ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року Справа №903/198/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Крейбух О.Г. , суддя Савченко Г.І.

секретар судового засідання - Єфімчук А.І.

Представники сторін в судове засідання не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Старосілля" на рішення господарського суду Волинської області від 11.06.2019 р. у справі №903/198/19 (суддя Шум М.С., повний текст рішення складено 21.06.2019 р.)

за позовом Фермерського господарства "Кавасакі"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Старосілля"

про стягнення 1 169 555,33 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 11.06.2019 р. позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 1 169 555,33 грн. заборгованості, з них: 850 000, 92 грн. основний борг, 207 399, 76 грн. пені, 17 304,97 грн. 3% річних, 94 849,68 грн. штрафу та 17 543, 34 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення частково скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в стягненні з відповідача пені в розмірі 44 898,23 грн., 3 % річних в розмірі 3 751,54 грн. та штрафу в розмірі 94 849,68 грн.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що у відзиві на позовну заяву ТзОВ "Мрія Старосілля" визнало наявність боргу перед ФГ "Кавасакі" в розмірі 850 000 грн. 92 коп. Однак, заперечувало про зайве нарахування позивачем пені в розмірі 44 898 грн. 23 коп, та 3% проценти річних в розмірі 3 751 грн.

54 коп.

Свою позицію ТзОВ "Мрія Старосілля" обгрунтовувало конкретними розрахунками, які спростовували зайве нарахування вище зазначених сум.

Суд першої інстанції не проаналізував і не спростував наданих ТзОВ "Мрія Старосілля" розрахунків щодо зайвого нарахування позивачем пені в розмірі 44 898 гон. 23 коп, та 3% проценти річних в розмірі 3 751 грн. 54 коп., а лише вказав, що: "Судом було застосовано розрахунки, здійснені за допомогою встановленої в господарському суді системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга Закон.

Також, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не врахував висновки Верховного Суду щодо незаконності одночасного застосування пені і штрафу, що є подвійною відповідальністю за одне й те саме порушення, пославшись лише на те, що: "Сплата штрафу та пені є договірним зобов`язанням відповідача".

А тому, апелянт вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим викладені в оскаржуваному рішенні висновки не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.07.2019 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Старосілля" на рішення господарського суду Волинської області області від 11.06.2019 р. у справі №903/198/19 - залишено без руху, запропоновано апелянту протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме подати доказ сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі та надати докази надіслання копії апеляційної скарги позивачу у справі.

12.08.2019 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Старосілля" надійшов лист до якого долучено платіжне доручення №654 від 08.08.2019 року про сплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 228,74 грн., а також докази надіслання копії апеляційної скарги позивачу.

Розпорядженням керівника апарату Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.08.2019 року №01-04/748 у зв`язку із перебуванням у відпустці судді Павлюк І.Ю. та відповідно до статті 32 ГПК України, ст. 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пунктів 19, 20 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 9.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи №903/198/19.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від від 15.08.2019 року визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Крейбух О.Г., суддя Савченко Г.І.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.08.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Старосілля" на рішення господарського суду Волинської області від 11.06.2019 р. у справі №903/198/19 та призначено до розгляду на 01 жовтня 2019 р.

30.09.2019 року від Фермерського господарства "Кавасакі" надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі його представника.

30.09.2019 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Старосілля" надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги на іншу дату.

01.10.2019 року від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Старосілля" надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги на іншу дату.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.10.2019 року у справі №903/198/19 розгляд апеляційної скарги відкладено на 15.10.2019 року.

Відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника в судове засідання 04.12.2018, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлений у встановленому законом порядку.

Представники позивача та відповідача в судове засідання не з`явились. Про час та дату судового засідання сторони були повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення позивача та відповідача про день, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 24.05.2018р. між Фермерським господарством "КАВАСАКІ" (надалі Позивач, ФГ "КАВАСАКІ") та Товариством з обмеженою відповідальністю "МРІЯ СТАРОСІЛЛЯ" (надалі Відповідач, ТзОВ "МРІЯ СТАРОСІЛЛЯ") укладено Договір купівлі-продажу незавершеного сільськогосподарського виробництва за №1 (надалі - Договір).

