ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2019 р. Справа№ 910/8439/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Білоус О.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 17.10.2019,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України»

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2018

у справі №910/8439/18 (суддя Балац С.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Київської міської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України»

про стягнення 16 516,57 грн.

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Київської міської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (далі, позивач або ПАТ «Укртелеком») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» (далі, відповідач або ТОВ «Телесистеми України») заборгованості у загальному розмірі 16 516,57 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов`язання за укладеним між сторонами спору Договором оренди нерухомого майна товариства (технологічні приміщення) від 13.12.2016 №108-26, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 16 516,57 грн, з яких: 15 200,00 грн - основна заборгованість, 501,44 грн - пеня; 112,13 грн - 3 % річних та 703,00 грн - інфляційні втрати.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.09.2018 у справі №910/8439/18 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Київської міської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» основну заборгованість в сумі 15 200 (п`ятнадцять тисяч двісті) грн. 00 коп, пеню в сумі 501 (п`ятсот одна) грн 44 коп, 3% річних в сумі 112 (сто дванадцять) грн 13 коп, інфляційні втрати в сумі 703 (сімсот три) грн 00 коп, витрати по сплаті судового збору в сумі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн 00 коп.

Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд встановив, що позивачем на виконання умов Договору були надані відповідачу послуги в період з травня 2017 по грудень 2017 року на загальну суму 15 200,00 грн, що підтверджується актами, які наявні в матеріалах справи. Вказані акти та рахунки на оплату на виконання пункту 3.6. Договору були направлені позивачем відповідачу, проте останнім оплачені не були. Отже, факт наявності заборгованості за Договором у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 15 200,00 грн витрат за зберігання матеріальних цінностей Договором є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю. Водночас, враховуючи, що у правовідносинах сторін даного спору має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов`язання за Договором, позивачем обґрунтовано заявлені вимоги про застосування до відповідача господарських санкцій у вигляді пені в сумі 501,44 грн, а також відповідальності на підставі статті 625 Цивільного кодексу України шляхом стягнення 3% річних в сумі 112,13 грн та інфляційних втрат в сумі 703,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, 02.09.2019 (про що свідчить відмітка вхідного штемпеля Господарського суду міста Києва), Товариство з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2019 у справі №910/8439/18 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити Публічному акціонерному товариству «Укртелеком» в задоволенні позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України».

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи; висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що відповідачем 31.07.2018 на підставі платіжного доручення від 31.07.2018 №18764 на суму 15 200,00 грн. та платіжного доручення від 31.07.2018 №18765 на суму 2 266,0 грн було здійснено оплату за оренду приміщень згідно Договору та пеню за прострочення зобов`язання, про що позивачем не було повідомлено суду першої інстанції.

Скаржник, при цьому, зазначив, що йому з об`єктивних причин не було відомо про дату та час судового засідання, що унеможливило для товариства взяти участь у судовому засідання з приведенням своєї правової позиції та долученням доказів, які її підтверджують. У тексті апеляційної скарги апелянтом порушено клопотання про подання доказів (копії платіжного доручення від 31.07.2018 №18764 на суму 15 200,00 грн. та копії платіжного доручення від 31.07.2018 №18765 на суму 2 266,00 грн.) на підтвердження здійснення 31.07.2018 відповідачем оплат за оренду приміщень та пеню за прострочення зобов`язання.

До апеляційної скарги скаржником додана заява про поновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги, у якій скаржник просить суд визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і поновити пропущений процесуальний строк на її подання.

Зазначене клопотання мотивоване тим, що сторона апелянта про наявність судової справи та прийняття оскаржуваного рішення дізналася випадково 02.09.2019 з офіційного веб-сайту «Судова влада України». При цьому, сторона апелянта повідомляє, що ні позовної заяви, ні ухвали про відкриття провадження, ні самого рішення суду відповідач не отримував з причин вчинення організованих протиправних дій, спрямованих на захоплення майна підприємства і унеможливлення здійснення ним господарської діяльності. Дані протиправні дії кваліфікуються як кримінальні правопорушення, у зв`язку з чим органами досудового розслідування відкриті кримінальні провадження, зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0004064 від 11.09.2018 та за № 00239 від 18.12.2019 (копії витягів додані до апеляційної скарги), досудове розслідування у яких наразі триває. Скаржник стверджує, що дані обставини призвели до унеможливлення отримання відповідачем кореспонденції за своїм місцезнаходженням.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, поданому до суду 26.09.2019, наголосив на наступному:

