ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2019 р. Справа №907/638/18

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді - Плотніцького Б.Д.

суддів Кордюк Г.Т.

Кравчук Н.М.

за участі секретаря судового засідання: Михайлишин С.В.

та представників учасників судового процесу

від позивача (апелянта): Макогон Ю.І. (прокурор);

від відповідача 1: не з`явився;

від відповідача 2: не з`явився;

від відповідача 3: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Керівника Ужгородської місцевої прокуратури, №01-100/122-18(5563) вих.19 від 27.08.18 (вх. № ЗАГС 01-05/2771/19 від 23.07.2019),

на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 07.06.2019 (повний текст складено та підписано 21.06.2019),

у справі №907/638/18 (суддя Ушак І.Г.),

за позовом Керівника Ужгородської місцевої прокуратури, м. Ужгород,

до відповідача 1: Ужгородської міської ради, м. Ужгород,

до відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю Оптимакс, м.Ужгород,

до відповідача 3: Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради,

про скасування рішення Ужгородської міської ради та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і ухвали суду першої інстанції

У листопаді 2018 року керівник Ужгородської місцевої прокуратури звернувся з позовом до Ужгородської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю Оптимакс та Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради про визнання незаконним та скасування пункту 1.56 рішення Ужгородської міської ради від 09.11.2015 за №1882 та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №1968 від 14.03.2018 за кадастровим номером :23:001:0057 площею 1,2995 га.

У позовній заяві прокурор звертає увагу суду на те, що оспорюване рішення, прийняте на сесії міської ради, що відбулася 09.11.2015, є незаконним, оскільки сесія не була повноважною через те, що в її роботі прийняли участь 29 депутатів, що складає менше половини депутатів від загального складу ради. Зазначає, що вказані обставини встановлено досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000163 від 25.11.2015.

Відтак, на думку прокурора, оскільки право користування на земельну ділянку набуте на підставі незаконного рішення всупереч суспільним інтересам, воно суперечить і інтересам держави і суспільства в цілому.

Зазначає при цьому про відсутність у суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження, щодо здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, повноважень щодо звернення до суду, оскільки органи Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру не наділені повноваженнями щодо звернення з позовами до суду про вжиття заходів реагування шляхом оскарження рішення Ужгородської міської ради.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 08.07.2019 позовну заяву керівника Ужгородської місцевої прокуратури залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, зокрема, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що необхідною умовою для здійснення прокурором представництва інтересів держави, у відповідності до приписів ст. 23 Закону України Про прокуратуру, є виконання прокурором обов`язку попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Позовна заява керівника Ужгородської місцевої прокуратури не містить доказів попереднього звернення прокурора ні до органів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, ні до Ужгородської міської ради з повідомленням про намір звернення до суду з даним позовом.

Разом з тим, право прокурора на здійснення представництва в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави виникає у випадках нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування або іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Позовну заяву прокурором подано в інтересах держави самостійно, з тих підстав, що органи Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру не наділені повноваженнями на звернення до суду у таких випадках.

Місцевим господарським судом встановлено, що матеріали справи не містять підтверджень наведеного та доказів звернення прокурора до зазначених органів.

Разом з тим, предметом спору у даній справі є визнання незаконним та скасування рішення Ужгородської міської ради, оскільки спірні правовідносини стосуються питання передачі у користування земельної ділянки комунальної власності.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що Ужгородська міська рада є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, пов`язаних з розпорядженням землею комунальної власності.

За таких обставин, місцевий господарський суд повернув позовну заяву без розгляду на підставі п.4 ч.5 ст.174 ГПК України, оскільки прокурор, звертаючись до суду із позовом в інтересах держави, не обґрунтував наявності підстав для здійснення такого представництва інтересів держави в суді, а також у зв`язку з тим, що прокурором неправильно визначено позивача за вимогами про захист інтересів держави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, керівник Ужгородської місцевої прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 07.06.2019 скасувати, справу направити для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що в позовній заяві, з урахуванням норм Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» та Постанови Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015, зазначено, що Державна Служба України з питань геодезії, картографії та кадастру не наділена повноваженнями звернутись до суду з позовними вимогами про скасування незаконних рішень органів місцевого самоврядування.

