ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2019 року м.Дніпро Справа № 908/2394/16

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Вечірка І.О., Березкіної О.В.

секретар судового засідання Крицька Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги заступника прокурора Запорізької області та акціонерного товариства "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" на рішення господарського суду Запорізької області від 04.07.2019 (повний текст рішення оформлено і підписано 12.07.2019, головуючий суддя Колодій Н.А., суддя Зінченко Н.Г., суддя Мірошниченко М.В.) у справі

за первісним позовом акціонерного товариства "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат", м. Запоріжжя

до відповідача за первісним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжалюмінторг", м. Запоріжжя

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонд державного майна України, м. Київ

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1 , м. Запоріжжя

про визнання недійсним договору позики

та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжалюмінторг", м. Запоріжжя

до відповідача за зустрічним позовом акціонерного товариства "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат", м. Запоріжжя

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонд державного майна України, м. Київ

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1 , м. Запоріжжя

про застосування правових наслідків недійсності договору позики

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст первісних та зустрічних позовних вимог, рішення суду першої інстанції.

12.09.2016 до господарського суду Запорізької області звернулось публічне акціонерне товариство "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" з позовом до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжалюмінторг" про визнання недійсним договору позики № ЗАТ-Д-2014-005/ЗАлК-Д-2014-205 від 25.09.2014.

Обґрунтовуючи первісну позовну заяву ПАТ "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" вказує на те, що 25 вересня 2014 року між публічним акціонерним товариством "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" та товариством обмеженою відповідальністю "Запоріжалюмінторг" було укладено договір позики №ЗАТ-Д-2014-005/ЗАлК-Д-2014-205. Відповідно до п.1.1 договору сторони визначили, що в порядку та на умовах визначених договором, позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти в розмірі, визначеному п.2.1 договору, а позичальник зобов`язується повернути позику. Розмір позики складає 43 000 000,00 грн.

Змінюючи підстави позовних вимог ПАТ "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" посилається на ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України та зазначає, що даний правочин укладений всупереч інтересам держави і суспільства, його моральним засадам і як наслідок повинен бути визнаний недійсним. Позивач вважає, що спірний договір позики був укладений з метою ослаблення держави та створення соціально - економічної напруги у суспільстві і посадові особи, які уклали даний договір усвідомлюючи афілійованість ПАТ "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" та ТОВ "Запоріжалюмінторг" до ОК "РУСАЛ" вчинили дії, спрямовані на знищення та пошкодження об`єкту, який має важливе народногосподарське та оборонне значення. Подальшого перерахування цих коштів на користь підконтрольних ОК "РУСАЛ" юридичних осіб-нерезидентів України та таким чином створення безпідставної кредиторської заборгованості ПАТ "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" перед афілійованими до ОК "РУСАЛ" компаніями в умовах збройної агресії Російської Федерації.

В якості доказів на підтвердження викладених в позові обставин позивач за первісним позовом посилається на лист УСБУ в Запорізькій області від 19.02.2018 № 59/14/543, в якому вказано, що за вказаними фактами Слідчим відділом Управління Служби безпеки України в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000002, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 04.01.2018 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 113, ч.5 ст.191, ч.3 ст.209 Кримінального кодексу України.

18.10.2016 та 24.10.2016 ТОВ "Запоріжалюмінторг" звернувся до Господарського суду Запорізької області з зустрічним позовом до ПАТ "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача за первісним позовом, Фонд державного майна України та ОСОБА_1 про застосування правових наслідків недійсності договору позики №ЗАТ-Д-2014-005/ЗАлК-Д-2014-205 від 25.09.2014, а саме: стягнення з ПАТ "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" на користь ТОВ "Запоріжалюмінторг" 43000 000,00 грн.

