ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/2052/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Цвірі Д.М.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Вовчанський агрегатний завод", 62504, Харківська область, м. Вовчанськ, вул. Пушкіна, 2, ;

до Фірми "Рекорд" у формі товариства з обмеженою відповідальністю, 61125, м. Харків, в`їзд Вашенківський, 4, літ. У-1, ;

про стягнення заборгованості за договором поставки № В-7/18 ВП від 21.03.2018 у розмірі 2 364350, 95 грн.

за участі представників учасників справи

позивача - Ворона С. В., ордер ПТ №052415 від 14.08.2019р.;

відповідача - Кобрін М.В., договір про надання правової допомоги від 30.07.2018;

Суть спору:

Приватне акціонерне товариство "Вовчанський агрегатний завод" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фірми "Рекорд" у формі товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення заборгованості за договором поставки № В-7/18 ВП від 21.03.2018 у розмірі 2 364350, 95 грн., з яких: 1971381, 00 грн. - сума основного боргу, 247979,23грн. - пеня та 144996,67грн. - штрафу за неналежне виконання умов договору.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до умов договору поставки № В-7/18 ВП від 21.03.2018 позивач поставив, а відповідач прийняв товар визначений специфікацією №1 до договору на загальну суму 4118976,00грн., однак відповідач в порушення умов договору не здійснив повного розрахунку з позивачем у строки та порядку встановленого додатковою угодою до договору від 26.03.2019, у зв`язку з чим, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за довго ром у розмірі у розмірі 2 364350, 95 грн., з яких: 1971381, 00 грн. - сума основного боргу та 392969, 95 грн. - пеня за неналежне виконання умов договору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 922/2052/19, справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 31.07.2019 о 11:00 год.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 31.07.2019 на підставі ст. 183 ГПК України відкладено підготовче засідання на 14.08.2019 о 10:30 год.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 14.08.2019 продовжено строк підготовчого провадження по справі на 30 днів та на підставі ст. 183 ГПК України відкладено підготовче засідання на 11.09.2019 о 11:45 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.08.2019 вжито заходів забезпечення позову та накладено арешт на грошові кошти відповідача у розмірі 1905000,00грн..

Протокольною ухвалою від 11.09.2019 відкладено підготовче засідання на 23.09.2019 від 14:40.

Протокольною ухвалою від 23.09.2019 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.09.2019 о 10:20.

У судовому засіданні 24.09.2019, повноважний представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, проте зазначив, що вже після відкриття провадження по справі відповідачем було частково погашено основну суму заборгованості за договором у розмірі 66381,00грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, які містяться в матеріалах справи,у зв`язку з чим зазначив, що станом на момент розгляду справи сума основної заборгованості становить 1905000,00грн.. Разом з цим, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно умов договору з урахуванням додаткової угоди, відповідач зобов`язувався оплатити вартість поставленого товару протягом 120 днів з дня отримання рахунку фактура, однак відповідач у строки визначні договором не здійснив остаточного розрахунку з відповідачем, у зв`язку з чим, в останнього виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на подання позову становила 1971381,00грн., при цьому, позивач зазначає, що станом на кінцевий строк виконання зобов`язання щодо оплати вартості товару, заборгованість яка прострочена відповідачем становить 2371381,00грн. на яку позивачем нараховані штрафні санкції відповідно до умов договору.

Водночас, відповідач в строк встановлений ухвалою суду про відкриття провадження по справі від 03.07.2019 відзиву на позов не надав, однак у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував повністю. В обґрунтування своїх заперечень, останній вказує, що рахунок фактури отриманий відповідачем до укладення додаткової угоди від 26.03.2018, якою сторони змінили порядок оплати товару, у зв`язку з чим, вказаний рахунок на думку відповідача, не є підставою для здійснення відповідачем розрахунку з позивачем, а тому останній вважає позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Вовчанський агрегатний завод" безпідставними та необґрунтованими, оскільки строк виконання зобов`язання за договором щодо оплати товару не настав. Крім цього, відповідач зазначив, що протягом всього строку судового розгляду справи, між позивачем та відповідачем велись переговори щодо здійснення розтрочення суми заборгованості та укладення мировою угоди, чи часткового погашення розміру заборгованості шляхом відступлення права вимоги відповідачем, однак станом на момент розгляду жодних подібних угод не укладено.

