ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/2455/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Цвірі Д.М.,

розглянувши матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», 01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ;

до Первомайського комунального підприємства «Тепломережі», 64102, Харківська область, м. Первомайський, мікрорайон 1/2, дитячій садок № 9, ;

про стягнення заборгованості за неналежне виконання умов договору № 1095/1718-ТЕ-32 постачання природного газу від 11.09.2017 у розмірі 548225, 56 грн.

за участі представників учасників справи:

позивача Єфременко О.О. (договір № 13-192 від 17.05.2019, свідоцтво № 6537/10 від 23.03.2018);

відповідача Богомолов О.О. (ордер № 000127 від 21.08.2019).

Суть спору:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Первомайського комунального підприємства «Тепломережі» про стягнення заборгованості за неналежне виконання умов договору № 1095/1718-ТЕ-32 постачання природного газу від 11.09.2017 у розмірі 548225, 56 грн., з яких: пеня у розмірі 264313, 92 грн., 3 % річних у розмірі 154309, 05 грн. та інфляційні втрати у розмірі 129602, 59 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 09.09.2019 о 12:30 год.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 09.09.2019 на підставі ст. 183 ГПК України відкладено підготовче засідання на 23.09.2019 о 12:00 год.

Приймаючи до уваги, що під час підготовчого засідання судом вирішено всі питання та вчинено всі дії, зазначені у ч. 2 ст. 182 ГПК України, протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 23.09.2019, на підставі ч. 2 ст. 185 ГПК України закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 09.10.2019.

09.10.2019 відкрито судове засідання з розгляду справи по суті та на підставі ст. 216 ГПК України оголошено перерву у судовому засіданні до 16.10.2019 о 15:00 год.

Після перерви у судовому засіданні повноважний представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, в обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу № 1095/1718-ТЕ-32 від 11.09.2017 щодо оплати поставленого газу, а саме: виконання обов`язку з оплати з порушенням строків, встановлених договором. У зв`язку з чим, відповідачу нараховано пеню у розмір 264313,92 грн., 3% річних у розмірі 154309,05 грн. та інфляційні у розмірі 129602,59 грн. Здійснюючи правове обґрунтування позову, посилається на ст. 11-16, 258, 509, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625,629, 655, 692, 712 ЦК України, ст. 20, 173-175, 193, 216-218, 230, 231, 264-265 ГК України, ст. 4, 20, 42, 46, 162-164, 171, 172 ГПК України.

В судовому засіданні повноважний представник відповідача проти задоволення позову заперечував та просив відмовити, в обґрунтування зазначив, що прострочення виконання зобов`язання сталося не з його вини,оскільки він не наділений повноваженнями з розпорядження коштами, які розміщені на банківському рахунку, з якого здійснювалася оплата за поставлений природний газ (рахунку зі спеціальним режимом використання). Відповідач посилався також на необґрунтованість наданого позивачем розрахунку, вважав, що на платежі, які були здійснені ним відповідно до Постанови КМУ № 20 та Постанови КМУ № 256 не мають нараховуватися 3% річних та інфляційні втрати. Водночас просив суд, у разі задоволення позову зменшити розмір пені на 85 відсотків через наявність виключних обставин, передбачених ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України. Здійснюючи правове обґрунтування, посилався на ст.102 БК України та норми постанови КМУ від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" та постанови КМУ від 04.02.2002 № 256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету".

16.10.2019 суд оголосив про закінчення з`ясування обставин справи і перевірки їх доказами та перейшов до судових дебатів.

В судових дебатах повноважний представник позивача позов підтримав, просив задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за неналежне виконання умов договору № 1095/1718-ТЕ-32 постачання природного газу від 11.09.2017 у розмірі 548225, 56 грн., з яких: пеня у розмірі 264313, 92 грн., 3 % річних у розмірі 154309, 05 грн. та інфляційні втрати у розмірі 129602, 59 грн.

В судових дебатах повноважний представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити, а у разі задоволення позовних вимог врахувати наданий ним контррозрахунок 3% річних та інфляційних, а також зменшити заявлений позивачем розмір пені на 85%.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та дослідивши надані учасниками судового процесу докази, заслухавши промови представників сторін у судових дебатах, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

У ч. 1 ст. 174 ГК України закріплено, що господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Згідно із положеннями ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

11.09.2017 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) та Первомайським комунальним підприємством «Тепломережі» (споживач) укладено договір № 1095/1718-ТЕ-32 постачання природного газу, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (арк. справи 29 - 38).

Відповідно до п. 1.2. договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно з п. 2.1 постачальник передає споживачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 11200,0 тис. куб. метрів.