- відповідачу було відомо про існування даного спору, проте позивач свідомо уникав отримання процесуальних документів у даній справі;

- після отримання наказу Господарського суду міста Києва від 02.10.2018 у даній справі позивачем було з`ясовано, що 31.07.2018 відповідач сплатив у добровільному порядку заборгованість згідно договору від 13.12.2016 №108-26 в розмірі 15 200,00 грн та пеню у розмірі 2 266,00 грн, а всього - 17 466,00 грн. у зв`язку з цим позивач, вважаючи рішення суду виконаним, вирішив не звертатись до ДВС Дніпровського РУЮ у м.Києві про примусове його виконання. Позивач зазначає, що відповідач оплатив зазначену заборгованість та пеню 31.07.2018, тобто після порушення 04.07.2018 провадження у справі та направлення судом даної ухвали на адресу місцезнаходження відповідача, отже позивач не погоджується з вимогою відповідача щодо скасування Господарського суду міста Києва від 13.03.2019 та вважає, що відсутні підстави для його скасування як такого, що виконано відповідачем у добровільному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2019 у справі №910/8439/18 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2018 у справі №910/8439/18. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2018 у справі №910/8439/18. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2018 у справі №910/8439/18 на час апеляційного провадження. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2018 у справі №910/8439/18 на 15.10.2019.

У судове засідання 15.10.2019 з`явились представники позивача та відповідача.

Суд у судовому засідання 15.10.2019 перейшов до розгляду апеляційної скарги по суті, заслухавши пояснення представників сторін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2019 у справі №910/8439/18 оголошено перерву до 17.10.2019.

У судовому засіданні 17.10.2019 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 17.10.2019 з`явилися представники сторін.

Представник позивача у судовому засіданні 17.10.2019 заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін, судові витрати покласти на позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні 17.10.2019 підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржене рішення суду скасувати, провадження у справі закрити за відсутності предмета спору.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

13.12.2016 між Публічним акціонерним товариством «Укртелеком», як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України», як орендарем, укладено Договір оренди нерухомого майна товариства (технологічні приміщення) від 13.12.2016 №108-26 (далі, Договір), відповідно до предмету якого позивач передає, а відповідач бере у строкове платне користування частину нежитлових приміщень (далі - майно), розташованих в Київській області в будинках: № 20 по вул. Гагаріна м. Бровари, загальною площею 2,00 кв.м.; №86-А по вул. Київський шлях, м. Бориспіль, загальною площею 2,00 кв.м. Всього 4,00 кв.м. технологічних приміщень для розміщення обладнання (пункт 1 Договору).

Розділом 3 Договору сторонами визначені умови розрахунку, зокрема:

- орендна плата встановлюється позивачем за домовленістю сторін за договірною ціною та становить 395,83 грн. без ПДВ за один кв.м. технологічних приміщень. Орендна плата за чотири кв.м. всієї орендованої площі становить 1 583,33 грн без ПДВ та не підлягає коригуванню на індекс інфляції протягом всього строку дії Договору (пункт 3.1. Договору);

- орендна плата (з урахуванням вартості відшкодування витрат електроенергії) перераховується відповідачем у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок позивача не пізніше двадцятого числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно з рахунками, які виставляються позивачем не пізніше третього числа місяця, наступного за розрахунковим (пункт 3.5. Договору);

- щомісячна сума, яка підлягає оплаті, визначається у розмірі 100 % орендної плати та вартості відшкодування витрат електроенергії за звітний місяць та збільшується (зменшується) на суму заборгованості (переплати) за фактично надані послуги попереднього місяця, яка утворилась на перше число розрахункового місяця. Позивач станом на останній календарний день розрахункового місяця складає акт про надані послуги (додаток 4), та не пізніше третього числа місяця, наступного за розрахунковим, разом з рахунком надає його відповідачу. Відповідач протягом п`яти робочих днів з дати отримання підписує та повертає позивачу перший примірник акту про надані послуги (пункт 3.6. Договору).

Пунктом 8.2. Договору визначено, що у разі порушення строків виконання грошових зобов`язань за Договором, відповідач на вимогу позивача сплачує пеню від суми простроченого зобов`язання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за весь час прострочення.

Положеннями пункту 14.5. Договору передбачено, що Договір не втрачає чинності у разі зміни реквізитів сторін, їх установчих документів, а також зміни власника, організаційно-правової форми тощо. Про зазначені зміни сторони зобов`язані протягом п`ятнадцяти днів повідомити одна одну.

