ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року Справа № 906/600/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Олексюк Г.Є.

судді Петухов М.Г.

секретар судового засідання Орловська Т.Й.

за участю представників:

позивача: Шарій С. ОСОБА_1 . дов. в справі

відповідача: Шелест Я.Ю. дов. в справі

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області на рішення Господарського суду Житомирської області від 29.08.2019 у справі №906/600/19 (суддя Давидюк В.К., м.Житомир, повний текст складено 04.09.19 р.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Житомиравтотранс"

до Попільнянської селищної ради

про визнання недійсним рішення сесії

В С Т А Н О В И В :

І. Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції.

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Житомиравтотранс" звернулося з позовом до Господарського суду Житомирської області про визнання недійсним п.3 рішення Попільнянської селищної ради №825 від 24.04.2019.

2. Рішенням господарського суду Житомирської області від 29.08.2019 у справі №906/600/19 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Житомиравтотранс" задоволено. Визнано недійсним пункт 3 рішення сесії VII скликання Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області №825 від 24.04.2019 "Про припинення права постійного користування земельними ділянками".

3. Рішення господарського суду мотивоване тим, що відповідно до ч. 7 ст. 34 Закону України "Про підприємства в Україні" (Закон втратив чинність на підставі Кодексу 436-IV ( 436-15 ) від 16.01.2003), (в редакцій, чинній від 23.12.1993) при перетворенні одного підприємства в інше до підприємства, яке щойно виникло, переходять усі майнові права та обов`язки колишнього підприємства. Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Житомиравтотранс" є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Компанія "Житомиравтотранс", що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.59-70). Відкрите акціонерне товариство "Компанія "Житомиравтотранс" є правонаступником Державного підприємства Територіально-виробничого об`єднання "Житомиравтотранс", утвореного шляхом перетворення з Державного територіально-виробничого об`єднання "Житомиравтотранс", яке утворене з Житомирського обласного підприємства автобусної станції 11899. Згідно з додатком 1 до рішення Попільнянської селищної ради народних депутатів від 18.11.1993 №106 надано земельну ділянку Попільнянська автостанція 11899, Житомирського об`єднання. Відповідно до матеріалів справи назва підприємства Житомирське обласне підприємство автобусних станцій 11899, до складу якого входила Попільнянська автостанція. Право постійного користування земельною ділянкою набувають підприємства державної або комунальної власності. В державному акті на право постійного користування земельною ділянкою зазначено Попільнянську автобусну станцію, однак державний акт є похідним документом від прийнятого селищною радою рішення про надання земельної ділянки у користування суб`єкту господарювання Житомирському обласному підприємству автобусних станцій 11899. Рішенням Попільнянської селищної ради від 16.12.2002 внесено зміни до рішення виконкому №106 від 18.11.1993 "Про надання земельних ділянок у постійне користування", а саме: змінено назву організації з "Попільнянська автобусна станція" на "Відкрите акціонерне товариство "Компанія "Житомиравтотранс". Крім того, до правонаступників Житомирського обласного підприємства автобусних станцій 11899 переходило майно підприємства, що передбачено у п. 2 наказу Міністерства транспорту України №348 від 06.07.1994, у п. 2 наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області 31.10.1995 № 477-АТ, серед яких будівля автобусної станції за адресою: смт. Попільня, вул. Радянська, 38.

4. Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції зазначив, що право постійного користування земельною ділянкою, набуте особою у встановленому законодавством порядку відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не припиняється навіть у тому разі, якщо особа, яка за чинним законом не може набути таке право, не здійснить переоформлення цього права у інший правовий титул. Право постійного користування зберігається та є чинним до приведення прав і обов`язків щодо такої земельної ділянки відповідно до вимог чинного законодавства та переоформлення права постійного користування у право власності чи оренду.