Обґрунтовуючи зустрічну позовну заяву про застосування правових наслідків недійсності договору позики №ЗАТ-Д-2014-005/ЗАлК-Д-2014-205 від 25.09.2014р., а саме: стягнення з ПАТ "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" на користь ТОВ "Запоріжалюмінторг" 43000 000,00 грн. позивач за зустрічним позовом вважає, що у разі визнання договору недійсним, судом має бути застосовано відповідні наслідки недійсності правочину, визначені частиною першою ст.216 Цивільного кодексу України, а саме проведення реституції, тобто повернення сторонами всього , що вони отримали на виконання договору позики.

На підставі частини першої ст.216 Цивільного кодексу України та частини другої ст.208 Господарського кодексу України, позивач за зустрічним позовом у разі задоволення первісного позову просить суд застосувати наслідки недійсності правочину.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 04.07.2019 у даній справі в задоволенні первісного позову про визнання недійсним договору позики № ЗАТ-Д-2014-005/ЗАлК-Д-2014-205 від 25.09.2014 відмовлено в повному обсязі. В задоволенні зустрічного позову про застосування правових наслідків недійсності договору позики №ЗАТ-Д-2014-005/ЗАлК-Д-2014-205 від 25.09.2014, а саме: стягнення з ПАТ "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" на користь ТОВ "Запоріжалюмінторг" 43 000 000 (сорок три мільйона) грн. 00 коп. відмовлено в повному обсязі.

Зазначене рішення мотивовано посиланням на те, що із заяви позивача за первісним позовом не вбачається, посадові особи якого саме підприємства мали умисел на вчинення правочину, котрий суперечить інтересам держави та суспільства. Позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо афілійованості визначених позивачем компаній.

Позивачем не доведено, що отримані в позику від відповідача 43 млн.грн. були перераховані компанії RS Іпternational GМВН.

Лист УСБУ у Запорізькій області від 19.02.2019 підтверджує виключно перебування в провадженні кримінальної справи, порушеної у відношенні посадових осіб і не може бути належним доказом в розумінні ст.76-79 Господарського процесуального кодексу України.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Не погодившись із згаданим рішенням, заступник прокурора Запорізької області звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову, ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову у повному обсязі та стягнути на користь прокуратури Запорізької області з відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги.

Акціонерне товариство "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" також звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову, ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову у повному обсязі та стягнути на користь АТ "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" з відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Заступник прокурора Запорізької області у поданій апеляційній скарзі зазначає, що внаслідок неправильного застосування ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України та ст.207 Господарського кодексу України, суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про невідповідність правочину інтересам держави і суспільства.

На думку заступника прокурора, використання державної власності усупереч законам України, порушення майнових прав суб`єктів права власності та господарювання заборонено є порушенням державних інтересів.

Наслідком укладення оскаржуваного договору позики є виникнення у товариства безпідставної кредиторської заборгованості перед юридичними особами, афілійованими до компанії "Русал" та штучне створення умов для зменшення активів товариства державного сектору економіки, знецінення корпоративних прав держави в особі Фонду державного майна України.

Вказані обставини підтверджуються документами АТ "ЗАлК" щодо зупинки виробництва товариства за 2014 - 2017 роки, звіти про фінансовий стан за 2013 - 2017 роки, звіти про сукупний дохід за 2013 -2017 роки, накази про простій товариства.

Проте, зазначені докази судом першої інстанції, всупереч ст.ст.73,86 Господарського процесуального кодексу України не взято до уваги.

Водночас інформація про виникнення безпідставної кредиторської заборгованості перед юридичними особами, афілійованими до компанії "Русал", штучне створення умов для зменшення активів товариства державного сектору економіки в силу ч.3 ст.75 Господарського процесуального кодексу України не підлягає доказуванню, оскільки є загальновідомою та розміщена у засобах масової інформації, таких як мережа Інтернет, телебачення, радіоефіри тощо.

Аналогічним чином поза увагою залишилися докази, надані АТ "ЗАлК" про афілійованість юридичних осіб.

Заступник прокурора вважає, що положення ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України не ставлять у залежність необхідність встановлення вини та умислу сторін правочину при визнанні правочину недійсним у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства.