Відповідно до додаткової угоди № 2 від 05.04.2018 до договору постачання природного газу від 11.09.2017 № 1095/1718-ТЕ-32 сторони узгодили, що постачальник передає споживачу з 01.04.2018 по 31.05.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 390,0 тис. куб. метрів (арк. справи 41).

Згідно з п. 3.7. договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання передачі.

У відповідності до п. 5.2 договору сторони узгодили, що ціна за 1000 куб.м. газу на дату укладання договору становить 4942, 00 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20 %. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5930, 40 грн.

Відповідно до п. 6.1. договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до додаткової угоди № 2 від 05.04.2018 до договору постачання природного газу від 11.09.2017 № 1095/1718-ТЕ-32 сторони узгодили, що договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 по 31.05.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання.

Так, на виконання умов вищевказаного договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 49165957,46 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання - передачі природного газу: від 31.10.2017 на суму 2951103, 44 грн., від 30.11.2017 на суму 7490783, 12 грн., від 31.12.2017 на суму 7773603, 90 грн., від 31.01.2018 на суму 10789852, 79 грн., від 28.02.2018 на суму 9903157, 16 грн., від 31.03.2018 на суму 9396232, 51 грн., від 30.04.2018 на суму 861224, 54 грн. (арк. справи 42 - 48).

Вказані акти приймання - передачі природного газу підписано уповноваженими представниками сторін і скріплено їх печатками.

На підтвердження розміру заборгованості позивачем разом з позовом подано сальдо по підприємству та довідку по операціях за договором № 1095/1718-ТЕ-32 (арк. справи 25-28).

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що погоджується з фактом укладення договору постачання природного газу та з отриманням природного газу у розмірах, зазначених позивачем, а також із зазначеною черговістю та розміром проведених платежів. Отже, суд в силу ч.1 ст. 75 ГПК України вважає доведеними відомості, зазначені у сальдо по підприємству та довідці по операціях за договором №1095/1718-ТЕ-32.

Матеріалами справи підтверджується, а сторонами не заперечується той факт, що оплата за природний газ здійснювалася як через рахунок зі спеціальним режимом використання, так і грошовими коштами субвенцій на надання пільг та субсидій населенню відповідно до Постанови КМУ № 20 від 11.05.2005 та Постанови КМУ № 256 від 04.03.2002.

Так, на виконання Постанови КМУ № 20 від 11.05.2005 сторонами укладено спільні протокольні рішення № 3990 від 17.11.2017 на суму 2600000, 00 грн., № 4479 від 19.12.2017 на суму 2306085, 00 грн. (арк. справи 49 56).

Відповідно до довідки по операціях за договором № 1095/1718-ТЕ-32, наданого позивачем розрахунку та наданих відповідачем платіжних доручень загальна сума оплат відповідно до Постанови КМУ № 256 склала 30232635, 26 грн. (арк. справи 73-75, 77-84).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається та визнається сторонами те, що на день подачі позову до суду заборгованості у відповідача перед позивачем не має.

Разом з тим, позивач зазначає, що відповідач оплату за договором №1095/1718-ТЕ-32 від 11.09.2017 здійснював несвоєчасно, внаслідок відповідачу нараховано пеню у розмір 264313,92 грн., 3% річних у розмірі 154309,05 грн. та інфляційні у розмірі 129602,59 грн.

Вказані обставини і стали підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 626 ЦК України, договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчинюється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до п. 1 ст. 653 ЦК України визначає, що у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені ст. 611 ЦК України. Відповідно до ч. 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто неналежне виконання.

З матеріалів справи вбачається, що 17.11.2017 між: Головним управління Державної казначейської служби України у Харківській області (сторона № 1), Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації (сторона № 2), Фінансовим управлінням виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області (сторона № 3), Управлінням праці та соціального захисту Первомайської міської ради Харківської області (сторона №4), Первомайським комунальним підприємством «Тепломережі» (сторона № 5), Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (сторона остання) з метою погашення взаємної заборгованості укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу № 3990.

Крім того, 19.12.2017 між: Головним управління Державної казначейської служби України у Харківській області (сторона № 1), Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації (сторона № 2), Фінансовим управлінням виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області (сторона № 3), Управлінням праці та соціального захисту Первомайської міської ради Харківської області (сторона №4), Первомайським комунальним підприємством «Тепломережі» (сторона № 5), Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (сторона остання) з метою погашення взаємної заборгованості укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу № 4479.

При прийнятті вказаних рішень, сторони керувались, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005, якою затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій.

