ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2019 р. Справа № 922/2490/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Косенко К.Д.

розглянувши за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Приватного підприємства "Паралеле. Піпед", м. Харків
до Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова", м. Харків
про стягнення 1120397,86 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Шеваков О.С. (наказ № 001 від 02.08.2006);

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Паралеле. Піпед", м. Харків (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова", м. Харків (далі за текстом - відповідач) 1120397,86 грн., з яких:

972013,75 грн. заборгованості за договором;

25778,27 грн. інфляційних втрат;

109224,21 пені;

13381,63 грн. 3% річних.

Позов обґрунтовано з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № 401-2-ХКБМ від 15.08.2018 щодо своєчасного та повного проведення розрахунків за отриману продукцію.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/2490/19; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 09.09.2019.

У судовому засіданні 09.09.2019 оголошено перерву до 07.10.2019.

В процесі розгляду справи на стадії підготовчого провадження відповідач звернувся до суду з заявою (вх. № 21372 від 09.09.2019) в якій висловив намір укласти з позивачем мирову угоду.

Проте, таку мирову угоду між сторонами укладено не було.

Разом з тим, відповідач не скористався правом щодо подачі відзиву на позовну заяву у порядок і строк, встановлені ухвалою господарського суду Харківської області від 07.08.2019 у даній справі.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.10.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.10.2019.

На судове засідання 21.10.2019 прибув представник позивача, який просив суд задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач у судове засідання свого уповноваженого представника не направив, про причини неприбуття суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки неявка у судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне розглядати справи за відсутності останнього, за наявними в матеріалах справи документами, як це передбачено ст. 202 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки № 401-2-ХКБМ від 15.08.2018 (далі за текстом договір; а. с. 17-18), за умовами якого (п. п. 1.1.-1.2.) постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця металопрокат (далі продукція) в номенклатурі, в кількості і за цінами, вказаними в рахунках-фактурах. Покупець зобов`язується прийняти продукцію і здійснити оплату на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. п. 4.1, 5.1 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 02.11.2018, а. с. 19) загальна сума договору не обмежена і визначається шляхом додавання вартості кожної партії продукції за всіма видатковими накладними протягом усього терміну дії цього договору. Покупець здійснює оплату продукції, що поставляється за цим договором, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника на умова, визначених в кожному конкретному рахунку-фактурі або на умовах, зазначених в тендері. Ціна на продукцію не підлягає зміні після виставлення рахунку покупцеві.

Пунктом 8.3 договору встановлено, що у разі, якщо покупець прострочить оплату за продукцію в терміни, зазначені в цьому договорі, покупець, за кожен день прострочення платежу, зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі, визначеному виходячи з розміру облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Відповідно до п. 11.1 договору останній набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2018. Якщо за 20 календарних днів до закінчення терміну дії даного договору кожна зі сторін письмово ре попередить іншу сторону про припинення дії договору, цей договір вважається автоматично пролонгованим на кожний наступний календарний рік на тих же умовах.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач на виконання умов договору поставив відповідачу обумовлену договором продукцію за видатковими накладними: № 123 від 30.10.2018, № 124 від 30.10.2018, № 125 від 02.11.2018, № 126 від 02.11.2018, № 135 від 14.11.2018, № 136 від 14.11.2018, № 28 від 13.02.2019, № 39 від 22.02.2019, № 41 від 28.02.2019, № 42 від 28.02.2019, № 43 від 28.02.2019, № 54 від 08.04.2019, № 58 від 11.04.2019 та № 59 від 15.04.2019, всього на загальну суму 1117616,76 грн.

В даних видаткових накладних сторони узгодили порядок оплати відповідачем отриманої продукції, а саме, 100% оплата з відстрочкою платежу 60 календарних днів після поставки продукції.

З метою оплати отриманої продукції позивачем виставлялися рахунки: № 0178 від 30.10.2018 на суму 134343,12 грн., № 0179 від 30.10.2018 на суму 75503,90 грн., № 0180 від 02.11.2018 на суму 370801,62 грн., № 0181 від 02.11.2018 на суму 9172,80 грн., № 0190 від 14.11.2018 на суму 33127,38 грн., № 0191 від 14.11.2018 на суму 12559,32 грн., № 035 від 13.02.2019 на суму 184583,52 грн., № 049 від 22.02.2019 на суму 41505,12 грн., № 053 від 28.02.2019 на суму 112012,32 грн., № 054 від 28.02.2019 на суму 57244,20 грн., № 055 від 28.02.2019 на суму 30780,00 грн., № 084 від 08.04.2019 на суму 21839,64 грн., № 089 від 11.04.2019 на суму 14718,22 грн., № 090 від 15.04.2019 на суму 19425,60 грн.

