ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2019 р. Справа№ 910/17383/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Сотнікова С.В.

Верховця А.А.

за участю секретаря судового засідання Чміль Я.Є.

та представників учасників провадження у даній справі у відповідності до протоколу судового засідання від 16.10.2019

розглянувши апеляційну скаргу Державного концерну "Укроборонпром"

на рішення господарського суду Чернігівської області від 26.06.2019

у справі № 910/17383/18 (суддя Сидоренко А.С. )

за позовом Державного концерну "Укроборонпром"

до відповідачів: 1) Приватного підприємства "МІРСБАКС",

2) Державного підприємства "СЕТАМ",

3) Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області в особі відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача Державного підприємства "Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння"

про визнання результатів електронних торгів недійсними

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 26.06.2019 позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Державний концерн "Укроборонпром" звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення господарського суду Чернігівської області від 26.06.2019 у справі №910/17383/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким визнати недійсними електронні торги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2019 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Державний концерн "Укроборонпром" на рішення господарського суду Чернігівської області від 26.06.2019 у справі № 910/17383/18, розгляд апеляційної скарги призначено на 16.10.2019.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

У судовому засіданні 16.10.2019 представник апелянта підтримала вимоги апеляційної скарги. Представник Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області в особі відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити оскаржуване рішення без змін.

Представники інших учасників провадження у даній справі не з`явились. Про день і час розгляду справи всі учасники провадження у справі повідомлені належним чином, відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Частиною 11 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Судова колегія, обговоривши на місці вказані обставини, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників, які не з`явилися у судове засідання, за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Таким чином, ГПК України повинен містити імперативні норми про те, в яких випадках особа має право оскаржити рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 255 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

В даному випадку, відповідно до приписів розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі по тексту - Закон), застосовуються норми Закону в редакції, що діє до 19.01.2013.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Чернігівської області від 16.11.2012 порушено провадження у справі № 5028/4/18б/2012 за заявою керівника боржника - Державного підприємства "Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння" про банкрутство з метою проведення керівником процедури санації, на підставі ст. 53 Закону та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 07.12.2012 відкрито процедуру санації боржника.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 17.12.2013 затверджений план санації боржника.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 03.04.2018 продовжено процедуру санації на три місяці - до 17.06.2018 включно.

22.12.2018 до господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного концерну "Укроборонпром" до Приватного підприємства "Мірсбакс" та Державного підприємства "СЕТАМ" про визнання результатів електронних торгів недійсними, згідно з якою позивач просить визнати недійсними електронні торги з продажу арештованого майна ДП "Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння", які відбулись 02.04.2018 за лотами:

№ 270838, верстат точильно - шліфувальний 3Б33 № 03010 (протокол проведення електронних торгів № 324632);

№ 270875, верстат полірувально - шліфувальний 3Б853 № 03055 (протокол проведення електронних торгів № 324636).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.01.2019 матеріали справи № 910/17383/18 за позовом Державного концерну "Укроборонпром" до Приватного підприємства "Мірсбакс" та Державного підприємства "СЕТАМ" про визнання результатів електронних торгів недійсними направлені за підсудністю до Господарського суду Чернігівської області для розгляду в межах провадження у справі № 5028/4/18б/2012 про банкрутство Державного підприємства "Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння".

21.02.2019 вказані вище матеріали № 910/17383/18 надійшли до господарського суду Чернігівської області.

В той же час, ухвалою господарського суду Чернігівської області від 21.02.2019 провадження у справі № 5028/4/18б/2012 про банкрутство Державного підприємства "Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння" було закрито.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 25.02.2019 позовну заяву Державного концерну "Укроборонпром" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. До участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, залучені: Державне підприємство "Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння" (на стороні позивача) та Головне територіальне управління юстиції у Чернігівській області в особі відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (на стороні відповідачів).

В підготовчому засіданні 09.04.2019 суд першої інстанції постановив протокольну ухвалу про залучення Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області в особі відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області до участі у справі в якості співвідповідача (відповідача № 3), задовольнивши клопотання позивача.

Оскаржуваним рішенням місцевий господарський суд, відмовив в задоволенні позову у повному обсязі.