Більше того, позовні вимоги мотивовані порушенням вимог Закону України «Про запобігання корупції», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», Регламенту Ужгородської міської ради 6 скликання, затвердженого рішенням 5 сесії Ужгородської міської ради 6 скликання від 08.04.2011 №149 (в частині наявності конфлікту інтересів та прийняття рішення міською радою за відсутності кворуму), що взагалі не входить до сфери контролю Державної Служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, відтак вказаний орган не може бути позивачем у даній справі.

Не погоджується з думкою суду першої інстанції, що Ужгородська міська рада є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, оскільки такі пов`язані з розпорядженням землею комунальної власності. З урахуванням рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 у справі №1-9/2002, апелянт вважає, що Ужгородська міська рада не може самостійно скасувати оскаржуване рішення, яке є актом індивідуальної дії.

Окрім того, суд першої інстанції не врахував той факт, що Ужгородська міська рада по даній справі є відповідачем, відтак поєднання позивача та відповідача в одній особі суперечило б вимогам Господарського процесуального кодексу України, зокрема принципу змагальності.

Заперечення інших учасників справи

Ужгородська міська рада у відзиві на апеляційну скаргу заперечує доводи скаржника, просить у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 07.06.2019 у даній справі залишити без змін.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, зокрема, що Державна Служба України з питань геодезії, картографії та кадастру є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах, оскільки є органом виконавчої влади, якому законом надано повноваження здійснювати державний нагляд (контроль), зокрема, за дотриманням органами місцевого самоврядування вимог земельного законодваства з питань надання земель у користування чи в оренду.

Отже, аналізуючи норми Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», можна зробити висновок, що Державна Служба України з питань геодезії, картографії та кадастру має право на звернення до суду в інтересах держави у разі виявлення порушень закону.

На думку Ужгородської міської ради, пред`являючи позов, прокурор помилково виходив з того, що Держгеокадастр не наділений повноваженням звернення до суду у спірних правовідносинах, відтак, до пред`явлення позову не звернувся з відповідним повідомленням до Державної Служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, а отже, не обгрунтував наявність підставн для здійснення прокурором представництва у даній справі.

Відповідачі 2 та 3 відзивів на апеляційну скаргу не подали.

Процесуальні питання в процесі розгляду апеляційної скарги

У судове засідання з`явився представник прокуратури.

Відповідачі 1, 2 та 3 у судове засідання не з`явилися. Відповідачі 1 та 3 причин неявки суду не повідомили, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Щодо відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптимакс», то поштові відправлення направлялись на адресу, зазначену в апеляційній скарзі: 88015, м. Ужгород, вул. Капушанська, 168. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, вищевказана адреса відповідає місцезнаходженню Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптимакс».

Разом з тим, копію ухвали Західного апеляційного господарського суду від 14.08.2019 було вручено відповідачу 2, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення (том 2, а.с. 133).

Поштове відправлення з копією ухвали Західного апеляційного господарського суду від 04.09.2019 повернулось на адресу Західного апеляційного господарського з відміткою відділення поштового зв`язку Укрпошта - "адресат відсутній".

Як вбачається зі статусу рекомендованого поштового відправлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптимакс» на сайті ПАТ "Укрпошта" за номером 199, за місцем виконання операції: м. Ужгород 09.09.2019, відправлення не було вручено адресату із зазначенням про інші причини невручення.

Поштове відправлення з копією ухвали Західного апеляційного господарського суду від 18.09.2019 та від 20.09.2019 на даний час на адресу суду не повернулись, однак, як вбачається зі статусу рекомендованих поштових Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптимакс» на сайті ПАТ "Укрпошта" за номером відправлень 277 та 220, за місцем виконання операції: м. Ужгород 23.09.2019, відправлення не були вручені адресату із зазначенням про інші причини невручення.