Протокольною ухвалою від 24.09.2019 оголошено перерву у судовому засіданні до 09.10.2019 о 10:00.

У судовому засіданні 09.10.2019 повноважний представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов повністю.

Повноважний представник відповідача проти задоволенні позову заперечував та вказував на безпідставність та передчасність позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представників учасників справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Приватне акціонерне товариство «Вовчанський агрегатний завод» та ФІРМА «РЕКОРД`ТОВ, 21 березня 2018 року заключили договір поставки №В-7/18 ВП, відповідно до п. 1.1-1.2 якого, позивач зобов`язується виготовити і поставити, а відповідач прийняти та оплатити продукцію, номенклатура (асортимент), кількість та строк поставки якої зазначається в специфікаціях, що є невід`ємною частиною цього Договору. Агрегати що постачаються відносяться до товарів військового призначення, що допущені для цивільного використання та підлягають експортному контролю. Цей товар може бути передано іноземному споживачу (на території України чи поза нею) тільки після отримання відповідного дозволу Державної служби експортного контролю України (ДСЕКУ).

Відповідно до п.2.1-2.3 договору, одиницею виміру продукції, що постачається є штуки. Загальна кількість продукції, що постачається - відповідно до специфікацій. Якість продукції що постачається по цьому договору має відповідати вимогам ТУ та забезпечується Продавцем протягом гарантійного терміну експлуатації. Контроль за якістю продукції що виготовляється її прийомна здійснюється ВТК та Військовим представником (ВП №155) у Продавця відповідно до Інструкцій Держарбітражу П-6, П-7, затвердженими 15.06.1965р., 25.04.1966р., зі змінами та доповненнями та Положенням про представництва державних замовників з оборонного замовлення на підприємствах, в установах і організаціях затвердженого Постановою КМУ від 21.10.2009р. № 1107.

Згідно п. 3.1-3.3 договору, продукція, виготовлена згідно цього Договору, відійнтажується Покупцеві на умовах БСА м. Вовчанськ «Інкотермс 2010». Датою поставки продукції вважається дата оформлення видаткової накладної на продукцію. Усі електронні податкові або розрахунки коригування до них повинні бути зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних не пізніше 10 календарних днів, наступних за датою їх складання. Якщо Продавець не зареєструє податкові накладні або розрахунки коригування до них в обумовлені терміни, Покупець сплатить суму ПДВ тільки після реєстрації податкових і розрахунків коригувань до них.

Відповідно до 4.1-4.3 договору ціна на продукцію визначається специфікацією, яка є невід`ємною частиною цього Договору та залишається незмінною після надходження передоплати на розрахунковий рахунок Продавця. Ціна на продукцію може бути змінена у зв`язку з можливим ростом цін на комплектуючі, енергоносії, введенням нових державних актів, що впливають на зміну складу витрат на виробництво і реалізацію продукції і узгоджена обома сторонами. Сума цього Договору визначається як сумарна вартість продукції, поставка якої проводиться згідно прикладеним специфікаціям (додатками) до цього договору.

Згідно п. 5.1-5.2 договору, оплата за продукцію здійснюється Покупцем згідно виставленого Продавцем рахунку-фактури шляхом банківського переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця. Продавець факсом/електронною поштою виставляє рахунок-фактуру на передоплату впродовж трьох днів з моменту підписання сторонами номерної специфікації на постачання продукції. Покупець в платіжному дорученні вказує номер та дату рахунку, за яким здійснюється оплата. Оплата за продукцію здійснюється Покупцем згідно виставленого Продавцем рахунку-фактури шляхом банківського переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця в розмірі 100% передоплати. Покупець проводе оплату рахунку-фактури впродовж 10 днів з моменту його отримання від Продавця.