При цьому норми законодавства України не вимагають від позивача доведення розміру збитків, завданих внаслідок вчинення правочину, який оспорюється з підстав його суперечності інтересам держави і суспільства.

Сторони оспорюваного правочину, усвідомлюючи наявність рішень судів про повернення пакета акцій АТ "ЗАлК" до державної власності, ураховуючи наявність юридичних підстав реєстрації акцій за державою, уклали правочин, який не відповідає інтересам держави та суспільства про надання позики у розмірі 43 млн.грн., оскільки він направлений на виведення коштів з товариства державного сектору економіки, а тому є недійсним в силу ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України та ст.207 Господарського кодексу України.

Аналогічні доводи викладені також і у апеляційній скарзі акціонерного товариства "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат".

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

У відзивах на апеляційні скарги товариство з обмеженою відповідальністю "Запоріжалюмінторг" просить залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення господарського суду залишити без змін.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Запоріжалюмінторг" вважає, що прокурором не доведено, що оспорюваний договір позики має передбачені ч.3 ст.228 ЦК України та ст.207 Господарського кодексу України та ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України.

Укладення та виконання оспорюваного договору позики в повній мірі відповідає інтересам держави та суспільства, прокурором не доведено наявність умислу в діях посадових осіб АТ "ЗАлК" та/або ТОВ "Запоріжалюмінторг".

В силу положень ст.62 Конституції України, ч.6 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, лист УСБУ в Запорізькій області не має жодного доказового значення вчинення або невчинення посадовими особами позивача або відповідача будь-яких протиправних дій, в тому числі здійснення правочинів.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Запоріжалюмінторг" зазначає, що суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального права в частині неприйняття до розгляду доказів АТ "ЗАлК" поданих з порушенням ч.ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач у жодному своєму процесуальному документі, а також під час виступів в судовому засіданні не зазначав про визнання загальновідомою інформацію про виникнення безпідставної кредиторської заборгованості перед юридичними особами, афілійованими до компанії "Русал", штучне створення умов для зменшення активів товариства державного сектору економіки.

Зазначена інформація не визнана судом загальновідомою, а тому підлягає доказуванню.

Крім того, скаржниками не надано жодного доказу розміщення у ЗМІ, мережі Інтернет, телебаченні, радіоефірах вказаної інформації.

Скаржниками не доведено, що отримані в позику від відповідачі 43 млн.грн. були перераховані афілійованій компанії RS Іпternational GМВН.

Доводи скаржників про знецінення корпоративних прав держави внаслідок укладання та виконання оспорюваного договору позики є бездоказовими.

Заступником прокурора Запорізької області подано відзив на апеляційну скаргу АТ "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат", в якому заявник просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову, з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Фонд державного майна України у наданих поясненнях просить апеляційні скарги задовольнити у повному обсязі, скасувати рішення господарського суду скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову.

Фонд державного майна України вважає, що договір позики не відповідає інтересам держави у суспільства, а, отже повинен бути визнаний недійсним без застосування наслідків, передбачених ст.216 Цивільного кодексу України.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 05.08.2019 для розгляду апеляційної скарги заступника прокурора Запорізької області визначено колегію суддів у складі головуючого судді Кузнецова В.О., суддів Березкіної О.В., Вечірка І.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.08.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області на рішення господарського суду Запорізької області від 04.07.2019, розгляд справи призначено у судовому засіданні на 19.09.2019.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 12.08.2019 для розгляду апеляційної скарги акціонерного товариства "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" визначено колегію суддів у складі головуючого судді Кузнецова В.О., суддів Березкіної О.В., Вечірка І.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.08.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою акціонерного товариства "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" на рішення господарського суду Запорізької області від 04.07.2019, розгляд справи призначено у судовому засіданні на 19.09.2019, об`єднано розгляд даної апеляційної скарги разом із розглядом апеляційної скарги заступника прокурора Запорізької області.

19.09.2019 у судовому засіданні оголошено перерву до 16.10.2019.

