РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.10.2019Справа № 916/375/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., за участі секретаря судового засідання Саруханян Д.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Одеський нафтопереробний завод"

до 1) Державного підприємства "Укртранснафтопродукт"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Укройлпродукт"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Головне управління ДФС в Одеській області

про визнання договору недійсним

за участі представників:

від позивача: Теплякова Т.Є., адвокат,

від відповідачів 1, 2: не з`явилися,

від третьої особи: не з`явився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Одеський нафтопереробний завод" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства "Укртранснафтопродукт" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Укройлпродукт" про визнання Договору поставки від 15.10.2014 № 15-1/10/14 недійсним на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.02.2019 у справі № 916/375/19 позовну заяву та додані до неї документи передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.05.2019 матеріали справи № 916/375/19 передані на розгляд судді Поляковій К.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2019 вказану позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.

Ухвалою суду від 21.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Також вказаною ухвалою суду встановлено строк для подання відповідачам відзивів на позов протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Вказана ухвала відповідачам вручена, що підтверджується відповідними рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, однак у визначений судом строк відзивів на позовну заяву відповідачами не подано.

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідачі не скористалися своїми правами на подання відзивів, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Ухвалою суду від 29.08.2019 клопотання позивача про залучення третьої особи до участі у справі залишено без розгляду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15.10.2014 між відповідачами укладено договір поставки № 15-1/10/14, за умовами якого відповідач-1, як постачальник, зобов`язався на умовах та в порядку, визначених цим договором, поставити відповідачу-2, як покупцю, нафтопродукти, а покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його.

Згідно з пунктом 1.2 договору орієнтовна загальна кількість нафтопродуктів, що буде поставлятися за цим договором, складає 20000 тон +/- 5 %. Товар постачається окремими партіями, обсяг кожної конкретної партії товару, марка/вид нафтопродукту, вартість товару та інші умови, у т.ч. умови поставки, визначаються сторонами в додатках до цього договору.

Положеннями пункту 1.4 договору визначено, що ціна на товар, який продається за договором, встановлюється в національній валюті України - гривні на умовах EXW (відповідно до вимог «ІНКОТЕРМС» редакції 2010 року) склад постачальника за адресою: Київська область, м. Васильків, вул. Паризької комуни , 18, або м. Херсон , вул. Нафтогавань б/н та вул. Чайковського, 236, або м. Миколаїв, Корабельний район, вул. Самойловича, 38 .

Відповідно до пункту 1.10 договору постачальник здійснює реалізацію товару відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 30.09.2014 по справі № 522/15746/13-к № 1-«кс»/522/12939/14 та ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 30.09.2014 по справі № 522/15746/13-к № 1-«кс»/522/12941/14.

03.11.2014 Приморським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу у справі № 522/20553/14-к, якою надано дозвіл на зміну місця зберігання речових доказів (нафтопродуктів), на які накладено арешт, та подальшої їх реалізації у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України від 19.11.2012 № 1104, у рамках кримінального провадження за № 0000076 від 24.02.2014, газового конденсату у кількості 1180 тонн зі станції «Одеса - Застава-1», нафтопродуктів у кількості 65733 тони, а саме: бензину А-95 - 6657 тонн, бензину А-92 - 2390 тонн, бензину прямогонного - 2239 тонн, каталізату - 1959 тонн, дизелю - 12248 тонн, керосину РТ - 178 тонн, керосинової фракції - 2 067 тонн, пентан-гексанової фракції - 3637 тонн, керосино-газойлевої фракції - 6057 тонн, МТБЭ - 1 677 тонн, мазуту М-100 - 7 654 тони, вакуумного газойлю 6338 тонн, нафти - 11 894 тонн, конденсату - 240 тонн, сірки технічної сорт 9990 - 493 тонн; бензину 95 моторного (автомобільного) не етильованого, який злитий з 27 залізничних вагоно-цистерн за номерами: №73990855- 68 тонн; № 74012030 - 60 тонн; № 73950768 - 68 тонн; № 74751330 - 66 тонн; № 75079962 - 65 тонн; № 72843766 - 60 тонн; №72219165 - 60 тонн; №74737685 -60 тонн; №73735060 - 60 тонн; № 74738618 - 60 тонн; № 74237223 - 60 тонн; № 74707167 - 60 тонн; № 74704156 - 58 тонн; №72800188 - 60 тонн; № тонн; № тонн; №74925751 - 68 тонн; №74748971 - 60 тонн; №73950834 - 66 тонн; №74925629 - 68 тонн; №74736646 - 60 тонн; №73755449 - 60 тонн; №72353535 - 60 тонн; №74257320 - 60 тонн: №74949744 - 68 тонн; №74227083 - 60 тонн; №74734468 - 60 тонн з ПАТ «Одеський нафтопереробний завод» () за адресою: м. Одеса, вул. Шкодова Гора, 1/1 до Державного підприємства «Укртранснафтопродукт» (), юридична адреса: м. Київ, вул. Комінтерну, 27, з урахуванням того, що вказані речові докази знаходяться під митним контролем та не випущені у вільний обіг на митній території України.

Також, зобов`язано службових осіб ПАТ «Одеський нафтопереробний завод» передати вище вказані речові докази, а ДП «Укртранснафтопродукт», юридична адреса: м. Київ, вул. Комінтерну, 27, прийняти їх зі складанням відповідних актів прийому-передачі для зберігання та реалізації відповідно до чинного законодавства. Вказаною ухвалою також зобов`язано службових осіб ДП «Укртранснафтопродукт», юридична адреса: м. Київ, вул. Комінтерну, 27, до реалізації прийняти на відповідальне зберігання вище вказані нафтопродукти після їх отримання, а також попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 388 КК України, за вчинення незаконних дій щодо майна, на яке накладено арешт.

На виконання вказаної ухвали суду до договору поставки від 15.10.2014 № 15-1/10/14 укладено додаткові договори від 28.11.2014, 31.12.2014, 28.01.2015, 06.02.2015, 02.03.2015, 05.03.2015, 01.04.2015, 30.04.2015, 15.05.2015, 29.05.2015, 30.06.2015 та 31.07.2015, якими внесено зміни та визначено умови поставки EXW (відповідно до вимог «ІНКОТЕРМС» у редакції 2010 року) склад постачальника за адресою: м. Одеса, вул. Шкодова гора 1/1, резервуари ПАТ «Одеський нафтопереробний завод».

Як зазначив позивач, 24.01.2017 Міністерством енергетики та вугільної промисловості України на адресу позивача направлено копії документів, після ознайомлення з якими позивачу стало відомо, що на виконання договору поставки від 15.10.2014 № 15-1/10/14 відповідачем-1 здійснено реалізацію нафтопродуктів (речових доказів), володільцем яких був позивач, у тому числі відповідачу-2 реалізовано 47 231,02 т на суму 286 814,1 тис. грн., що підтверджується звітом № 13-16, складеним за результатами позапланового внутрішнього аудиту ДП «Укртранснафтопродукт» за період з 01.04.2015 по 31.05.2016 року.

У той же час, згідно з відповіддю від 08.09.2016 № 5677/15-54-17-01 на запит позивача ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області повідомило, що відповідача-1 не включено до єдиного реєстру суб`єктів господарювання, які можуть здійснювати реалізацію безхазяйного майна та майна, що переходить у власність держави у 2016 році, та відповідна угода щодо реалізації вказаного майна із відповідачем-1 ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області не укладалася.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

За частиною 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

На обґрунтування підстав недійсності оспорюваного договору позивач зазначив, що відповідно до положень Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат пов`язаних з їх зберіганням та пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою КМУ від 19.11.2012 № 1104 (далі - Порядок від 19.11.2012), відповідач-1 для реалізації речових доказів за ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 03.11.2014 мав бути включений до єдиного реєстру торгівельних підприємств та організацій, що мають право здійснювати реалізацію такого майна, та мав укласти угоду із відповідним органом державної податкової служби, митного органу.

У відповідності до пункту 28 Порядку речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, які через громіздкість або з інших причин, визначених у Кримінальному процесуальному кодексі України, не можуть зберігатися без зайвих труднощів в обладнаних приміщеннях або в інших місцях зберігання, визначених у пунктах 17-26 цього Порядку, передаються (крім випадків, коли такі речові докази повернуто власникові або передано йому на відповідальне зберігання) за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду торговельному підприємству для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Реалізація предметів здійснюється з дотриманням вимог Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1998 N 1340. Про передачу торговельному підприємству предметів для реалізації складається акт у трьох примірниках. Перший примірник акту зберігається в матеріалах кримінального провадження, другий передається торговельному підприємству, третій - фінансовому підрозділу органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, для подальшого здійснення контролю за надходженням на депозитний рахунок уповноваженого банку сум від реалізації таких предметів (пункт 28 Порядку).

У відповідності до пункту 9 Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1998 N 1340 (далі - Порядок від 25.08.1998), майно, зазначене у пункті 1 цього Порядку, передається для подальшого розпорядження ним на підставі акта опису, оцінки та передачі майна, в тому числі реалізується через торгівельні підприємства, аукціони, біржі, з якими укладені угоди на його реалізацію відповідно до пунктів 12 і 13 цього Порядку.

Положеннями пунктами 12-14 Порядку від 25.08.1998 передбачено, що на початку кожного року місцеві податкові інспекції із залученням органів, що вилучають та обліковують майно, визначають на конкурсній основі торгівельні підприємства, яким доручатиметься реалізація майна, з обов`язковим занесенням їх до єдиного реєстру торгівельних підприємств, який ведеться цими інспекціями. Протягом року в разі потреби дозволяється доповнювати єдиний реєстр торгівельних підприємств іншими торгівельними підприємствами за поданням органів, що вилучають та обліковують майно. Угоду з торгівельним підприємством, якому доручатиметься реалізація майна, укладає керівник або особа, що його заміщає, відповідного органу державної податкової служби, митного органу в межах повноважень, установлених законодавством. Угоди з торгівельними підприємствами на реалізацію майна укладаються лише після включення їх до єдиного реєстру торгівельних підприємств та організацій. Кошти, одержані від реалізації майна, продуктів його переробки, утилізації перераховуються до відповідного бюджету або в установлених законом випадках на рахунки митних органів у строк, що становить не більш як сім банківських днів від дня продажу (передачі).

Водночас, покладення на відповідача-1 обов`язків прийняти від позивача на відповідальне зберігання до реалізації спірні нафтопродукти здійснено слідчим суддею Приморського районного суду міста Одеси на підставі ухвали від 03.11.2014 у справі № 522/20553/14-к, яка є чинною.

Згідно з пунктом 9 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Таким чином, позивач фактично ставить під сумнів обов`язковість чинної ухвали Приморського районного суду міста Одеси від 03.11.2014 у справі № 522/20553/14-к, якою позивача зобов`язано передати відповідачу-1, а відповідача-1 - прийняти для зберігання та реалізації визначені нафтопродукти.

У той же час, частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Наявність спору через порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими, а тому обов`язком позивача відповідно до статей 73, 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України є доведення в установленому законом порядку наявності факту порушення його прав та інтересів відповідачами в справі.

З аналізу вищенаведених норм слідує, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Натомість, позивачем не обґрунтовано наявність його порушених прав та охоронюваних законом інтересів укладенням оспорюваного договору відповідачами, оскільки сама по собі заінтересованість позивача щодо реалізації належних йому нафтопродуктів, що є речовими доказами, не свідчить про недійсність договору щодо їх реалізації. Більш того, судом враховано, що позивача зобов`язано передати відповідачу-1, а відповідача-1 - прийняти для зберігання та реалізації визначені нафтопродукти на підставі відповідного судового рішення, що наразі є не скасованим.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судові витрати, які складаються зі сплаченої позивачем суми судового збору, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Одеський нафтопереробний завод" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 22.10.2019.

Суддя К.В. Полякова