Пунктом 6.1 договору визначено місце передачі продукції - склад Продавця. Передача продукції проводиться після оплати Покупцем 100% вартості продукції за рахунком на передоплату згідно п.п.5.2. Моментом оплати вважається дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця.

Відповідно до п. 9.2 договору, покупець за порушення термінів оплати, зазначених в п.п.5.2, сплатить Продавцю штрафні санкції у вигляді пені в розмірі 0,1% від належної суми неоплаченої вчасно за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30-ти днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості поставки.

Згідно п. 12.1 договору, цей Договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2019 р.

Згідно специфікацією №1 від 21.03.2018 сторони визначили що згідно п.1.1 договору позивач зобов`язується виготовити та поставити відповідачу Станцію насосну НС74-2 у кількості 8 штук на загальну суму 4 118 976,00 грн.. У зв`язку з чим, на виконання п.5.2 договору, позивачем направлено відповідачу рахунок-фактуру №СФ-0000107 від 24.03.2018 на суму 4118976,00грн., який отриманий відповідачем 24.03.2018, що не заперечується відповідачем.

Водночас, 26.03.2018 між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору №В-7/18 ВП від 21.03.2018, згідно якої сторони обумовили, що оплата за продукцію по специфікації № 1 від 21.03.18р. здійснюється Покупцем згідно виставленого Продавцем рахунку-фактури шляхом банківського переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця в продовж 120 днів з моменту отримання рахунку-фактури. Ця додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання та є невід`ємною частиною договору № В-7/18 ВП від 21.03.2018р., у всьому іншому договір залишається без змін. Таким чином, сторонами змінено порядок оплати поставленого товару передбаченого п. 5.2 договору.

Проаналізувавши правовідносини між сторонами, які виникли з договору №В-7/18 ВП від 21.03.2018, суд дійшов висновку про те, що даний договір за своє правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч.1 ст. 181 ГК України, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем було здійснено поставку Станції насосної НС74-2 у кількості 8 штук на загальну суму 4 118 976,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №РН-0000129 від 30 березня 2018 року та безпосередньо визнається відповідачем у судовому засіданні.

Таким чином, відповідно до умов договору з врахуванням додаткової угоди відповідач зобов`язувався здійснити оплату вартості товару протягом 120 днів, з моменту отримання рахунку-фактури на оплату товару, а саме до 27.07.2019.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач сплачував кошти за отриману продукцію у розмірі 1747595,00грн., що підтверджується платіжними дорученнями доданими до матеріалів справи: №93 від 04.05.2018р. на суму 300 000,00 грн., №94 від 05.05.2018р. на суму 300 000,00 грн., №69 від 10.05.2018р. на суму 100 000,00 грн.,. №70 від 16.05.2018р на суму 100 000,00 грн., №71 від 22.05.2018р. на суму 100 000,00 грн., №72 від 30.05.2018р. на суму 100 000,00 грн.,. №73 від 31.05.2018р на суму 135 980,00 грн., №74 від 15.06.2018р. на суму 111 615,00 грн., №83 від 25.06.2018р. на суму 100 000,00 грн., №73 від 27.06.2018р. на суму 100 000,00 грн. №72 від 27.06.2018р. на суму 100 000,00 грн., №79 від 24.07.2018р. на суму 100 000,00 грн.,№87від 27.07.2018р. на суму 100 000,00 грн.. Таким чином, станом на 28.07.2018, залишок суми заборгованості, який не сплачений відповідачем в строк визначений умовами договору становив 2 371 381,00грн., на які позивачем згідно п. 9.2 договору нараховані пеня та штраф у розмірі визначеним договором.