5. Водночас припинення користування земельною ділянкою Попільнянській автобусній станції земельною ділянкою пов`язане із застосуванням пункту "ґ" ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України, який визначає використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

6. Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження нецільового використання земельної ділянки позивачем, представник селищної ради не пояснила підстави посилання на вказаний пункт ст. 141 Земельного кодексу України у рішенні про припинення права користування земельною ділянкою, а тому застосування пункту "ґ" ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України є безпідставним. Оцінивши в сукупності докази, які є в матеріалах справи, суд першої інстанції з урахуванням викладеного дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

ІІ. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

7. Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Попільнянська селищна рада Попільнянського району Житомирської області в якій просить суд рішення Господарського суду Житомирської області від 29.08.2019 року скасувати на підставі ч. 2 ст. 278 ГПК України та закрити провадження у справі.

8. Зазначає, ТОВ «Компанія» Житомиравтотранс» є приватним підприємством, яке згідно ст. 92 ЗК Украі?ни не може мати на праві постіи?ного користування земельні ділянки.

9. Крім того, скаржник звертає увагу суду на те, що відповідно до ст. 12 Земельного кодексу Украі?ни до повноважень рад входить компетенція розпорядження землями територіальних громад, селищна рада діяла як суб`єкт владних повноважень і дании? спір мав розглядатись за правилами адміністративного судочинства. Таку ж позицію заи?мав і Верховнии? суд Украі?ни у постанові від 30 травня 2018 року у справі №127/16433/17. Згідно ч. 2 ст. 278 Господарсько процесуального кодексу Украі?ни порушення правил юрисдикціі? господарських судів, визначених статтями 20- 23 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляціи?ноі? скарги.

10. Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області на рішення господарського суду Житомирської області від 29.08.19 р. у справі №906/600/19.

ІІІ. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та заперечень інших учасників справи.

11. На адресу суду 15.10.2019 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Житомиравтотранс» надійшов відзив в якому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 29.08.2019 у справі №906/600/19 без змін.

12. В судовому засіданні 16.10.2019 представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та надала пояснення на обґрунтування своєї позиції. Зазначила, що позивачем не доведено, що він є правонаступником Попільнянської автобусної станції. Підтвердила позицію відповідача про те, що даний спір мав розглядатись за правилами адміністративного судочинства, оскільки селищна рада в даному випадку діяла як суб`єкт владних повноважень. Просить суд рішення Господарського суду Житомирської області від 29.08.2019 року скасувати на підставі ч. 2 ст. 278 ГПК України та закрити провадження у справі.

13. Адвокат позивача в судовому засіданні 16.10.2019 апеляційну скаргу заперечив в повному обсязі з підстав викладених у відзиві. Вважає помилковими висновок відповідача, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки з огляду на характер спору, суб`єктний склад правовідносин, предмет і підстави заявлених вимог, цей спір має вирішуватись за правилами Господарського процесуального кодексу України. Просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 29.08.2019 у справі №906/600/19 без змін.

14. Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

ІV. Мотивувальна частина постанови.

15. Заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні 16.10.2019, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 29.08.2019 у справі №906/600/19 залишити без змін, виходячи з наступного.

16. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Попільнянської селищної ради народних депутатів від 18.11.1993 №106 надано підприємствам, організаціям, установам селища Попільня земельні ділянки у постійне користування для адміністративно-виробничих баз, зокрема, Попільнянській автостанції 11899, Житомирського об`єднання площею 0,28 га (а.с. 18-20).

17. На підставі вказаного рішення Попільнянській автобусній станції видано державний акт серії ЖТ-04-30-000 018 від 05.05.1994 на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,34 га для виробничої бази по вулиці Радянській, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №18 (а.с. 15-16).

18. Наказом Міністерства транспорту України №348 від 06.07.1994 "Про реорганізацію підприємств обласних автобусних станцій" реорганізовано підприємства обласних автобусних станцій у структурні підрозділи територіально-виробничих об`єднань автомобільного транспорту з одночасною передачею майна, серед яких Житомирське ОПАС -11899 (а.с. 22-23, 24).

19. Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області 31.10.1995 №477-АТ згідно з затвердженим планом приватизації Державного підприємства Територіально-виробничого об`єднання "Житомиравтотранс", на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07.12.1992 №686 "Про затвердження порядку перетворення в процесі приватизації державних підприємств у відкриті акціонерні товариства", створено Відкрите акціонерне товариство "Компанія "Житомиравтотранс". Пунктом 2 наказу визначено передати Акціонерному товариству цілісний майновий комплекс Державного підприємства Територіально-виробничого об`єднання "Житомиравтотранс" вартістю 59758300 тис карбованців (а.с. 25-26).