Враховуючи те, що в силу положень ч.2 ст.273 ГПК України суд апеляційної інстанції обмежений тридцятиденним строком розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, отримання ТОВ «Оптимакс» ухвали суду про відкриття апеляційного провадження за цією ж адресою, а також те, що сторона має вільний доступ до ЄДРСР та достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи в разі неотримання судової ухвали, колегія суддів дійшла висновку про продовження розгляду апеляційної скарги по суті.

Мотиви та норми права, якими керується суд апеляційної інстанції

За змістом ст. 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у справі Bellet v. France ЄСПЛ зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права".

Позиція ЄСПЛ засвідчує, що основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинно чинитися правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Коли держава (орган місцевого самоврядування) вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава (орган місцевого самоврядування) набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава (орган місцевого самоврядування), розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах.

В судовому процесі, зокрема, у цивільному, держава (орган місцевого самоврядування) бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.

Аналогічної позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду в постановах від 20.11.2018 року у справі 5023/10655/11, від 26.02.2019 року у справі № 915/478/18, від 27.02.2019 року у справі № 761/3884/18, від 26.06.2019 року у справі № 587/430/16-ц.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (п. 2 ч. 1 с. 2 Закону).

Відповідно до п. 2 Рекомендації Rec(2012)11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятій 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії»).

Відповідно до абзаців 1 і 2 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци 1-3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Оскільки, на думку прокурора, Держгеокадастр не наділений повноваженням звернення до суду у спірних правовідносинах, він, до пред`явлення позову, не звернувся з відповідним повідомленням до Державної Служби України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Вказаним приписам кореспондують відповідні приписи ст. 53 Господарського процесуального кодексу України: прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обгрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурором, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі набуває статусу позивача.

Відтак, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Невиконання прокурором вимог визначених статтею 53 Господарського процесуального кодексу України має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього кодексу про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення у разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки усунуті не були.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 року у справі № 1-1/99 встановлено, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтерес держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Керівник Ужгородської місцевої прокуратури звернувся з позовом до Ужгородської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю Оптимакс та Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради і на виконання ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України, та абз. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» у тексті позовної заяви обґрунтував, на його думку, відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати функції захисту її інтересів у спірних правовідносинах (тобто, навів підставу для представництва інтересів держави), а також обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів (тобто навів підстави позову).

В позовній заяві прокурор з урахуванням норм Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» та Постанови Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015, зазначив, що державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, тобто - Державна Служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, однак вона не наділена повноваженням звернутись до суду з позовними вимогами про скасування незаконних рішень органів місцевого самоврядування.

Суд першої інстанцій вважав помилковими доводи прокурора щодо відсутності у Державної Служби України з питань геодезії, картографії та кадастру повноважень на звернення з позовом до суду у даній справі.

Більше того, дійшов висновку, що органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, пов`язаних з розпорядженням землею комунальної власності, є Ужгородська міська рада.

Колегія суддів, вважає такі висновки місцевого суду необгрунтованими, з огляду на наступне.

У своєму рішенні від 16.04.2009 у справі №1-9/2002 Конституційного Суду України, зазначив, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Відтак, твердження прокурора, що Ужгородська міська рада не може самостійно скасувати оскаржуване рішення, яке є актом індивідуальної дії, є цілком обгрутованими.

Окрім того, прокурором вірно зазначено, що судом першої інстанції не враховано той факт, що Ужгородська міська рада по даній справі є відповідачем, відтак поєднання позивача та відповідача в одній особі суперечило б вимогам Господарського процесуального кодексу України, зокрема принципу змагальності.

Окрім того, місцевий господарський суд не мав підстав вважати помилковими доводи прокурора щодо відсутності у Державної Служби України з питань геодезії, картографії та кадастру повноважень на звернення з позовом до суду у даній справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач, повинен подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 74 та ч. 2 ст. ГПК України).