У зв`язку з порушенням строків щодо оплати продукції поставленої позивачем, останній звернувся до відповідача з претензію №806/1-1098 від 31.08.2018, якою позивач повідомив відповідача про наявність простроченої заборгованості за договором у розмірі 2371381,00грн., яка була проігнорована відповідачем.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, після спливу граничного строку на оплату поставленої продукції за договором, відповідач здійснював оплату вартості продукції 04.09.2018р. платіжним дорученням №115 на суму 100 000,00 грн., 13.09.2018р. платіжним дорученням №119 на суму 100 000,00 грн. 01.11.2018р. платіжним дорученням №87 на суму 50 000,00 грн., 07.11.2018р. платіжним дорученням №89 на суму 50 000,00 грн., 20.11.2018р. платіжним дорученням №105 на суму 50 000,00 грн., 26.03.2019р. платіжним дорученням №160 на суму 50 000,00 грн.

Як вбачається з акту звірки взаємних розрахунків від 31.03.2019, який підписаний та скріплений печатками позивача та відповідача, станом на 31.03.2019 заборгованість відповідача перед позивачем становила 1971381,00грн..

Таким чином, позивач зазначає, що відповідачем порушено умови договору поставки №В-7/18 ВП від 21.03.2018 та не здійснено оплату вартості продукції протягом 120 днів з дня отримання рахунку-фактури, що стало підставою для звернення позивача з позовом до відповідача про стягнення з останнього 1971381,00грн. - суми основного боргу, 247979,23грн. - пені у розмірі 0,1% від простроченого боргу та 144996,67грн. - штрафу від вартості товару.

Відповідач, проти задоволення позовних вимог заперечував повністю та вказував на те, що позов є безпідставним та передчасним, оскільки, згідно умов додаткової угоди від 26.03.2018, на думку останнього, позивач не направляв нового рахунку на оплату товару, у зв`язку з чим на думку останнього строк оплати вартості вже поставленого товару не настав. Крім цього, відповідач наголошує, що вже після відкриття провадження по справі останнім здійснено часткова оплата вартості поставленої продукції у розмірі 66381,00грн., у зв`язку з чим, станом на момент розгляду справи заборгованість становить 1905000,00грн..

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем здійснено поставку Станції насосної НС74-2 у кількості 8 штук на загальну суму 4 118 976,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №РН-0000129 від 30 березня 2018 року та безпосередньо визнається відповідачем, при цьому, відповідно до умов договору №В-7/18 ВП від 21.03.2018 з врахуванням додаткової угоди №1 від 26.03.2018, сторонами змінено порядок оплати продукції за договором передбаченого п. 5.2 договору. Таким чином, відповідач зобов`язувався здійснити оплату вартості поставленої продукції протягом 120 днів з дня отримання рахунку фактури.

Згідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Як вбачається з матеріалів справи та визнається відповідачем, 24.03.2018 позивачем надано відповідачу рахунок-фактуру №СФ-0000107 від 24.03.2018 на оплату вартості Станції насосної НС74-2 у кількості 8 штук, який отриманий відповідачем. Водночас, після отримання вказаного рахунку, 26.03.2018 сторонами було змінено порядок оплати вартості продукції, яку зобов`язувався поставити позивач, з оплати продукції шляхом 100% предоплати (п. 5.2 договору), на оплату вартості продукції протягом 120 днів з моменту отримання продукції (п. 1 додаткової угоди №1 від 26.03.2018).

Таким чином, доводи відповідача про те, що позов є безпідставним та передчасним, оскільки, згідно умов додаткової угоди від 26.03.2018, позивач не направляв нового рахунку на оплату товару, у зв`язку з чим, строк оплати вартості продукції згідно умов договору не настав, суд оцінює критично, оскільки згідно умов додаткової угоди №1 від 26.03.2018 сторонами не обумовлювався направлення позивачем нового рахунку, а лише змінювався порядок здійснення оплати вартості продукції визначений п. 5.2 договору, а тому, враховуючи, що позивачем на виконання умов договору та згідно специфікації № 1 виставлено рахунок-фактури, у суду відсутні підстави вважати, що позивач мав повторно виставити новий рахунок, у зв`язку чим, суд дійшов висновку, що оплата вартості продукції згідно специфікації №1 повинна була бути здійснена відповідачем протягом 120 днів з моменту отримання останнім рахунку-фактури №СФ-0000107 від 24.03.2018 на оплату вартості Станції насосної НС74-2 у кількості 8 штук, а саме до 27.07.2018.