З даним судовим рішенням апелянт не погодився.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшов висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції винесене з повним дослідженням матеріалів справи та є таким, що відповідає вимогам законодавства, з наступних підстав.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що ДП "Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння" (надалі - ДП "НРЗІО") входить до складу ДК "Укроборонпром", Концерн є уповноваженим суб`єктом господарювання з управління об`єктами державної власності в оборонно - промисловому комплексі.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно - промисловому комплексі", майно державних підприємств оборонно - промислового комплексу, в тому числі казенних підприємств, які входять до складу Державного концерну "Укроборонпром", належить до об`єктів управління державної власності в оборонно - промисловому комплексі.

Статтею 7 цього Закону визначено, що у процесі управління об`єктами державної власності в оборонно - промисловому комплексі Концерн, зокрема, наділений відповідними повноваженнями та виконує функції, пов`язані із контролем за державним майном, яке перебуває в управлінні учасників Концерну, провадить діяльність із залучення інвесторів, розробляє інвестиційні проекти та контролює їх реалізацію, бере участь у залученні коштів з фінансових ринків, зокрема, міжнародних, визначає джерела формування та використання фондів інвестиційного та інноваційного розвитку, погоджує з Фондом державного майна України плани реструктуризації та санації учасників Концерну, а також виконує інші функції з управління об`єктами державної власності в оборонно - промисловому комплексі у випадках, передбачених законодавством.

На думку позивача, майно ДП "НРЗІО" всупереч положенням законодавства з питань відновлення платоспроможності боржника було незаконно арештовано та продано відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (надалі - ВПВР ГТУЮ) на електронних торгах. Відчуження даного майна створює порушення у технологічному циклі виробництва, зменшення товарної продукції і, як наслідок, недоотримання очікуваних надходжень, непогашення кредиторської заборгованості ДП "НРЗІО", що в свою чергу зашкодить повному і якісному виконанню плану санації та може призвести до ліквідації оборонного підприємства.

Також, в порушення Порядку реалізації арештованого майна в оголошеннях про продаж майна не було зазначено відомостей про зберігача (найменування та місцезнаходження), електронної адреси підприємства, фактичної адреси зберігання майна; порядку та умов отримання майна переможцем; найменування, контактних телефонів, адреси офіційної електронної пошти та реквізитів рахунку відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця), на який у разі визначення переможця електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) необхідно перерахувати кошти за придбане майно, строків сплати таких коштів, номеру виконавчого провадження згідно з даними автоматизованої системи виконавчих проваджень; відомостей про майно, його склад, характеристики, опис, наявність дефектів; порядку ознайомлення з майном (фактичної адреси зберігача та адреси зберігання майна, часу для ознайомлення). Відсутність вищевказаної інформації вплинуло на бажання потенційних покупців приймати участь у аукціоні з продажу майна боржника.

Всупереч вимогам ч. 5 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" та п. 20 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, фактичне відправлення сторонам виконавчого провадження, зокрема ДП "НРЗІО", повідомлення про оцінку майна боржника, відбулось лише 21.03.2018р., тобто через 8 днів після надходження звіту про незалежну оцінку, і було отримано боржником 22.03.2018р. о 22:00 год., тобто у позаробочий час.

Крім того, позивач зазначає, що примусовий продаж спірного майна був проведений по заниженій вартості, що підтверджується рецензією Фонду державного майна України на Звіт про незалежну оцінку рухомого майна, яке належить ДП "НРЗЮ", складений ФОП СОД Дубик О.О. , а також Звітами про проведення незалежної оцінки майна, складеними ПП "Агентство по експертній оцінці майна "Дисконт-К" на замовлення ДП "НРЗІО".

15.04.2019 ДК "Укроборонпром" подано заяву про часткову зміну підстав позову, в якій позивач вказує, що ст. 1 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств.

За змістом ст. 2 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна", для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних капіталів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв`язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов`язань боржника з перерахування фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, на думку позивача (апелянта), дія мораторію не поширюється тільки на оборотні активи, а також інші активи, призначені для реалізації чи споживання потягом операційного циклу або протягом дванадцяти місяців із дати складення балансу.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач - 2 посилається на те, що дії державного виконавця щодо накладення арешту на спірне майно відповідали вимогам законодавства, а боржник не скористався своїм правом на їх оскарження у встановленому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1221, з метою підвищення ефективності функціонування державних підприємств, які провадять господарську діяльність у сфері розроблення, виготовлення, реалізації, ремонту, модернізації та утилізації озброєння, військової і спеціальної техніки та боєприпасів і беруть участь у військово - технічному співробітництві з іноземними державами утворено ДК "Укроборонпром" з включенням до його складу державних підприємств згідно з додатком.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2011 № 374, внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1221, до складу ДК "Укроборонпром" включено, зокрема ДП "НРЗІО", частка державної власності у статутному фонді якого становить 100 %.