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади, зокрема повноважень органів Державної Служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц зазначила, що якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органів влади, які мають повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу.

Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону застосовується до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту.

Більше того, ухвалою від 08.11.2018 Господарський суд Закарпатської області відкрив провадження у справі, при цьому в описовій частині ухвали зазначив, що подана прокурором позовна заява відповідає вимогам встановленим Господарським процесуальним кодексом України. Підстави встановлені цим же кодексом для її повернення або відмови у відкритті провадження у справі відсутні.

При цьому, жодних недоліків цієї заяви в частині відсутності обґрунтування прокурором підстави для здійснення представництва інтересів держави суд першої інстанції не виявив, і позовну заяву прокурора як з цих, так і з інших підстав без руху не залишав.

Колегія суддів звертає увагу, що з моменту відкриття провадження у справі і до моменту винесення оскарженої ухвали суд першої інстанції призначив 8 підготовчих засідань: 10 грудня 2018 року, 16 січня 2018 року, 7 лютого 2019 року (розгляд не відбувся у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді), 14 березня 2019 року, 09 квітня 2019 року, 15 травня 2019 року (розгляд не відбувся у зв`язку з перебуванням судді у відрядженні), 29 травня 2019 року.

Відтак, протягом періоду більше як півроку, суд першої інстанції допускав представництво прокурором інтересів держави.

Ухвалою Господарського суду Закорпатської області від 08.07.2019 позовну заяву керівника Ужгородської місцевої прокуратури залишено без розгляду, при цьому, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви без розгляду на підставі п.4 ч.5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, оскільки прокурор, звертаючись до суду із позовом в інтересах держави не обгрунтував наявності підстав для здійснення такого представництва інтересів держави в суді, а також у звязку з тим, що прокурором неправильно визначено позивача за вимогами про заїист інтересів держави.

Відповідно до п.4 ч.5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі якщо :відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатись до суду в інтересах іншої особи.

Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше пяти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків (ч.6 ст. 174 ГПК України».

Колегія суддів повторно звертає увагу на те, що ухвалою від 08.11.2018 Господарський суд Закарпатської області відкрив провадження у справі, жодних недоліків позовної заяви в частині відсутності обґрунтування прокурором підстави для здійснення представництва інтересів держави суд першої інстанції не виявив, і позовну заяву прокурора як з цих, так і з інших підстав без руху не залишав.

Більше того, повертаючи позовну заяву, суд керувався п. 1 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, ст. 226 Господарського процесуального кодексу України передбачає вичерпний перелік підстав для залишення позову без розгляду у випадку виникнення обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Частиною 2 статті 44 Господарського процесуального кодексу України визначено поняття процесуальної дієздатності, а саме процесуальну дієздатність набувають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи здатні особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді.

Висновки суду

Таким чином, незгода суду з наведеним у позовній заяві обґрунтуванням прокурора щодо визначеної ним підстави представництва, як і неподання прокурором доказів відсутності органів влади, які мають повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, не є підставою для залишення позову без розгляду, як помилково вважав суд першої інстанції.

Більше того, повернення позовної заяви прокурора без розгляду на підставі п.4 ч.5 ст. 174 та керуючись при цьому п.1 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України, як поданого особою, яка не має процесуальної дієздатності, судова колегії вважає необгрунтованим.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду є такою, що не відповідає нормам процесуального законодавства, в зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала місцевого господарського суду - скасуванню з направленням справи на розгляд Господарського суду Закарпатської області.

Судові витрати

У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського суду з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору повинен бути здійснений судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 86, 240, 269, 275, 280, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Керівника Ужгородської місцевої прокуратури - задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 07.06.2019 у справі №907/638/18 - скасувати.

Справу № 907/638/18 направити до Господарського суду Закарпатської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 22.10.2019

Головуючий суддя Б.Д. Плотніцький

Судді Г.Т. Кордюк

Н.М. Кравчук