Водночас, як вбачається видатковою накладною №РН-0000129 від 30 березня 2018 року, 30.03.2018 позивачем, відповідно до умов договору та специфікації №1 поставлено відповідачу Станцію насосну НС74-2 у кількості 8 штук на загальну суму 4 118 976,00 грн., які прийняті відповідачем

Як вбачається з матеріалів справи відповідач здійснював оплату вартості продукції що підтверджується платіжними дорученнями доданими до матеріалів справи: №93 від 04.05.2018р. на суму 300 000,00 грн., №94 від 05.05.2018р. на суму 300 000,00 грн., №69 від 10.05.2018р. на суму 100 000,00 грн.,. №70 від 16.05.2018р на суму 100 000,00 грн., №71 від 22.05.2018р. на суму 100 000,00 грн., №72 від 30.05.2018р. на суму 100 000,00 грн.,. №73 від 31.05.2018р на суму 135 980,00 грн., №74 від 15.06.2018р. на суму 111 615,00 грн., №83 від 25.06.2018р. на суму 100 000,00 грн., №73 від 27.06.2018р. на суму 100 000,00 грн. №72 від 27.06.2018р. на суму 100 000,00 грн., №79 від 24.07.2018р. на суму 100 000,00 грн.,№87від 27.07.2018р. на суму 100 000,00 грн.. Однак станом на 27.07.2018 залишок суми заборгованості відповідача перед позивачем становив 2 371 381,00грн., на які позивачем здійснено нарахування пені та штрафу згідно п. 9.2 договору. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, в порушення умов договору відповідачем здійснювалась оплата вартості продукції згідно платіжних доручень: №115 від 04.09.2018р. на суму 100 000,00 грн., №119 від 13.09.2018р. на суму 100 000,00 грн., №87 від 01.11.2018р. на суму 50 000,00 грн., №89 від 07.11.2018р. на суму 50 000,00 грн., №105 від 20.11.2018р. на суму 50 000,00 грн., №160 від 26.03.2019р. на суму 50 000,00 грн., таким чином станом на 31.03.2019 заборгованість відповідача перед позивачем становить 1971381,00грн..

Водночас, як вбачається з платіжних доручень №8 від 20.06.2019р. на суму 15000,00грн., №34 від 06.08.2019р. на суму 15000,00грн., №354 від 14.08.2019 на суму 36381,00грн., вже після відкриття провадження відповідачем сплачено 66 381,00грн., таким чином, станом на момент розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем становить 1905000,00грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Приймаючи до уваги, що відповідачем після відкриття провадження по справі частково погашено заборгованість перед позивачем у розмірі 66381,00грн, суд дійшов висновку, що провадження у справі щодо стягнення з відповідача 66381,00грн. підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Водночас, в матеріалах справи відсутні, а відповідачем, не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про виконання відповідачем зобов`язання щодо проведення повного та остаточного розрахунку з відповідачем, а тому, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача в частині стягнення боргу в розмірі 1 905 000,00грн. правомірна, обґрунтована та така, що не спростована відповідачем, а відтак суд задовольняє вимогу позивача щодо стягнення боргу за договором у розмірі 1 905 000грн..

Розглянувши вимогу про стягнення з відповідача 247979,23грн. - пені та 144996,67грн. - штрафу, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Отже, невиконання зобов`язання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), визнається згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання, в результаті чого настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Стаття 549 ЦК України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В силу ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 15.01.2015 у справі № 910/23600/13/3-204гс14.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зобов`язаний був здійснити оплату вартості поставленої продукції до 27.07.2018, проте як вбачається з матеріалів справи та визнається відповідачем не здійснив повного та остаточного розрахунку в строки визначені умовами договору, при цьому, як підтверджується матеріалами справи станом на 27.07.2018 залишок заборгованості, який зобов`язаний був сплатити відповідач становить 2 371 381,00грн., таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим, повинен нести відповідальність передбачену нормами ЦК України, ГК України та умовами договору.