06.04.2012 ДП "НРЗІО" було передане із сфери управління Міністерства оборони України в управління ДК "Укроборонпром", про що складено акт приймання - передачі державного підприємства.

Судовою колегією встановлено, що в провадженні ВПВР ГТУЮ перебуває зведене виконавче провадження № 32377267 про стягнення з ДП "НРЗІО" заборгованості на користь стягувачів на суму 6 234 060,00 грн., з яких по виконавчих провадженнях про стягнення заборгованості зі сплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 1 002 304,00 грн.

08.02.2018 головним державним виконавцем ВПВР ГТУЮ Данілевським О.М. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника у зведеному виконавчому провадженні № 32377267, відповідно до якої описано та арештовано, зокрема наступне майно: верстат точильно - шліфувальний 3Б33 № 03010 (п. 1) та верстат полірувально - шліфувальний 3Б853 № 03055 (п. 16).

13.02.2018 головним державним виконавцем ВПВР ГТУЮ Данілевським О.М. винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні у зведеному виконавчому провадженні № 32377267, якою постановлено призначити суб`єкта оціночної діяльності у виконавчому провадженні з примусового виконання зведеного виконавчого провадження АСВП 32377267 з виконання вимоги № Ю-63, виданої 03.10.2014р. Ніжинською ОДПІ ГУ Міндоходів у Чернігівській області про стягнення з ДП "НРЗІО" заборгованості зі сплати єдиного внеску в сумі 609 891,49 грн. та інших виконавчих документів про стягнення коштів на користь фізичних та юридичних осіб в сумі 6 408 987,57 грн., суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ФОП Дубика О.О. , якого зобов`язано надати звіт/висновок визначення ринкової вартості арештованого майна.

На виконання вищевказаної постанови державного виконавця 12.03.2018 суб`єктом оціночної діяльності ФОП Дубиком О.О . надано Звіт про незалежну оцінку рухомого майна у кількості 44-х найменувань, що належить ДП "НРЗІО" та знаходиться за адресою: Чернігівська область, місто Ніжин, вулиця Прилуцька, 131.

У даному звіті вказано, що ринкова вартість верстату точильно - шліфувального 3Б33 № 03010 - 4 032,00 грн.; верстату полірувально - шліфувального 3Б853 № 03055 - 4 032,00 грн.

21.03.2018 головним державним виконавцем ВПВР ГТУЮ Данілевським О.М. було надіслано сторонам зведеного виконавчого провадження АСВП № 32377267 повідомлення про оцінку майна від 13.03.2018 № 2303 проведену суб`єктом оціночної діяльності ФОП Дубиком О.О.

Дане повідомлення було отримано ДП "НРЗІО" 22.03.2018 згідно з інформацією з офіційного сайту "Укрпошти".

15.03.2018 начальник ВПВР ГТУЮ звернувся до Чернігівської філії ДП "СЕТАМ" із заявкою № 2776 на проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна, відповідно до якої Відділом згідно з розділом ІІ Порядку реалізації арештованого майна направлено документи для проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна по зведеному виконавчому провадженні № 32377267 утвореного постановою про об`єднання виконавчих проваджень у зведене від 06.04.2009 про стягнення коштів з ДП "НРЗІО".

21.03.2018 на офіційному веб - сайті ДП "СЕТАМ" розміщені оголошення про продаж верстату точильно - шліфувального 3Б33 № 03010 (лот № 270838) зі стартовою ціною 4 032,00 грн.; верстату полірувально - шліфувального 3Б853 № 03055 (лот № 270875) зі стартовою ціною 4 032,00 грн.

Як вбачається із протоколу проведення електронних торгів № 324632, 02.04.2018 закінчилися електронні торги з реалізації майна ДП "НРЗІО", на яких було реалізовано верстат точильно - шліфувальний 3Б33 № 03010 (лот № 270838) за ціною 4 032,00 грн., переможцем стало ПП "Мірсбакс", про що 19.06.2018 було складено акт про проведені електронні торги.