Згідно з умовами Договору Позивач зобов`язався передати у власність Відповідача незавершене виробництво посівів рослинницьких сільськогосподарських культура у вигляді результату первинної обробки грунтів з висіванням рослинницьких культур, а Відповідач зобов`язався прийняти це незавершене виробництво та оплатити його за встановленими цінами відповідно до умов Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору позивач передає Відповідачу незавершене виробництво посівів рослинницьких культур: ріпак 240 га., жито 108 га, третікале 76 га на загальну суму 1 896 993, 51 грн.

Згідно з п. 4.3. Договору Позивач зобов`язався передати Відповідачу незавершене виробництво в строк не пізніше ніж через 10 календарних днів з моменту підписання Договору.

Відповідно до п.5.2. Договору Відповідач зобов`язався сплатити Позивачу 20% вартості незавершеного виробництва, а саме: 379 398,70 грн. протягом семи банківських днів з моменту підписання Договору.

Однак, відповідач порушив умови договору купівлі-продажу незавершеного сільськогосподарського виробництва від 24.05.2018р. №1 в частині проведення належних та своєчасних розрахунків за надані послуги, у зв`язку з чим позивачем було нараховано пеню, відсотки річних та штраф на суму заборгованості.

18.03.2018 року Фермерське господарство "Кавасакі" звернулося до господарського суду Волинської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Старосілля" 1 169 555,33 грн., з яких: 850 000,92 грн. - основний борг, 207 399,76 грн. - пеня, 17 304,97 грн. - 3% річних, 94 849,68 грн. - штраф за відмову від виконання своїх зобов`язань за договором.

Господарський суд Волинської області розглянувши позовні вимоги, здійснивши розрахунки за допомогою системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга-Закон" дійшов висновку, що нараховані Позивачем 207 399,76 грн. пені 17 304,97 грн. - 3% річних та 94 849,68 грн. штрафу в розмірі 5% від вартості незавершеного виробництва підлягають до стягнення з Відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. ч. 2,3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

З матеріалів справи вбачається, що укладений між позивачем та відповідачем 24.05.2018р. Договір купівлі-продажу незавершеного сільськогосподарського виробництва за №1, за своєю правовою природою є договором надання послуг.

Матеріали справи свідчать, що позивач на виконання умов договору 01.06.2018р. передав відповідачу 240 га ріпаку на суму 1 245 045,18 грн. згідно акту приймання передачі №1 від 01.06.2018р.; 108 га жита на суму 376 317,76 грн. згідно акту приймання передачі №2 від 01.06.2018р.; 76 га., третікале на загальну суму 275 630,57 грн. згідно акту приймання передачі №3

Відповідно до п.5.2. Договору Відповідач зобов`язався сплатити Позивачу 20% вартості незавершеного виробництва, а саме: 379 398,70 грн. протягом семи банківських днів з моменту підписання Договору.

Однак, ТзОВ "МРІЯ СТАРОСІЛЛЯ" згідно платіжного доручення №132 від 31.05.2018р. сплатило суму боргу частково, а саме: 316 165,59 грн.

Згідно з п.5.3 Договору остаточний розрахунок між Відповідачем та Позивачем мав відбутись до 31.08.2018р.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем здійснено наступні платежі: 14.09.2018р. згідно платіжного доручення №277 на суму 250 000,00 грн.; 20.11.2018р. згідно платіжного доручення №439 на суму 200 000,00 грн., 29.11.2018р. згідно платіжного доручення №458 на суму 80 827,00 грн. та 06.12.2018р. згідно платіжного доручення №468 на суму 200 000.00 грн.

Станом на 13.03.2019р. заборгованість Відповідача перед Позивачем становила 850 000,92 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов до висновку про підставність пред`явленого до відповідача позову щодо стягнення суми основної заборгованості в розмірі 850 000,92 грн., що виникла у боржника внаслідок невиконання ним умов договору купівлі продажу незавершеного сільськогосподарського виробництва від 24.05.2018р. №1.

