Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2019 р. м. Рівне Справа № 924/582/19

Господарський суд Рівненської області у складі судді Заголдної Я.В. при секретарі судового засідання В`юненко І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали позовної заяви Відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Полонської міської ради ОТГ, м. Полонне Хмельницької області (30500, Хмельницька обл., м. Полонне, вул. Лесі Українки,114, ) до приватного підприємства "Акром" (34400, Рівненська обл., м. Вараш, м-н Будівельників 20/1 кв.24 ) про стягнення 32170,31 грн. безпідставно отриманих коштів

За участю представників сторін:

- від позивача: Процюк А.В. довіреність № 960 від 04.06.19р.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 25.06.2019 року відкрито провадження у справі за позовом відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Полонської міської ради ОТГ, м. Полонне Хмельницької області до приватного підприємства "Акром", м. Вараш Рівненської області про стягнення 32170,31 грн. безпідставно отриманих коштів, призначено підготовче засідання.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 07.08.2019р. позовну заяву відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Полонської міської ради ОТГ, м. Полонне Хмельницької області до приватного підприємства "Акром", м. Вараш Рівненської області про стягнення 32170,31 грн. безпідставно отриманих коштів вирішено передати за підсудністю до господарського суду Рівненської області.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 29.08.2019р. справу №924/582/19 прийнято до свого провадження та призначено підготовче засідання на "17" вересня 2019 р.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 17.09.2019р. відкладено підготовче засідання на "08" жовтня 2019 р.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 08.10.2019р. відмовлено у задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 08.10.2019р. закрито підготовче провадження у справі № 924/582/19 та призначено справу до судового розгляду по суті на "22" жовтня 2019 р. на 12:00 год.

Представник позивача в судовому засіданні 22.10.2019р. підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд позов задовольнити.

Поряд з цим, судом встановлено, що відповідач в судове засідання в котре не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач, ухвалу суду про призначення розгляду справи не отримав про, що свідчить повідомлення відділення поштового зв`язку із відміткою "за відсутністю адресанта" .

Згідно приписів ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

При цьому, ухвали суду від 29.08.2019р., від 17.09.2019р. та від 08.10.2019р. направлялись на адресу відповідача зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (34400 АДРЕСА_1 -н АДРЕСА_2 20/1 кв.24), що відповідає адресі зазначеній в позовній заяві. Будь-якої іншої адреси для листування з відповідачем господарському суду Рівненської області не відомо.

У відповідності до ч. 7-8 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, оскільки відповідач не подав суду заяву про зміну адреси, а суд надіслав ухвалу суду про призначення розгляду справи на останню йому відому адресу відповідача, то в розумінні положень ст. 120 ГПК України відповідач, вважається належним чином повідомлений.

Днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місце проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

День проставлення у поштовому повідомленні відмітки -12.10.2019року.

Таким чином, господарським судом вчинено всі можливі заходи для повідомлення відповідача про дату, час та місце проведення судового засідання. Отже, неотримання судової повістки (листа з ухвалою суду) є наслідками діяння (бездіяльності) відповідача щодо її належного отримання.

З урахуванням наведеної норми закону, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Відповідач письмового відзиву на позов не надав, про причини неявки та неподання відзиву не повідомив, своїм процесуальним правом не скористався.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, висловлені в судовому засіданні, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги суд встановив наступне.

В позовній заяві позивач зазначає, що 07.12.2016 року між Відділом освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Полонської міської ради об`єднаної територіальної громади (позивач) та приватним підприємством "Акром" (відповідач) було укладено договір на виконання робіт № 313 (далі договір).

Згідно з п.1.1. договору відповідач зобов`язав виконати капітальний ремонт приміщень дошкільного навчального закладу "Дружба" по вул. Заводській, 16 в м. Полонне згідно кошторисної документації, а позивач згідно п.1.2 договору зобов`язався надати виконавцю об`єкти для виконання робіт, забезпечити своєчасне фінансування та сплатити вартість виконаних робіт.

Загальна вартість робіт, доручених для виконання за цим договором становить 1 425 904,40 грн. в тому числі ПДВ 20% - 285 180,88 грн. є динамічною та включає витрати виконавця на необхідні матеріали (п.3.1 договору).

Згідно з п.3.2. договору розрахунки за цим договором здійснюється шляхом перерахування замовником коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Зокрема, в 10 - денний термін з моменту підписання договору замовник має право перерахувати виконавцю аванс на придбання матеріалів на виконання робіт в розмірі 30 % від суми договору, що становить 427 771,32 грн.

Кінцевий розрахунок по чинному договору проводиться після повного завершення виконавцем робіт по договору та підписання акта приймання виконаних робіт (п.3.5. договору).

Як стверджує позивач, відповідачем було виконано роботи на суму 1 423 392, 00 грн., що підтверджується довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати від 26.12.2016р. (а.с. 12) та актом приймання виконаних будівельних робіт за (форми КБ-2в) за грудень 2016 року (а.с. 13-19).

Позивачем було проведено розрахунки за виконані роботи на загальну суму 1 423 392,00 грн. наступним чином: 07.12.2016р перераховано аванс в розмірі 427 771,32грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 07.02.2016р; 27.12.,2016р проведено остаточний розрахунок, зокрема, перераховано 995 620,68 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3 від 27.12.2016р.

18.10.2018 року Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Полонської міської ради ОТГ.