Як вбачається із протоколу проведення електронних торгів № 324636, 02.04.2018 закінчилися електронні торги з реалізації майна ДП "НРЗІО", на яких було реалізовано верстат полірувально - шліфувальний 3Б853 № 03055 (лот № 270875) за ціною 4 032,00 грн., переможцем стало ПП "Мірсбакс", про що 19.06.2018 було складено акт про проведені електронні торги.

04.04.2018 до господарського суду Чернігівської області надійшла заява розпорядника майна ДП "НРЗІО" - арбітражного керуючого Карлової І.В. про скасування постанови про опис та арешт майна боржника, згідно з якою заявник просила скасувати постанову головного державного виконавця ВПВР ГТУЮ Данілевського О.М. від 08.02.2018 про опис та арешт майна (коштів) боржника (ЗВП № 32377267) в частині майна, що включене до плану санації.

04.04.2018 до господарського суду Чернігівської області надійшла заява керуючого санацією ДП "НРЗІО" Гордєєва О.Л. про зняття арешту з майна боржника, згідно з якою заявник просив зняти арешт з майна ДП "НРЗІО", зокрема, з верстата точильно - шліфувального 3Б33 № 03010 та верстата полірувально - шліфувального 3Б853 № 03055, накладений постановою головного державного виконавця ВПВР ГТУЮ Данілевського О.М. від 08.02.2018 ЗВП № 32377267 про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 16.05.2018 по справі № 5028/4/18б/2012 заяву розпорядника майна ДП "НРЗІО" - арбітражного керуючого Карлової І.В. про скасування постанови про опис та арешт майна боржника залишено без задоволення.

Іншою ухвалою господарського суду Чернігівської області від 16.05.2018 по справі № 5028/4/18б/2012 відмовлено у задоволенні заяви керуючого санацією ДП "НРЗІО" Гордєєва О.Л. в частині зняття арешту, зокрема, з верстата точильно - шліфувального 3Б33 № 03010 та верстата полірувально - шліфувального 3Б853 № 03055, накладеного постановою головного державного виконавця ВПВР ГТУЮ Данілевського О.М. від 08.02.2018 ЗВП № 32377267 про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Фондом державного майна України на запит Військової прокуратури Чернігівського гарнізону Центрального регіону України було проведено рецензування Звіту про незалежну оцінку рухомого майна у кількості 44-х найменувань, що належить ДП "НРЗІО" та знаходиться за адресою: Чернігівська область, місто Ніжин, вулиця Прилуцька, 131, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ФОП Дубиком О.О. , за результатами якого встановлено, що даний звіт класифікується як такий, що не повною мірою відповідає вимогам нормативно - правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків.

Правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 Цивільного кодексу України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури та порядку проведення торгів.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1 - 3 та 5 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій, встановлені, зокрема Законом України "Про виконавче провадження".

Порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів регулюється Законом України "Про виконавче провадження" та Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016р. № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.09.2016р. за № 1301/29431.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності з ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Приписом ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням.

Провадження у цій справі здійснювалося з урахуванням особливостей, визначених ст. 53 Закону про банкрутство.

У відповідності з ч. 3 ст. 53 Закону про банкрутство, після розгляду заяви боржника у разі, якщо заява і додані до неї документи відповідають вимогам, установленим цим Законом, суд виносить ухвалу про порушення провадження у справі про банкрутство боржника і відкриття процедури санації, введення мораторію на задоволення вимог кредиторів та призначає розпорядника майна та керуючого санацією - керівника боржника, які діють відповідно до вимог цього Закону з урахуванням особливостей, передбачених цією статтею.

За змістом ст. 1 цього Закону:

санація - система заходів, що здійснюється під час провадження у справі про банкрутство з метою запобігання визнання боржника банкрутом та його ліквідації, спрямована на оздоровлення фінансово - господарського становища боржника, а також задоволення в повному обсязі або частково вимог кредиторів шляхом кредитування, реструктуризації підприємства, боргів і капіталу та (або) зміну організаційно - правової та виробничої структури боржника;

мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником стосовно якого порушено справу про банкрутство грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

В той же час, ч. 6 ст. 12 Закону про банкрутство встановлено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати.