У п.1.1 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженому наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", Державного казначейства України від 03 лютого 2009 року № 55/57/43, розрахунки проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню або договорів, що визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) та спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1, спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2. Схеми розрахунків узгоджують відповідні головні фінансові управління спільно з постачальниками та транспортувальниками ресурсів (надавачами товарів, послуг) та контролюють відповідні органи Державної казначейської служби України.

Постачальники та транспортувальники ресурсів (надавачі товарів, послуг), які виявили бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20 (із змінами), складають щомісяця до 10-го числа з розпорядниками коштів акти звіряння, а у разі проведення відповідних розрахунків з попередньої оплати ресурсів (товарів, послуг) на строк не більше одного місяця постачальники та транспортувальники ресурсів (надавачі товарів, послуг) визначають договірну величину споживання ресурсів (товарів, послуг), про що укладають відповідний договір з розпорядниками коштів. Один примірник акта звіряння або договору надається місцевому фінансовому органу для складання зведеного реєстру актів звіряння або договорів. Зведені реєстри актів звіряння або договорів підписуються керівниками місцевих фінансових органів і постачальників та транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг) та надаються Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, відповідним головним фінансовим управлінням. Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, відповідні фінансові управління узагальнюють отримані дані та подають їх щомісяця до 20-го числа у формі узгоджених з постачальниками та транспортувальниками ресурсів (надавачами товарів, послуг) спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків разом з відповідними реєстрами актів звіряння або договорами за підписами керівників Міністерства фінансів Автономної Республіки Крим, відповідних головних фінансових управлінь та постачальників і транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг) Державній казначейській службі України та відповідним головним управлінням Державної казначейської служби України Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - головні управління Державної казначейської служби України). Такі документи подаються окремо щодо кожного постачальника та транспортувальника ресурсів (надавача товарів, послуг), який братиме участь у розрахунках (п.п.2.1-2.3 вказаного вище Порядку).

У п. 2.7 Порядку визначено, що розпорядники коштів за рахунок отриманих субвенцій із загального фонду Державного бюджету України здійснюють розрахунки за природний газ, теплопостачання та електроенергію шляхом перерахування коштів на рахунки постачальників та транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг), відкриті в органах Державної казначейської служби України, а у разі проведення розрахунків за природний газ - на поточні рахунки із спеціальним режимом використання енергопостачальників, відкриті в уповноваженому банку.

З огляду на викладене, запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій (Постанова КМУ № 20 від 11 січня 2005 року), держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов`язаних з постачанням природного газу населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме: витрат на придбання природного газу.

Фактично, визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює цим самим характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині зазнають імперативного регулюючого впливу держави, шляхом прийняття, зокрема, Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Закону про державний бюджет на відповідний рік, нормами яких передбачено виділення субвенцій на фінансування пільг та субсидій, та інших законодавчих актів, на виконання яких, у свою чергу, було прийнято підзаконні нормативні акти і, зокрема, згадану вище Постанову КМУ № 20 від 11 січня 2005 року.

Підписання сторонами 17.11.2017 та 19.12.2017 спільних протокольних рішень і виконання їх положень, а також положень Постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11 січня 2005 року, наказу Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", Державного казначейства України від 03 лютого 2009 року № 55/57/43, наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03 серпня 2015 року №493/688, свідчить про те, що сторони фактично погодились, що часткова оплата наданих послуг з постачання природного газу за спірним договором № 1095/1718-ТЕ-32 постачання природного газу від 11.09.2017, підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі спільних протокольних рішень.

Таким чином, спільні протокольні рішення за яким проводилося погашення заборгованості змінило порядок і строк проведення розрахунків за послуги з постачання природного газу, надані відповідно до договору №1095/1718-ТЕ-32 від 11.09.2017.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на підставі платіжних доручень: № 9 від 21.12.2017 на суму 2600000, 00 грн., № 10 від 22.12.2017 на суму 2306085, 00 грн., № 1 від 26.01.2018 на суму 771026, 49 грн., № 2 від 26.01.2018 на суму 1688000, 00 грн., № 3 від 26.01.2018 на суму 341087, 11 грн., № 5 від 30.01.2018 на суму 644639, 40 грн., № 9 від 19.02.2018 на суму 5662163, 38 грн., № 10 від 28.02.2018 на суму 1435073, 81 грн., № 13 від 20.03.2018 на суму 4329572, 34 грн., № 16 від 24.04.2018 на суму 6000000, 00 грн., № 20 від 02.08.2018 на суму 83233,17 грн., № 22 від 27.08.2018 на суму 80845, 46 грн., № 24 від 26.09.2018 на суму 72871, 18 грн., № 26 від 24.10.2018 на суму 41809,84 грн., № 31 від 23.11.2018 на суму 200000, 00 грн., № 36 від 25.03.2019 на суму 2433069, 32 грн. відповідачем була сплачена позивачу сума основного боргу за договором №1095/1718-ТЕ-32 від 11.09.2017 на виконання постанови КМУ "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" від 04.03.2002 № 256, тобто, за рахунок коштів, що виділялись у вигляді субвенцій на оплату пільг та житлових субсидій населенню щодо послуг з постачання природного газу.