Розглянувши позовні вимоги в частині нарахування 207 399, 76 грн. пені, 17 304,97 грн. - 3% річних та 94 849,68 грн. штрафу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

З умов Договору вбачається, що Відповідач зобов`язався сплатити Позивачу 20% вартості незавершеного виробництва, а саме: 379 398,70 грн. протягом семи банківських днів з моменту підписання Договору, остаточний розрахунок між Відповідачем та Позивачем мав відбутись до 31.08.2018р.

Згідно п. 7.3 Договору за необґрунтовану відмову від розрахунку за незавершене виробництво Відповідач виплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми відмови за кожен день прострочення.

З матеріалів справи вбачається, що розрахунок пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення в сумі 207 399,76 грн. позивачем здійснювався за формулою [Пеня] = [Сума боргу] х 2 х [Ставка пені (%)] / 100% / 365 днів х [Кількість днів].

Як вже зазначалося вище 14.09.2018р. відповідачем було здійснено платіж на суму 250 000,00 грн., згідно платіжного доручення №277 (а.с.18), 20.11.2018р. відповідачем було здійснено платіж на суму 200 000,00 грн., згідно платіжного доручення №439 (а.с. 19), 29.11.2018р. відповідачем було здійснено платіж на суму 80 827,00 грн. згідно платіжного доручення №458 (а.с. 20), 06.12.2018р. відповідачем було здійснено платіж на суму 200 000.00 грн., згідно платіжного доручення №468 (а.с. 21).

Матеріали справи свідчать, що за період з 01.09.2018 року по 13.09.2018 року на суму заборгованості 1 580 827,82 грн. позивачем нараховано пеню в розмірі 20 009,37 грн., за період з 14.09.2018 року по 19.11.2018 року на суму заборгованості 1 330 827 грн. позивачем нараховано пеню в розмірі 87 944,03 грн., за період з 20.11.2018 року по 28.11.2018 року, на суму заборгованості 1 130 827 грн. позивачем нараховано пеню в розмірі 10 038,03 грн., за період з 29.11.2018 року по 05.12.2018 року на суму заборгованості 1 050 000 грн. позивачем нараховано пеню в розмірі 7 249,32 грн., за період з 06.12.2018 року по 13.03.2019 року на суму заборгованості 850 000,92 грн. позивачем нараховано пеню в розмірі 82 158,99 грн.

Пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за вказані періоди становить 20 399,76 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, колегія суддів дійшла висновку, що він є арифметично правильним, здійсненим з врахуванням часткового погашення заборгованості відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, що розрахунок 3% річних в сумі 17 304,97 грн. позивачем здійснювався за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] х [Процентна ставка] / 100% / 365 днів х [Кількість днів].

Матеріали справи свідчать, що за період з 01.09.2018 року по 13.09.2018 року на суму заборгованості 1 580 827,82 грн. позивачем нараховано 3% річних в розмірі 1 689,10 грн., за період з 14.09.2018 року по 19.11.2018 року на суму заборгованості 1 330 827 грн. позивачем нараховано 3% річних в розмірі 7 328,66 грн., за період з 20.11.2018 року по 28.11.2018 року, на суму заборгованості 1 130 827 грн. позивачем нараховано 3% річних в розмірі 836,50 грн., за період з 29.11.2018 року по 05.12.2018 року на суму заборгованості 1 050 000 грн. позивачем нараховано 3% річних в розмірі 604,11 грн., за період з 06.12.2018 року по 13.03.2019 року на суму заборгованості 850 000,92 грн. позивачем нараховано 3% річних в розмірі 6 846,58 грн.

Сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 01.09.2018 року по 13.03.2019 року складає 17 304,95 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, колегія суддів дійшла висновку, що він є арифметично правильним, здійсненим з врахуванням часткового погашення заборгованості відповідачем.

Також, з матеріалів справи вбачається, що за односторонню необгрунтовану відмову від виконання відповідачем своїх зобов1язань позивачем нараховано штраф у розмірі 94 849,68 грн.