16.10.2019 у судове засідання з`явилися представники прокуратури Запорізької області, АТ "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат", ТОВ "Запоріжалюмінторг", Фонду державного майна України, прокуратури Дніпропетровської області.

Третя особа-2 Котюк Олександр Володимирович наданим йому процесуальним правом не скористався та не забезпечив в судове засідання явку повноважного представника, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, враховуючи те, що участь в судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторони, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_2 .

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

25 вересня 2014 року між публічним акціонерним товариством "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Запоріжалюмінторг" було укладено договір позики №ЗАТ-Д2014-005/ЗАлК-Д-2014-205 (надалі - договір, договір позики).

Відповідно до п. 1.1. договору позики сторони визначили, що в порядку та на умовах, визначених договором, позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти в розмірі, визначеному п. 2.1. договору (далі іменується "позика"), а позичальник зобов`язується повернути позику.

Розмір позики, відповідно до п. 2.1. договору, складає 43 000 000,00 грн.

Згідно п.п. 4.1., 4.2. договору, повернення позики здійснюється на підставі письмової вимоги позикодавця. Позичальник зобов`язаний повернути позику позикодавцю протягом 30 календарних днів з дня отримання письмової вимоги позикодавця про повернення позики.

ПАТ "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" посилаючись на те, що укладений правочин суперечить ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України - недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, просить суд вважати недійсним договір позики даного правочину за первісним позовом ПАТ "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" до ТОВ "Запоріжалюмінторг", та заявлено зустрічний позовом ТОВ "Запоріжалюмінторг" до ПАТ "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат", про застосування правових наслідків недійсності договору позики, за участю прокуратури Запорізької області на стороні Фонду державного майна України.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення у судовому засіданні присутніх учасників справи, перевіривши доводи апеляційних скарг та наданих заперечень, дослідивши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом норм процесуального та матеріального права, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг, враховуючи таке.

Положенням статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої - третьої ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина п`ята статті 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Предметом первісного позову є визначення недійсним договору позики, укладеному між сторонами.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як унормовано частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст.1046 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Положення частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків (ст.202 Цивільного кодексу України).

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5 ст.203 Цивільного кодексу України).

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215,216 Цивільного кодексу України, статтями 207, 208 Господарського кодексу України.

Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п`ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Крім того, при вирішенні даного спору має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Приписами частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків.

До господарських договорів, що підпадають під ознаки відповідної норми, слід відносити ті, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави і суспільства.

Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру у кожної із сторін.

Наявність такого наміру у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Намір юридичної особи визначається як намір тієї посадової або іншої фізичної особи, яка підписала договір, маючи на це належні повноваження. За відсутності останніх наявність наміру у юридичної особи не може вважатися встановленою.

При цьому доказом вини, зокрема, може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі. Водночас питання, чи мало місце протиправне діяння та чи вчинене воно відповідною особою, як і спрямованість умислу особи, може також доводитися іншими наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності з урахуванням вимог, визначених у розділі V ГПК України (пункт 3 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 27.03.2017 № 01-06/680/17 "Про деякі питання застосування положень пункту 13 частини першої статті 17 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України").

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду, що із заяви позивача не вбачається, посадові особи якого саме підприємства мали умисел на вчинення правочину, котрий суперечить інтересам держави та суспільства.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання скаржників на лист Управління Служби Безпеки України у Запорізькій області від 19.02.2019 щодо наявності кримінального провадження №0000002 від 04.01.2018 за ч.2 ст.28, ч.4 ст.28, ч.5 ст.191, ч.3 ст.209 Кримінального кодексу України за фактом скоєння посадовими особами ОК "Русал" диверсійних дій на знищення ПАТ "ЗАлК", заволодіння шляхом зловживання службовим становищем майном указаного товариства службовими особами ПАТ "ЗАлК" та ТОВ "Запоріжалюмінторг".