Відповідно до п. 9.2 договору, покупець за порушення термінів оплати, зазначених в п.п.5.2, сплатить Продавцю штрафні санкції у вигляді пені в розмірі 0,1% від належної суми неоплаченої вчасно за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30-ти днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості поставки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснює нарахування пені на залишки заборгованості на суму 2 371 381,00грн. за період прострочення з 28.07.2018 по 03.09.2018 у розмірі 90112,48грн, на суму 2271381,00грн. з 05.09.2018 по 12.09.2018 у розмірі 18171,05грн., на суму 2 171381,00грн. з 14.09.2018 по 31.10.2018 у розмірі 104 226,28грн., на суму 2 121 381, 00 грн. з 02.11.2018 по 06.11.2018 у розмірі 10606,90грн., на суму 2 071 381,00грн. з 08.11.0218 по 19.11.2018 у розмірі 24856,57грн..Таким чином, загальний розмір пені нарахованої позивачем становить 247979,23грн., які розраховані позивачем на підставі п. 9.2 договору у розмірі 0,1% від належної суми неоплаченої вчасно за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Виходячи з аналізу вказаної норми, суд зазначає, що нарахування пені здійснюється виключно на підставі умов договору, однак розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки НБ України, що діяла в періоди за який сплачується пеня.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені та провівши власні розрахунки суд дійшов висновку, що задоволенню підлягають вимоги щодо стягнення 241245,33грн. пені (на суму 2 371 381,00грн. за період прострочення з 28.07.2018 по 03.09.2018 у розмірі 86409,23грн, на суму 2271381,00грн. з 05.09.2018 по 12.09.2018 у розмірі 17059,90грн., на суму 2 171381,00грн. з 14.09.2018 по 31.10.2018 у розмірі 102798,53грн., на суму 2 121 381, 00 грн. з 02.11.2018 по 06.11.2018 у розмірі 10461,61грн., на суму 2 071 381,00грн. з 08.11.0218 по 19.11.2018 у розмірі 24516,07грн.), оскільки такі розраховані у відповідності до ст. 253-255, 549 ЦК України, ст. 231, 232 ГК України, ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань". Водночас, вимоги щодо стягнення пені у розмірі 6733,90грн. задоволенню не підлягають, оскільки такі нарховані в порушення вимог ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" понад подвійної облікової ставки НБ України, за вказані періоди.

Водночас, перевіривши правомірність нарахування позивачем штрафу за прострочення понад 30-ти днів у розмірі 7% вартості поставки, враховуючи п. 9.2 договору, суд, приймаючи до уваги те, що відповідач прострочив оплату вартості поставленої продукції згідно умов договору понад 30 днів, вважає, що позовні вимоги про стягнення штрафу у розмірі 144996,67грн., який нарахований на суму простроченої заборгованості у розмірі 7%, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Підсумовуючи вищенаведене стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за договором поставки № В-7/18 ВП від 21.03.2018 у розмірі 2 291 242,00грн., з яких 1 905 000,00 грн. - боргу, 241245,33грн. - пені та 144996,67 - штрафу.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, загальна сума сплаченого судового збору становить 35 465,56грн.

Беручи до уваги те, що позов задоволено частково та враховуючи правила п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим витрати по сплаті судового збору у розмірі 34368,63грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, в іншій частині судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст 2, 73-74, 76-79, 86, 126, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фірми "Рекорд" у формі товариства з обмеженою відповідальністю, (61125, м. Харків, в`їзд Вашенківський, 4, літ. У-1, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Вовчанський агрегатний завод" (62504, Харківська область, м. Вовчанськ, вул. Пушкіна, 2, ) заборгованість у розмірі 2 291 242,00грн., з яких 1 905 000,00 грн. - боргу, 241245,33грн. - пені та 144996,67 - штрафу, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 34368,63грн.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Закрити провадження у справі про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 66381,00грн., у зв`язку з відсутністю предмету спору..

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з врахуванням п. 17.5 Перехідних Положень ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 21.10.2019.

Суддя Н.А. Новікова