Як було вказано в ухвалі Господарського суду Чернігівської області від 15.11.2016р. по справі № 5028/4/18б/2012 про банкрутство ДП "НРЗІО", якою були затверджені зміни та доповнення до плану санації боржника, планом санації передбачається погашення боргів за рахунок надходжень від реалізації майнових активів боржника. Очікувана сума надходжень від реалізації майна боржника за експертною оцінкою складе 4 874 902,00 грн. з ПДВ.

У зв`язку з тим, що заяв від потенційних інвесторів не надійшло, головним джерелом коштів для виконання заходів плану санації будуть надходження від реалізації частини майнових активів.

В той же час, виконання плану санації передбачає ведення боржником господарської діяльності, всі поточні кредиторські вимоги задовольняються в міру їх виникнення.

Джерелами надходження коштів для виконання заходів плану санації боржника та задоволення вимог кредиторів передбачено:

- господарська діяльність боржника;

- реалізація основних фондів, незадіяних у виробничому процесі.

Згідно з затвердженими судом змінами до плану санації, верстат точильно - шліфувальний 3Б33 № 03010 та верстат полірувально - шліфувальний 3Б853 № 03055 були включені до Переліку рухомого майна, яке пропонується до відчуження (а.с. 70-101, т. 1).

Враховуючи вищевикладене, слід зробити висновок, що ДП "НРЗІО" було зобов`язано погашати грошові вимоги кредиторів за вимогами щодо виплати заробітної плати (як конкурсні, так і поточні) незалежно від факту порушення провадження у справі про банкрутство підприємства.

Приписом ч. 4 ст. 17 Закону про банкрутство встановлено, що з дня винесення ухвали про санацію арешт на майно боржника та інші обмеження дій боржника щодо розпорядження його майном можуть бути накладені лише в межах процедури санації, у разі, якщо вони не перешкоджають виконанню плану санації та не суперечать інтересам конкурсних кредиторів.

Суд першої інстанції відмовляв у задоволенні заяви керуючого санацією та розпорядника майна боржника в частині вимог про скасування постанови державного виконавця та зобов`язання останнього вчинити дії.

Вирішення ж питання щодо скасування постанов державних виконавців можливе в межах розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби.

Таким чином, сам по собі факт накладення арешту державним виконавцем на майно боржника під час примусового виконання виконавчих документів за вимогами на які не поширюється дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не може свідчити про незаконність його дій доки це не буде встановлено судовим рішенням за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність виконавців в частині винесення постанови про накладення арешту.

Зважаючи на відсутність судового рішення про визнання неправомірними дій державного виконавця про накладення арешту на майно боржника, суд першої інстанції правомірно відхилив доводи позивача про неможливість реалізації майна на електронних торгах.

Посилання позивача (апелянта) на те, що звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, в процедурі санації здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника, відхиляються судовою колегією, оскільки Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції до 18.01.2013) не передбачає вчинення судом такої процесуальної дії як надання згоди на звернення стягнення на майно боржника щодо вимог, на які не поширюється дія мораторію.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про виконавче провадження", для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання. Експерт або спеціаліст зобов`язаний надати письмовий висновок, а суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання - письмовий звіт з питань, що містяться в постанові, протягом 15 робочих днів з дня ознайомлення з постановою виконавця. Цей строк може бути продовжений до 30 робочих днів за погодженням з виконавцем.

Положеннями ч. ч. 1 - 4 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначаються Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Згідно зі ст. 3 цього Закону, оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно - правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Процедури оцінки майна встановлюються нормативно - правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна.

Суб`єктами оціночної діяльності є, зокрема, суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно - правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону (ст. 5 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні").

Статтею 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно - правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно - правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь - яких випадках її проведення.

У відповідності до п. 1 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1440 від 10.09.2003р., національний стандарт № 1 є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав (далі - майно) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна.

Пунктом 4 Національного стандарту № 1 встановлено, що оцінка майна проводитися з дотриманням принципів корисності, попиту і пропонування, заміщення, очікування, граничної продуктивності внеску, найбільш ефективного використання.

Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів у оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки (п. 16 Національного стандарту № 1).

Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Виходячи із системного аналізу наведених норм, звіт про оцінку майна є чинним, якщо від дня його підписання до дня проведення прилюдних торгів пройшло не більше шести місяців. Після збігу цього строку обов`язковою умовою призначення й проведення прилюдних торгів є отримання нового звіту про оцінку майна.

Таким чином, дії державного виконавця щодо визначення вартості майна боржника у виконавчому провадженні є підготовчими діями з метою проведення електронних торгів, які не стосуються правил проведення електронних торгів та мають самостійний спосіб та строки оскарження, а відтак не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними, якщо їх не оскаржено та не визнано незаконними в зазначений спосіб.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.10.2012 у справі № 6-116цс12 та постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 490/5475/15-ц та від 02.05.2018 у справі № 910/10136/17.

Судова колегія вважає необґрунтованими доводи апелянта про неможливість оскарження боржником у судовому порядку результатів визначення оцінки майна, адже таке право гарантується сторонам виконавчого провадження Законом України "Про виконавче провадження".

ДП "НРЗІО" не було позбавлено права на здійснення такого оскарження, оскільки отримало повідомлення про оцінку майна до дати початку проведення електронних торгів, однак не скористалося своїм правом на оскарження в судовому порядку у визначений законом спосіб та строк.

У позовній заяві позивач посилається на те, що в оголошеннях про продаж верстатів відсутні відомості про зберігача, електронну адресу ДП "НРЗІО", фактичну адресу зберігання майна, найменування, контактні телефони, адресу офіційної електронної пошти та реквізити рахунку відділу державної виконавчої служби, на який у разі визначення переможця електронних торгів необхідно перерахувати кошти за придбане майно, строки сплати таких коштів, номер виконавчого провадження згідно з даними автоматизованої системи виконавчих проваджень, відомості про майно, що виставляється на електронних торгах, його склад, характеристики, опис, наявність дефектів; порядок ознайомлення з майном (фактична адреса зберігача та адреса зберігання майна, час для ознайомлення, контактні телефони та електронна адреса (за наявності)).

Перевіривши зміст оголошень про продаж майна, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в них наявна інформація щодо зберігача та його контактного телефону, фактичної адреси місцезнаходження майна, відомостей про майно, що виставляється на електронних торгах.

Втім, головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення електронних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання електронних торгів недійсними.

Зазначених висновків дійшов Верховний Суд України у постановах від 17.12.2014 № 143цс14, від 18.11.2015 № 6-1884цс15, від 13.04.2016 № 6-2988цс15 та від 24.10.2012 № 6-116цс12.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачем (апелянтом) не було належним чином обґрунтовано як відсутність певної інформації в оголошеннях про продаж майна вплинуло на бажання потенційних покупців взяти участь у торгах.

Судом відхиляються посилання апелянта на недотримання державним виконавцем вимог Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна", адже зі змісту ст. 2 цього Закону вбачається, що дія мораторію на застосування примусової реалізації майна державних підприємств не поширюється на застосування примусової реалізації майна для погашення заборгованості з виплати заробітної плати.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи викладене, судова колегія звертає увагу на те, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства, відповідно до Конституції України.

В даному випадку майно ДП "НРЗІО" було реалізовано саме з метою погашення заборгованості з виплати заробітної плати. Сплачені покупцем кошти були перераховані державним виконавцем на рахунки відповідних фізичних осіб, що було підтверджено у судовому засіданні апеляційної інстанції представником відповідача-3 так і позивачем (апелянтом).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог.

У відповідності до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи, наведені апелянтом в апеляційній скарзі, колегією суддів відхиляються, оскільки не спростовують обставин, що на підставі належних та допустимих доказів встановлені судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9.12.1994). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

Враховуючи, що фундаментальних порушень судом апеляційної інстанції не встановлено, судове рішення у справі прийняте з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування немає.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги Державного концерну "Укроборонпром", зміни чи скасування рішення суду першої інстанції від 26.06.2019 у даній справі. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування оскаржуваного рішення у даній справі, судовою колегією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275, 276, 282, 283 ГПК України, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного концерну "Укроборонпром" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Чернігівської області від 26.06.2019 у справі № 910/17383/18 - залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/17383/18 повернути до господарського суду Чернігівської області.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову Північного апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 288 - 291 ГПК України.

Повний текст постанови підписаний 21.10.2019.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді С.В. Сотніков

А.А. Верховець