Відповідно до п.7.4. Договору за односторонню необґрунтовану відмову від виконання своїх зобов`язань, що випливають з цього Договору, винна сторона несе відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 5% від вартості незавершеного виробництва, зазначеної в п.2.2. Договору яка складає 1 896 993,51 грн..

З вище викладеного вбачається, що сплата штрафу, у даному випадку, є договірним зобов`язанням відповідача.

Враховуючи, що вартість незавершеного виробництва за умовами договору складає 1 896 993,51 грн. колегія суддів погоджується з розрахунком позивача про нарахування відповідачу штрафу в розмірі 94 849,68 грн. (1 896 993,51 х 5% ).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках суми невиконаного або неналежного виконання зобов`язань.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема, у випадку прострочення виконання.

Таким чином, ці види штрафної договірної відповідальності мають подвійну правову природу, які стимулюють сторони дотримуватися умов договору, як спосіб забезпечення, ще й повинні мати компенсаційний характер санкції за порушення господарсько-правових зобов`язань.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 207 399, 76 грн. пені, 17 304,97 грн. - 3% річних та 94 849,68 грн. штрафу підлягають задоволенню та стягненню з відповідача.

Щодо посилань апелянта на зайве нарахування позивачем пені та 3% річних, а також, що судом першої інстанції не було взято до уваги розрахунок пені та 3% річних, який було надано ТзОВ "Мрія Старосілля" у відзиві на позовну заяву, колегія суддів зазначає наступне.

Із відзиву на позовну заяву вбачається, що розрахунок пені та 3% річних здійснений відповідачем на заборгованість в розмірі 850 000,92 грн. за період з 01.09.2018 року по 03.03.2019 року включно.

Так, на думку апелянта пеня за протермінування платежу по сумі боргу 850 000,92 грн. за період з 01.09.2018 року по 13.03.2019 року становить 162 501,51 грн., а тому, позивач зайво нарахував 44 898,23 грн. пені (207 399,76 - 162 501,53 44 898,23).

За користування чужими коштами в розмірі 850 000,92 грн. за період з 01.09.2018 року по 13.03.2019 року становить 13 553,43 грн. а тому, позивач зайво нарахував 3 751,54 грн. (17 304,97 - 13 553,43 = 3 751,54 )

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що станом на 31.08.2018 року заборгованість відповідача перед позивачем за договором складала 1 580 827,92 грн.

Як вже зазначалося вище 13.09.2018 року, 19.11.2018 року, 28.11.2018 року 05.12.2018 року відповідачем частково було погашено заборгованість за договором, яка станом на 13.03.2019 року становила 850 000,92 грн.

З вище викладеного вбачається, що у розрахунку пені та 3% річних, який міститься у відзиві на позовну заяву, ТзОВ "Мрія Старосілля" не враховано заборгованість яка виникла за договором станом на 31.08.2018 року, а саме 1 580 827,92 грн., а також не враховано часткове погашення заборгованості в період з 13.09.2018 року по 05.12.2018 року.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що нарахування щтрафних санкцій має відбуватися по сумі боргу 850 000,92 грн.

А тому, колегія суддів вважає, що розразунок пені та 3% річних здійснений ТзОВ "Мрія Старосілля" є помилковим та невідповідає обставинам справи, у зв`язку з чим суд першої інстанції правомірно не взяв його до уваги.

Інші доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Статею 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вище викладене в сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 44 898,23 грн., 3 % річних в розмірі 3 751,54 грн. та штрафу в розмірі 94 849,68 грн., прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

А тому, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Старосілля" та скасування рішення суду першої інстанції в цій частині.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Старосілля" на рішення господарського суду Волинської області від 11.06.2019 р. у справі №903/198/19 в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 44 898,23 грн., 3 % річних в розмірі 3 751,54 грн. та штрафу в розмірі 94 849,68 грн. залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Волинської області від 11.06.2019 р. у справі №903/198/19 в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 44 898,23 грн., 3 % річних в розмірі 3 751,54 грн. та штрафу в розмірі 94 849,68 грн. залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

4. Справу №903/198/19 повернути до господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "21" жовтня 2019 р.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Савченко Г.І.