуючи вказаний транспортний засіб, відповідач-2 звертався до відповідача-1 для його технічного обслуговування, що підтверджується договором про технічне обслуговування, ремонт рухомого складу та постачання запасних частин №131213 від 12.12.2013.

Таким чином, судова колегія Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що укладаючи спірний договір купівлі-продажу сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, на виконання умов спірного правочину продавцем та покупцем здійснені певні дії, а тому, враховуючи вимоги ст. ст. 92, 203, 215, 241 Цивільного кодексу України, спірний договір схвалений юридичною особою, незалежно від повноважень представника цієї особи, внаслідок чого відсутні правові підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу №021014 від 01.10.2014 у зв`язку з перевищенням повноважень.

8.4. Твердження апелянта про те, що продаж транспортного засобу відбувся за заниженою ціною, оскільки висновком експертного автотоварознавчого дослідження №25 від 08.04.2019 визначена середня ринкова вартість подібного транспортного засобу, яка станом на 01.10.2014 становила 133 960,00 грн, судовою колегією відхиляються з огляду на те, що сторони відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України є вільними в укладенні договору та визначенні його умов.

При цьому колегія суддів зауважує, що чинним законодавством України не передбачено обов`язкове проведення авто товарознавчої експертизи при продажу транспортного засобу. Посилання скаржника на висновок експерта №25 від 08.04.2019 колегія суддів оцінює критично, оскільки зазначена експертиза проводилася без врахування комплектності, технічного стану, обсягу і характеру пошкоджень транспортного засобу. Також судова колегія звертає увагу, що у пункті 3 спірного договору сторони погодили, що ціна у 20 000,00 грн встановлена з урахуванням технічного стану транспортного засобу.

Отже, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи позивача про те, що продаж спірного транспортного засобу відбувся за заниженою ціною, чим порушено корпоративні права позивача, як учасника відповідача-2 під час розподілу прибутку, є недоведеними та ґрунтуються лише на припущеннях позивача.

8.5. Апеляційний господарський суд критично оцінює доводи скаржника про те, що спірний договір має бути визнано недійсним на підставі ст. 233 Цивільного кодексу України, виходячи з наступного.

У розумінні ст. 233 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Ознаками правочину, що підпадає під дію статті 233 Цивільного кодексу України, є вчинення особою правочину на вкрай невигідних для себе умовах (зокрема, реалізації за низьку оплату майна, що має значну цінність), під впливом тяжкої для неї обставини (наприклад, під загрозою банкрутства) і добровільно, тобто особа усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Доведення того, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено або було б вчинено на інших умовах, покладається на позивача. При цьому, під тяжкими обставинами укладеного договору необхідно розуміти не будь-яке несприятливе матеріальне, фінансове, соціальне чи інше становище, а його крайні форми.

Отже, для кваліфікації правочину за статтею 233 Цивільного кодексу України необхідна обов`язкова наявність двох умов у сукупності: тяжких обставин і вкрай невигідні умови вчинення правочину. Крім того, має бути причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин). Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 06.03.2018 у справі №910/9512/17, від 14.02.2018 у справі №910/8862/17, від 10.04.2019 у справі №910/7783/18.

В апеляційній скарзі позивач тяжкою обставиною визначає прийняття Господарським судом міста Києва рішення від 09.09.2014 у справі №910/11734/14, яким стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс» на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» заборгованість за кредитним договором №6/2003 від 07.07.2003 значної суми коштів, а саме 14 409 354,41 грн.

Отже, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з передбачених вище підстав є доведення позивачем нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин. Тобто, внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість усунути тяжку обставину, яка змусила її це зробити. Для підтвердження того, що рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/11734/14 слугувало тяжкою обставиною, під впливом якої укладено спірний договір, позивачу необхідно довести, що кошти, отримані за результатами укладеного договору купівлі-продажу транспортного засобу, були направлені на зменшення суми заборгованості за кредитним договором №6/2003 від 07.07.2003 та відповідно на зменшення боргу за рішенням суду.

Однак, скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що укладення спірного договору здійснювалось з метою погашення заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Євротранссервіс», що підтверджується актом взаємозаліку, складеним між відповідачем-2 та відповідачем-1, згідно з яким сторонами зараховано зустрічні однорідні вимоги, та заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль - Транс» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Євротранссервіс» була повністю погашена.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку про те, що укладення спірного договору не вплинуло на усунення тяжкої обставини, про яку зазначав позивач в апеляційній скарзі, а саме на виконання судового рішення про стягнення з відповідача-2 заборгованості на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ».

За таких обставин, а також враховуючи те, що у п. 4 спірного договору відповідачем-2 підтверджено, що договір не укладається під впливом тяжкої для продавця обставини, судова колегія Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що позивачем не було доведено існування тяжких обставин (їх крайньої форми), з якими вимоги ст. 233 ЦК України пов`язують недійсність правочину.

8.6. Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем, стверджуючи про порушення його корпоративних прав недоотриманням прибутку відповідачем-2, не надано доказів недоотримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс» прибутку та не надано доказів розподілення та/або отримання позивачем дивідендів від розподілу такого прибутку відповідача-2.

9. Висновки апеляційного суду

9.1. З урахуванням викладеного, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду, враховуючи те, що позивачем не доведено, що спірний договір купівлі-продажу вчинений з перевищенням повноважень директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль - Транс», а також те, що позивачем не доведено сукупності підстав та їх взаємозв`язку для визнання правочину недійсним за статтею 233 ЦК України, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги позивача.

9.2. Оскільки доводи апеляційної скарги щодо неповноти дослідження судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, під час вирішення справи в суді першої інстанції не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення місцевого суду згідно зі ст. 277 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2019 у справі №910/2539/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2019 у справі №910/2539/19 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на ОСОБА_1 .

4. Матеріали справи №910/2539/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 21.10.2019

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді В.В. Сулім

Л.В. Кропивна