За результатами ревізії фінансово-господарської діяльності Відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Полонської міської ради ОТГ проведеної працівниками Управління, був проведений перерахунок вартості виконаних робіт згідно договору на виконання робіт № 313 від 07.12.2016р. (акт перерахунку а.с.20-21) з відповідністю до ресурсних елементних кошторисних норм, та встановлено завищення обсягів і вартості виконаних ремонтних робіт, що є порушенням п. 6.4.3, п. 6.4.4.1 "Правил визначення вартості будівництва" ДСТУ Б Д. 1.1-1:2013, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлового господарства України від 05.07.2013 № 293, п.6.3.1, 6.3.3 ДСТУ - Н Б Д. 1.1-2:2013, п.5.3.1,5.3.2 ДСТУ - НБ Д. 1.1-3:2013, п.6.1 ДСТУ - НБ Д.1.1-4:2013 "Настанови щодо визначення прямих витрат у вартості будівництва", затверджені наказом Мінрегіонбуду України від 27.08.2013 №405, чим завдано матеріальної шкоди (збитків) Відділу освіти в розмірі 32 170,31 грн.

22.12.2018р. відповідачу було направлено лист № 1933 з вимогою про перерахування грошових коштів в сумі 32 170,31 грн. позивачу або відшкодувати шляхом виконання додаткових робіт (а.с.29).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав (Правове обґрунтування).

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 837, ч. 1 ст. 843, ч. 1 ст. 844, ч. 2 ст. 845 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Якщо фактичні витрати підрядника виявилися меншими від тих, які передбачалися при визначенні ціни (кошторису), підрядник має право на оплату роботи за ціною, встановленою договором підряду, якщо замовник не доведе, що отримане підрядником заощадження зумовило погіршення якості роботи.

Статтею 853 ЦК України передбачено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки). Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов`язаний негайно повідомити про це підрядника. У разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза. Витрати на проведення експертизи несе підрядник, крім випадків, коли експертизою встановлена відсутність порушень договору підряду або причинного зв`язку між діями підрядника та виявленими недоліками.

Як встановлено судом та підтверджується представником позивача, відповідачем було виконано обумовлені Договором роботи, а позивачем їх прийнято без заперечень та зауважень.

Про належне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором свідчить також відсутність з боку позивача претензій та повідомлень про порушення Відповідачем умов Договору.

Таким чином, в рамках договору, укладеного між сторонами, відповідачем були виконані роботи відповідно до обсягів та умов Договору, які були прийняті позивачем беззаперечно.

Посилання позивача на висновок ревізії фінансово-господарської діяльності, яким встановлено ніби то відсутність та завищення певних робіт відповідачем не спростовують виконання відповідачем зобов`язань за договором про що свідчить вищезазначений акт приймання виконаних будівельних робіт за (форми КБ-2в) за грудень 2016 року (а.с. 13-19).

В свою чергу, загальний порядок укладення, зміни і розірвання цивільно-правових договорів врегульовано Главою 53 Цивільного кодексу України. Порядок укладення, зміни і розірвання господарських договорів встановлено Главою 20 Господарського кодексу України

Пунктом 7 ст. 179 Господарського кодексу України визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів

Відповідно до ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов`язанні у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Зі змісту статті 632 Цивільного кодексу України вбачається, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, тобто є вільною, за виключенням випадків визначених законом, у яких ціни (тарифи, ставки тощо) встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно ч. 1 до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, істотними вважаються насамперед ті умови договору, які названі такими за законом.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини та проявляється у можливості сторін на власний розсуд визначати умови договору.

В свою чергу, Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 ст. 632 Цивільного кодексу України регламентовано, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

В силу приписів ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 651 Цивільного кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Частинами 2-3 статті 188 Господарського кодексу України передбачено, що сторона договору, яка вважає за необхідне, зокрема, змінити договір, повинна надіслати пропозицію про це другій стороні, яка у двадцятиденний строк після одержання такої пропозиції повідомляє іншу сторону про результати її розгляду.

Судом також встановлено, що на день вирішення спору сторонами не укладалось будь-яких змін до Договору в частині узгодження нової вартості робіт в бік зменшення чи збільшення.

Відповідно до частин 4-5 статті 188 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Доказів того, що позивач звертався до суду з позовом про спонукання відповідача про внесення змін до Договору в частині нової вартості робіт не подано, як і доказів на підтвердження звернення до відповідача із пропозицію внести зміни до Договору в частині зміни вартості робіт чи додаткових робіт.

В свою чергу, акт перерахунок Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області, на який посилається позивач як на доказ переплати ним коштів у розмірі 32 170,31 грн. не несе жодного імперативного характеру для сторін Договору.

Так, загальне поняття акта (довідки) ревізії наведено у пункті 3 Порядку проведення інспектування позивача аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 N 550 із подальшими змінами, (далі - Порядок), згідно з яким акт ревізії - документ, який складається посадовими особами органу державного фінансового контролю, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід`ємною частиною акта.

У цьому випадку акт (довідка) ревізії, в якому відображено узагальнений опис виявлених перевіркою порушень (що в свою чергу відповідає встановленим правилам складання акта ревізії) не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання та, відповідно, не є актом індивідуальної дії (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 10.09.2013 у справі № 21-237а13).

Більше того, за умови існування між сторонами договірних правовідносин, посилання на акт Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області, як на підставу для задоволення позовних вимог, є неправомірними. Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати.

Зазначене узгоджується також з позицією Верховного Суду України, наведеній в постанові № 3-69гс12 від 22.01.2013, відповідно до якої, виявлені внутрішньою ревізією порушення не можуть впливати на умови спірних договірних відносин і не можуть їх змінювати.

У той же час, виявлення вказаних порушень може бути підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому чинним законодавством України порядку.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Вищого господарського суду України від 02.10.2013 зі справи № 922/1609/13.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши у сукупності зібрані у справі письмові докази, пояснення представника сторіни та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог з зазначених позивачем підстав, оскільки позивачем не доведено належними доказами обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: https://court.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 24.10.2019р.

Суддя Заголдна Я.В.