Умови оплати в даних рахунках збігаються з умовами оплати, вказаними а видаткових накладних, а саме, 100% оплата з відстрочкою платежу 60 календарних днів після поставки продукції.

Однак, відповідач свої зобов`язання з оплати отриманої продукції виконав лише частково, а саме, частково оплатив наступні рахунки: № 0178 від 30.10.2018 оплачений 26.02.2019 в сумі 91803,30 грн. з 134 343,12 грн., № 0179 від 30.10.2018 оплачений 26.02.2019 в сумі 46602,56 грн. з 75503,90 грн., № 0181 від 02.11.2018 оплачений 26.02.2019 в сумі 5801,25 грн. з 9172,80 грн., №0190 від 14.11.2018 оплачений 18.03.2019 в сумі 1395,90 грн. з 33127,38 грн.

Інші рахунки відповідачем не оплачені. Загальна сума заборгованості останнього перед позивачем за поставлену продукції становить 972013,75 грн., що також зафіксовано сторонами в двосторонньому акті звірки взаєморозрахунків за період з 10.01.2019 по 17.06.2019.

З метою досудового врегулювання спору, позивач направив на адресу відповідача лист № 052 від 25.02.2019 (а. с. 73-74) з вимогою про сплату наявної заборгованості.

У відповіді № 1246/20 від 07.03.2019 (а. с. 76) на зазначений лист відповідач визнав існування заборгованості перед позивачем у розмірі 919441,90 грн. станом на 06.03.2019 та зобов`язався остаточно погасити заборгованість до 30.04.2019.

Позивач додатково звернувся до позивача з претензією № 0154 від 01.07.2019, в якій вимагав погашення заборгованості вже у загальному розмірі 972013,75 грн. з урахуванням інфляційних втрат, 3% річних та пені.

Однак, зазначена претензія залишена відповідачем без відповіді та без задоволення викладених у ній вимог.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом по даній справі, в якому останній просить стягнути з відповідача існуючий борг в сумі 972013,75 грн., а також нараховані в зв`язку з його простроченням оплати інфляційні в сумі 25778,27 грн., річні в сумі 13381,63 грн. та пеню в сумі 109224,21 грн..

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів ст. ст. 691, 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за поставлену продукцію у сумі 972013,75 грн. підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростований. Строк виконання зобов`язань з його оплати є таким, що настав.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в зазначеній частині, та стягнення з відповідача на користь позивача 972013,75 грн. заборгованості за отриману продукцію.

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені суд зазначає наступне.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що

встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім того, згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як зазначалось, п. 8.3 договору передбачено, що у разі, якщо покупець прострочить оплату за продукцію в терміни, зазначені в цьому договорі, покупець, за кожен день прострочення платежу, зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі, визначеному виходячи з розміру облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Оскільки відповідач прострочив оплату отриманої продукції, вимоги позивача про стягнення пені за таке прострочення є правомірними.

Розглянувши здійснений позивачем розрахунок пені, суд констатує його арифметичну вірність та відповідність зазначеним положенням Закону, у зв`язку з чим приходить до висновку про задоволення позову в зазначеній частині та стягнення з відповідача на користь позивача 109224,21 грн. пені.

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних та річних суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Факт прострочення відповідачем виконання зобов`язань з оплати отриманого товару підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростовується.

Зазначене, з урахування вимог ст. 625 ЦК України надає право позивачу на нарахування 3% річних та інфляційних за таке прострочення.

Розглянувши здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних, суд констатує, що його здійснено з арифметично вірно, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову в зазначеній частині та стягнення з відповідача на користь позивача 25778,27 грн. інфляційних втрат та 13381,63 грн. 3% річних.

Крім того, з урахуванням вимог ст. 123, 126, 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 16805,97 грн.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова" (адреса: 61001, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 126; ) на користь Приватного підприємства "Паралеле. Піпед" (адреса: 61064, м. Харків, вул. Стефенсона, буд. 26; ):

972013,75 грн. заборгованості за договором;

25778,27 грн. інфляційних втрат;

109224,21 пені;

13381,63 грн. 3% річних;

16805,97 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "23" жовтня 2019 р.

Суддя О.І. Байбак