Частиною першою статті 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

За приписами частини шостої ст.75 Господарського процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, лист Управління Служби Безпеки України у Запорізькій області від 19.02.2019 не має жодного доказового значення вчинення або невчинення посадовими особами сторін договору будь-яких протиправних дій, в тому числі здійснення правочинів.

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним покладається на позивача.

У даному випадку, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами наявність умислу та вини сторін спірного договору на настання протиправних наслідків, що є кваліфікуючими ознаками відповідно до ст.228 ЦК України.

Обставин, які свідчили б про невідповідність укладеної угоди інтересам держави чи суспільства судами не встановлено, а доказів зворотного матеріали справи не містять, позивачем не надано.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржників, що наслідком укладення оскаржуваного договору позики є виникнення у товариства безпідставної кредиторської заборгованості перед юридичними особами, афілійованими до компанії "Русал" та штучне створення умов для зменшення активів товариства державного сектору економіки, знецінення корпоративних прав держави в особі Фонду державного майна України, враховуючи таке.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 2 Закону України "Про акціонерні товариства", афілійованими особами є: (1) юридичні особи, за умови, що одна з них здійснює контроль над іншою чи обидві перебувають під контролем третьої особи; (2) члени сім`ї фізичної особи - чоловік (дружина), а також батьки (усиновителі), опікуни (піклувальники), брати, сестри, діти та їхні чоловіки (дружини); (3) фізична особа та члени її сім`ї і юридична особа, якщо ця фізична особа та/або члени її сім`ї здійснюють контроль над юридичною особою.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування викладених обставин щодо афілійованості визначених позивачем компаній, зокрема, наявності у ПАТ "ЗАлК", ТОВ "Запоріжалюмінторг", RS Іпternational GМВН, ОК "Русал" статусу афілійованих компаній.

На виконання умов договору відповідач перерахував на користь позивача 43 млн. грн., що підтверджується платіжним дорученням №00148 від 26.09.2014.

Разом з цим, позивачем не надано доказів перерахування ПАТ "ЗАлК" на користь RS Іпternational GМВН грошових коштів в розмірі 43 млн. грн., які були отримані саме від ТОВ "Запоріжалюмінторг" за спірним договором. Зазначені обставини є припущенням позивача, а тому обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції до уваги.

Місцевим господарським судом правомірно не прийнято до уваги доводи позивача про те, що результатом перерахування коштів в розмірі 43 млн.грн. стало знецінення корпоративних прав держави в особі Фонду державного майна України.

Зміст п. 7, 8 Методики оцінки державних корпоративних прав, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 1406 від 02.08.1999, свідчить про те, що оцінка вартості прав проводиться експертним шляхом. За результатами складається звіт. Виключно експерт має право на проведення експертної оцінки державних корпоративних прав.

Позивач, або його представник, не мають повноважень та відповідної кваліфікації для самостійного встановлення факту знецінення корпоративних прав, доказів зворотного матеріали справи не містять.

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження знецінення його корпоративних прав, а також наявності причинного зв`язку між знеціненням корпоративних прав та виконанням оспорюваного договору позики.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що ухвалою господарського суду від 17.05.2019 у даній справі відхилено клопотання акціонерного товариства "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" про долучення до матеріалів справи доказів, зокрема, копій наказів АТ «ЗАлК», довідок, балансів та звітів про фінансові результати АТ «ЗАлК».

23.04.2019 до господарського суду надійшли заперечення відповідача проти долучення зазначених доказів.

Відповідно до частини першої ст.80 Господарського процесуального кодексу України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

При зверненні позивача з позовною заявою про визнання недійсним договору позики №ЗАТ-Д-2014-005/ЗАлК-Д-2014-205 від 25.09.2014, а також при подачі заяви про зміну підстав позову (уточнена/нова редакція у зв`язку зі зміною підстав позову) позивачем не подавались дані докази.

Позивач не обґрунтував у заяві неможливості подання доказів у вказаний законом строк з причин, що не залежали від нього.