Сторонами спору підписаний та скріплений відбитками їх печаток Акт приймання-передачі майна від 13.12.2016 №б/н, який наявний в матеріалах справи у вигляді засвідченої копії.

На виконання умов Договору позивачем були надані відповідачу послуги в період з травня 2017 року по грудень 2017 року на загальну суму 15 200,00 грн, що підтверджується актами, які наявні в матеріалах справи (том 1, а.с. 35-38), на підставі яких відповідачу були виставлені рахунки на оплату (том 1, а.с. 31-34).

Вказані вище акти та рахунки на оплату на виконання пункту 3.6. Договору були направлені позивачем відповідачу (докази відправки наявні у матеріалах справи; том 1, а.с. 39-41).

У зв`язку із зазначеним, позивач, звертаючись до суду із позовом у даній справі, стверджує, що відповідач не виконав належним чином умови Договору, не здійснивши своєчасну оплату за оренду комерційної нерухомості, в результаті чого у період з травня 2017 року і станом на 01 січня 2018 року у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за Договором у розмірі 15 200,00 грн, на яку позивачем нараховано пеню в сумі 501,44 грн, 3% річних в сумі 112,13 грн та інфляційні втрати в сумі 703,00 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду скасуванню із прийняттям нового рішення про закриття провадження у справі за позовними вимогами про стягнення основної заборгованості та пені і про часткове задоволення позовних вимог у частині стягнення інфляційних втрат та задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором найму (оренди), тому права і обов`язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 58 Цивільного кодексу України та параграфу 5 Господарського кодексу України.

У відповідності до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Аналогічні положення викладені у частині 1 статті 283 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем на виконання умов Договору надані відповідачу послуги в період з травня 2017 року по грудень 2017 року на загальну суму 15 200,00 грн., що підтверджується актами, які наявні в матеріалах справи.

Положенням частини 3 статті 285 Господарського кодексу України встановлено, що орендар зобов`язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Аналогічне правило закріплене в частині 1 статті 762 Цивільного кодексу України.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (частина 5 статті 762 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 3.5. Договору орендна плата (із урахуванням вартості відшкодування витрат електроенергії) перераховується відповідачем у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок позивача не пізніше двадцятого числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно з рахунками, які виставляються позивачем не пізніше третього числа місяця, наступного за розрахунковим.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання пункту 3.6. Договору вищевказані акти за період з травня 2017 року по грудень 2017 року та виставлені на їх підставі рахунки на оплату були направлені позивачем відповідачу, проте останнім у встановлений пунктом 3.5. Договору строк оплачені не були.

Станом на 27.06.2018 (дату подання позову до суду першої інстанції) основна заборгованість за договором за період з травня 2017 року по грудень 2017 року у сумі 15 200,00 грн відповідачем позивачу сплачена не була. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Оскільки судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, дії відповідача є порушенням зобов`язання (стаття 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (стаття 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Позивачем у позові заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 501,44 грн на підставі пункту 8.2. Договору.

Суд, перевіривши розрахунок пені за прострочення відповідачем сплати платежів згідно умов Договору, вважає його обґрунтованим та арифметично вірним, а заявлену до стягнення суму пені обґрунтованою.

У свою чергу, скаржником разом з апеляційною скаргою були подані докази, які не були ним подані до суду першої інстанції, а саме: копії платіжного доручення від 31.07.2018 №18764 на суму 15 200,00 грн та платіжного доручення від 31.07.2018 №18765 на суму 2 266,00 грн, якими відповідач підтверджує, що ним було здійснено оплату за оренду приміщень згідно Договору та пеню за прострочення зобов`язання після подання позивачем позову до суду в даній справі.

Частиною 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні матеріали справи, дійшов висновку, що ненадання скаржником вказаних документів зумовлено винятковістю такого випадку (неотриманням ухвали Господарського суду міста Києва від 04.07.2018 про відкриття провадження у справі та ненаправленням судом першої інстанції вказаної ухвали на усі повідомлені суду адреси, а саме на поштову адресу відповідача, зазначену у позовній заяві), а тому з метою дотримання загальних принципів судочинства, закріплених у статтях 124, 129 Конституції України та статті 2 Господарського процесуального кодексу України, а також статтях 76-79 Господарського процесуального кодексу України, прийняв надані до справи на стадії апеляційного розгляду документи, проте їх оцінка здійснюється судом апеляційної інстанції в сукупності з усіма наявними у справі доказами та перевіркою обставин справи.