08.11.2017 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України», згідно якої з 01.01.2018 року втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, з одночасним внесенням змін до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою КМУ від 04.02.2002 №256.

Постановою КМУ «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» від 04.03.2002 № 256 визначається механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в томі числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), послуг тепло-, водопостачання і водовідведення.

Відповідно до п. 3 вказаного Порядку передбачено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Також ,відповідно до зазначеного порядку для проведення розрахунків відповідно до встановленого порядку всі учасники відкривають поточні рахунки із спеціальних режимом використання в органах Казначейства.

Усі учасники розрахунків, що проводяться згідно із цим пунктом, у графі «Призначення платежу» платіжних доручень додатково зазначають «постанова Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 № 256».

З платіжних доручень: № 9 від 21.12.2017 на суму 2600000, 00 грн., № 10 від 22.12.2017 на суму 2306085, 00 грн., № 1 від 26.01.2018 на суму 771026, 49 грн., № 2 від 26.01.2018 на суму 1688000, 00 грн., № 3 від 26.01.2018 на суму 341087, 11 грн., № 5 від 30.01.2018 на суму 644639, 40 грн., № 9 від 19.02.2018 на суму 5662163, 38 грн., № 10 від 28.02.2018 на суму 1435073, 81 грн., № 13 від 20.03.2018 на суму 4329572, 34 грн., № 16 від 24.04.2018 на суму 6000000, 00 грн., № 20 від 02.08.2018 на суму 83233,17 грн., № 22 від 27.08.2018 на суму 80845, 46 грн., № 24 від 26.09.2018 на суму 72871, 18 грн., № 26 від 24.10.2018 на суму 41809,84 грн., № 31 від 23.11.2018 на суму 200000, 00 грн., № 36 від 25.03.2019 на суму 2433069, 32 грн. вбачається, що відповідачем дотримано вимоги Порядку та у графі призначення платежу вказано «плата за природній газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 № 256».

Отже, проводячи розрахунок за надані послуги у визначений у Порядку спосіб, сторонами було змінено порядок і строки виконання відповідачем грошових зобов`язань, які зазначені у договорі № 1095/1718-ТЕ-32 постачання природного газу від 11.09.2017.

Враховуючи, що відповідачем кошти були перераховані постачальнику на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання та з посиланням у призначенні платежу на постанову КМУ № 256, відповідач не міг самостійно впливати на порядок оплати послуг з постачання природного газу, що надавались йому позивачем на підставі договору № 1095/1718-ТЕ-32 постачання природного газу від 11.09.2017, оскільки такі послуги погашались виключно за рахунок бюджетних коштів у вигляді субвенцій з державного бюджету на оплату пільг, субсидій та компенсацій населенню, які мають цільовий характер використання та окремий порядок перерахування, встановлений Порядками № 20 та № 256, з урахуванням внесених змін.

Тому, для застосування наслідків порушення грошових зобов`язань, встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених Порядками № 20 та № 256.

Доказів, які підтверджують, що перерахування коштів у зазначений вище період було здійснено з порушенням строків, встановлених Порядками № 20 та № 256 до суду не надано, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову про стягнення з відповідача пені у розмірі 264313, 92 грн., 3 % річних у розмірі 154309, 05 грн. та інфляційних втрати у розмірі 129602, 59 грн.

Крім того, суд звертає увагу, що незалежно від того, що правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови.

Підсумовуючи, суд зазначає, що наведені вище обставини виключають нарахування 3% річних та інфляційних нарахувань за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України на оплачену основну заборгованість на підставі виконання умов спільних протокольних рішень та постанови КМУ № 256 від 04.03.2002 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету".

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 01.10.2018 у справі № 904/9145/17, від 04.12.2018 у справі № 927/276/18, від 19.09.2019 у справі № 922/3635/18.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст. 129 ГПК України та витрати по сплаті судового збору у розмірі 8223, 40 грн. покладає на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ).

Рішення набирає законної сили в строки та в порядку передбаченому ст. 241 ГПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з врахуванням п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текс рішення складено та підписано 23.10.2019.

Суддя Н.А. Новікова