Згідно ч.ч.4,8 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відтак, позивачем не дотримано вимог процесуального законодавства щодо встановленого строку надання доказів.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянтів на документи АТ "ЗАлК" щодо зупинки виробництва товариства за 2014 - 2017 роки, звіти про фінансовий стан за 2013 - 2017 роки, звіти про сукупний дохід за 2013 -2017 роки, накази про простій товариства.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи скаржників, що інформація про виникнення безпідставної кредиторської заборгованості перед юридичними особами, афілійованими до компанії "Русал", штучне створення умов для зменшення активів товариства державного сектору економіки в силу ч.3 ст.75 Господарського процесуального кодексу України не підлягає доказуванню, оскільки є загальновідомою та розміщена у засобах масової інформації, таких як мережа Інтернет, телебачення, радіоефіри тощо.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (частина третя ст.75 Господарського процесуального кодексу України).

Так, не підлягають доведенню обставини, визнані судом загальновідомими. Загальновідомість обставин полягає в тому, що вони відомі широкому загалу, зокрема, суду та особам, які беруть участь у справі. Загальновідомість того чи іншого факту є відносною і залежить від часу, що сплинув після події, поширеності інформації про подію в певній місцевості. Загальновідомі обставини не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність - очевидна, і доказування їх є зайвим.

Матеріали справи свідчать про те, що під час розгляду даної справи судом першої інстанції, позивачем було заявлено про загальновідомість зазначеної ним інформації.

Таким чином, у суду першої інстанції були відсутні підстави для перевірки наявності у таких обставини ознак загальновідомого факту, зокрема щодо об`єктивних територіальних та часових меж такого факту у співвідношенні з обставинами конкретної даної справи.

З урахуванням наведеного та приписів частини п`ятої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи скаржників про загальновідомість зазначеної ними інформації.

Приймаючи до уваги наведене, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом правомірно враховано, що оспорюваний договір позики вчинено з метою, яка завідомо не суперечить інтересам держави і суспільства; позивачем не доведено наявність умислу в діях посадових осіб ПАТ "ЗАлК" та/або ТОВ "Запоріжалюмінторг" щодо вчинення правочину всупереч інтересам держави та суспільства; позивачем не доведено наявності статусу афілійованих компаній у ТОВ "Запоріжалюмінторг", ПАТ "ЗАлК", RS Іпternational GМВН, ОК "РУСАЛ", перерахування компанії RS Іпternational GМВН отриманих в позику від відповідача 43 млн.грн., а також знецінення корпоративних прав держави внаслідок укладання та виконання оспорюваного договору позики.

Аналіз норм статей 203,215, 228 Цивільного кодексу України свідчить про те, що у разі визнання правочину недійсним з підстав порушення публічного порядку та його вчинення з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, підлягає доведенню факт невідповідності цього правочину нормам матеріального права, якими регулюються відповідні правовідносини.

Приймаючи до уваги, встановлену статтею 204 Цивільного кодексу України презумпцію правомірності договору, колегія суддів вважає, що заявлені позовні вимоги не містять належних та достатніх обґрунтувань, які саме норми законодавства були порушені при укладенні спірного договору.

Суд апеляційної інстанції відхиляє посилання прокурора на постанови Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №922/1391/18, від 09.07.2019 у справі №911/1113/18, оскільки у зазначених судових рішеннях наявні посилання на норми спеціального законодавства, які регулюють відносини у цих справах.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення первісних позовних вимог.

Дійшовши висновку про відмову у задоволенні первісної позовної заяви, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог про задоволення відповідних правових наслідків недійсності правочину.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права під час постановлення оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено. В зв`язку з цим апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а рішення суду першої інстанції має бути залишено без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційних скарг Заступника прокурора Запорізької області та Акціонерного товариства "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" відмовити.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 04.07.2019 у справі №908/2394/16 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покласти на скаржників.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Постанова складена у повному обсязі 22.10.2019.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Суддя І.О.Вечірко

Суддя О.В.Березкіна