Із доданого до апеляційної скарги платіжного доручення від 31.07.2018 №18754 вбачається, що оплата 15 200,00 грн здійснена відповідачем із призначенням платежу «оренда технологічних приміщень згідно договору ДОГНО від 13.12.2016 р. в т.ч. ПДВ 20% 2 533,33 грн.».

Оплата 2 266,00 грн. згідно платіжного доручення від 31.07.2018 №18765 здійснена відповідачем із призначенням платежу «Пеня згідно договору ДОГНО 108-26 від 13.12.2016 р. Без ПДВ».

Вказана обставина визнана позивачем у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Зважаючи на встановлені факти, колегія суддів дійшла висновку, що провадження в частині позовних вимог про стягнення 15 200,00 грн основного боргу та 501,44 грн пені підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідачем після відкриття провадження у справі було сплачену вказану суму заборгованості

Щодо вимог про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 112,13 грн та інфляційних втрат в сумі 703,00 грн судом встановлено наступне.

Позивачем до позовної заяви доданий розрахунок 3% річних та інфляційних втрат станом на 01.01.2018 за зобов`язаннями травня 2017 року - грудня 2017 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку статті 625 Цивільного кодексу України є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних, колегія суддів, враховуючи умови пункту 3.5. Договору щодо строків оплати не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, встановила, що позивач мав право на нарахування 3% річних за спірний період на загальну суму 113,06 грн.

Розрахунок здійснено судом помісячно на суму боргу за кожний місяць (1 900,00 грн.) за періоди з 21 числа місяця, наступного за звітним, по 01.01.2018 (кінцева дата нарахування, вказана позивачем у розрахунку).

Однак, оскільки суд у відповідності до норм Господарського процесуального кодексу України не має права виходити за межі позовних вимог, останні підлягають задоволенню судом у заявленій позивачем сумі -112,13 грн.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 703,00 грн колегія суддів зазначає, що наданий позивачем розрахунок є арифметично невірним, оскільки позивачем невірно визначені періоди нарахування інфляційних втрат (розрахунки здійснено з 20 числа місяця, наступного за звітним, а не з 21 числа) та помилково здійснено нарахування інфляційних втрат за зобов`язаннями грудня 2017 року (дата оплати по договору за зобов`язаннями грудня 2017 року - до 20 січня 2018 року, тобто відповідач є таким, що прострочив з 21 січня 2018 року, у той час як розрахунок збитків здійснено позивачем станом на 01.01.2018, що виключає можливість для суду самостійно встановити кінцевий строк нарахування інфляційних втрат за зобов`язаннями грудня 2017 року).

Таким чином, згідно здійсненого судом апеляційної інстанції розрахунку суми інфляційних втрат, позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню на суму 410,87 грн. У частині стягнення інфляційних втрат на суму 292,13 грн слід відмовити, оскільки їх нарахування є безпідставним.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що і було зроблено скаржником.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення.

Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача, а рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2018 у даній справі таким, що підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про закриття провадження у справі за позовними вимогами про стягнення основної заборгованості та пені і про часткове задоволення позовних вимог у частині стягнення інфляційних втрат та задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних.

Судовий збір за подання позивачем позовної заяви у даній справі у відповідності до частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача як на особу, внаслідок неправильних дій якої виник спір.

Судові витрати за подання апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог апеляційної скарги.

Керуючись статтею 129, пунктом 2 частини 1 статті 231, статтями 269, 270, 273, пунктом 4 частини 1 статті 275, статтями 278, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2018 у справі №910/8439/18 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2018 у справі №910/8439/18 скасувати.

Провадження у справі №910/8439/18 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Київської міської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» про стягнення 15 200,00 грн основного боргу та 501,44 грн пені закрити.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» (02094, м. Київ, вул. Червоногвардійська, 27-А, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (01601, м. Київ, бульвар Шевченка, 18, ) 410,87 грн інфляційних втрат та 112,13 грн 3% річних.

У задоволенні позову про стягнення інфляційних втрат у сумі 292,13 грн відмовити.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» (02094, м. Київ, вул. Червоногвардійська, 27-А, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (01601, м. Київ, бульвар Шевченка, 18, ) 1 730,84 грн судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (01601, м. Київ, бульвар Шевченка, 18, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» (02094, м. Київ, вул. Червоногвардійська, 27-А, ) 2 559,31 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Видати накази. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва відповідно до вимог процесуального законодавства.

Матеріали справи №910/8439/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 286 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 22.10.2019.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка