ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2580/19

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Савченко А.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: Писаренко Л.Л. за довіреністю №01-05/160-а від 12.12.2018р.;

Від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Адіс-Авто до товариства з обмеженою відповідальністю „Ізмаїльський елеватор про стягнення 15 077,05 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Адіс-Авто (далі по тексту ТОВ „Адіс-Авто) звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю „Ізмаїльський елеватор (далі по тексту ТОВ „Ізмаїльський елеватор) про стягнення заборгованості у загальному розмірі 15 077,05 грн., яка складається із суми основного боргу у розмірі 13 940,32 грн., трьох відсотків річних у розмірі 309,00 грн. та збитків від інфляції у розмірі 827,73 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору про надання послуг №3107 від 01.10.2018р. в частині оплати вартості наданих позивачем відповідачеві послуг.

Представник відповідача в судове засідання по даній справі не з`явився та про причини неявки суд не повідомив. При цьому, суд зазначає, що конверти із поштовими відправленням суду, які були надіслані на адресу місцезнаходження ТОВ „Ізмаїльський елеватор згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Портова, буд. 4, було повернуто до суду у зв`язку із неможливістю вручення адресату. Оскільки ТОВ „Ізмаїльський елеватор не було надано суду відзиву на позов, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

01.10.2018р. між ТОВ „Ізмаїльський елеватор (Замовник) та ТОВ „Адіс-Авто (Виконавець) було укладено договір про надання послуг №3107, відповідно до п. п. 1.1, 1.3, 1.4 якого Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання по наданню послуг, пов`язаних із технічним обслуговуванням і ремонтом з заміною автозапчастин автотранспорту Замовника згідно з додатком №1, що є невід`ємною частиною цього договору відповідно до заявок Замовника. Послуги вважаються наданими після підписання сторонами відповідних підтверджуючих документів (акту здачі-приймання наданих послуг тощо). Замовник зобов`язується приймати і оплачувати вказані в п. 1.1 послуги в порядку, встановленому розділом 2 договору.

Згідно з п. 2.2 договору про надання послуг №3107 від 01.10.2018р. оплата послуг, що надаються за даною угодою, здійснюються Замовником протягом 30 календарних днів з моменту закінчення ремонту і технічного обслуговування та підписання акта здачі-приймання наданих послуг у розмірі 100% вартості заявлених Замовником робіт, вказаних у відповідному наряді-замовленні на підставі рахунку, що виставляється Виконавцем на оплату.

Відповідно до п. 3.2.2 договору про надання послуг №3107 від 01.10.2018р. Замовник зобов`язується оплачувати послуги Виконавця у розмірі і у терміни, передбачені в розділі 2 цього договору.

Положеннями п. 7.1 договору про надання послуг №3107 від 01.10.2018р. визначено, що даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019р.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.10.2018р. між сторонами по справі було підписано акт виконаних робіт №РС-0015341, з якого вбачається, що ТОВ „Адіс-Авто було виконано роботи щодо технічного обслуговування транспортного засобу відповідача, загальна вартість яких складає 13 940,32 грн. Акт виконаних робіт №РС-0015341 від 03.10.2018р. підписаний відповідачем без зауважень. Крім того, ТОВ „Адіс-Авто було виставлено відповідачеві рахунок № СЧ-13853 від 03.10.2018р. на суму 13 940,32 грн.

31.05.2019р. ТОВ „Адіс-Авто звернулось до ТОВ „Ізмаїльський елеватор із претензією №01-05/59, відповідно до якої позивач, посилаючись на умови договору про надання послуг №3107 від 01.10.2018р., а також на підписаний між сторонами по справі акт виконаних робіт №РС-0015341 від 03.10.2018р., просив сплатити заборгованість у розмірі 13 940,32 грн. Оскільки претензія позивача про сплату заборгованості за договором про надання послуг №3107 від 01.10.2018р. була залишена без відповіді та задоволення, ТОВ „Адіс-Авто з метою захисту порушених прав і було подано до господарського суду дану позовну заяву.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

В силу положень ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Положеннями ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивачем прийняті на себе зобов`язання з надання послуг, передбачених умовами договору про надання послуг №3107 від 01.10.2018р., були виконанні у повному обсязі, що підтверджується підписаним між сторонами по справі актом виконаних робіт №РС-0015341 від 03.10.2018р. Проте, відповідачем у порушення зобов`язань, прийнятих на себе за договором про надання послуг №3107 від 01.10.2018р., не було здійснено оплати наданих позивачем послуг.

З викладених обставин, позовні вимоги ТОВ „Адіс-Авто до ТОВ „Ізмаїльський елеватор в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 13 940,32 грн. підлягають задоволенню як законні та обґрунтовані.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У зв`язку із порушенням відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань щодо здійснення оплати вартості наданих послуг позивачем, в порядку ст. 625 ЦК України, було нараховано відповідачу до сплати три відсотки річних у розмірі 309,00 грн. та збитки від інфляції у розмірі 827,73 грн., які були нараховані позивачем на суму основного боргу протягом періоду з 04.11.2018р. по 01.08.2019р.

Згідно з п. 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань (з наступними змінами і доповненнями) огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок збитків від інфляції та трьох відсотків річних, господарський суд зазначає, що розрахунок трьох відсотків здійснений позивачем вірно. Натомість, при здійсненні розрахунку збитків від інфляції позивачем було допущено помилку, оскільки правильним розміром збитків від інфляції є сума у розмірі 739,14 грн. Наведене має наслідком необхідність часткового задоволення заявлених ТОВ „Адіс-Авто до ТОВ „Ізмаїльський елеватор позовних вимог шляхом присудження до стягнення на користь позивача трьох відсотків річних у розмірі 309,00 грн. та збитків від інфляції у розмірі 739,14 грн.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Підсумовуючи викладене вище, господарський суд доходить висновку щодо необхідності часткового задоволення заявлених товариством з обмеженою відповідальністю „Адіс-Авто до товариства з обмеженою відповідальністю „Ізмаїльський елеватор позовних вимог шляхом присудження до стягнення на користь позивача суми основного боргу у розмірі 13 940,32 грн., трьох відсотків річних у розмірі 309,00 грн. та збитків від інфляції у розмірі 739,14 грн. відповідно до ст. ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 615, 617, 625, 901, 903, 905, 907, 978 ЦК України, ст. ст. 179, 193 ГК України. В решті позову необхідно відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Ізмаїльський елеватор /68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Портова, буд. 4, ідентифікаційний код 38614780/ на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Адіс-Авто /65017, м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, буд. 5, ідентифікаційний код 34251784/ суму основного боргу у розмірі 13 940,32 грн. /тринадцять тисяч дев`ятсот сорок грн. 32 коп./, три відсотки річних у розмірі 309,00 грн. /триста дев`ять грн. 00 коп./, збитки від інфляції у розмірі 739,14 грн. /сімсот тридцять дев`ять грн. 14 коп./, судовий збір у розмірі 1 909,71 грн. /одна тисяча дев`ятсот дев`ять грн. 71 коп./.

3. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 23.10.2019р.

Суддя С.П. Желєзна