20. Згідно з переліком нерухомого майна, що передається у власність ВАТ «Житомиравтотранс» Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області передано ВАТ "Житомиравтотранс" об`єкти нерухомого майна будівлю автобусної станції (смт. Попільня, вул. Радянська, 38) (а.с. 27-29).

21. Згідно п. 1.1. Статуту Відкритого акціонерного товариства "Компанія "Житомиравтотранс", товариство створене відповідно до наказу Регіонального відділення Фонду державного майна по Житомирській області від 31.10.1995 №477-АТ шляхом перетворення Державного підприємства Територіально-виробничого об`єднання "Житомиравтотранс".

22. Товариство є правонаступником Державного підприємства Територіально-виробничого об`єднання "Житомиравтотранс", Житомирського обласного підприємства автобусних станцій 11899, Житомирської станції технічного обслуговування 11897 (пункт 1.2 Статуту) (а.с.30-41).

23. Рішенням Попільнянської селищної ради від 16.12.2002 внесено зміни до рішення виконкому №106 від 18.11.1993 Про надання земельних ділянок у постійне користування", а саме: змінено назву організації з "Попільнянська автобусна станція" на "Відкрите акціонерне товариство "Компанія "Житомиравтотранс" (а.с. 21).

24. Згідно рішенням загальних зборів акціонерів ВАТ "Компанія "Житомиравтотранс" від 03.04.2007 оформлене протоколом №12 припинено Відкрите акціонерне товариство "Компанія "Житомиравтотранс" шляхом реорганізації через перетворення у Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Житомиравтотранс" (а.с. 58).

25. Пунктом 1.1 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Житомиравтотранс", встановлено, що товариство створене у формі товариства з обмеженою відповідальністю шляхом перетворення Відкритого акціонерного товариства «Компанія «Житомиравтотранс» на основі рішення загальних зборів акціонерів ВАТ «Компанія «Житомиравтотранс» (протокол №12 від 03 квітня 2007 року). Товариство є правонаступником всіх прав та обов`язків Відкритого акціонерного товариства «Компанія «Житомиравтотранс», зареєстрованого виконавчим комітетом Житомирської міської ради 16.11.1995 року, за номером запису про включення відомостей про юридичну особу до ЄДР 1 305 120 0000 001408, ідентифікаційний номер 03120590.(а.с. 42-57).

26. Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Житомиравтотранс" 06.03.2019 звернулося до Попільнянської селищної ради з проханням надати дозвіл на розроблення технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що розташована за адресою: вул.Героїв Майдану (Радянська), 38, смт.Попільня з метою оформлення права оренди (а.с 82).

27. Листом №02-13/558 від 11.04.2019 Попільнянська селищна рада повідомила ТОВ «Компанія «Житомиравтотранс», що межі земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно ТОВ "Компанія "Житомиравтотранс" не визначені в натурі і цільове призначення її не встановлено. Згідно з ст. 50 Закону України "Про землеустрій", для укладання договору оренди на вказану земельну ділянку товариству необхідно подати клопотання на розгляд ради стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надалі замовити його виготовлення в землевпорядній організації, що має право на виконання відповідних робіт (а.с. 81).

28. Пунктом 3 рішення Попільнянською селищною радою від 24.04.2019 № 825 "Про припинення права постійного користування земельними ділянками" припинено право постійного користування Попільнянської автобусної станції земельною ділянкою площею 0,3400 га для виробничої бази, яка розташована за адресою: вул. Героїв Майдану, 38, смт. Попільня, Попільнянського району, Житомирської області, право на яку посвідчено державним актом на право постійного користування землею серії ЖТ-04-30-000 018, виданим Попільнянською селищною радою 5 травня 1994 року і зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №18, на підставі пунктів "в", "ґ" ст. 141 Земельного кодексу України. В примітці 1 до вказаного пункту визнано таким, що втратив чинність державний акт серії ЖТ-04-30-000 018, виданим Попільнянською селищною радою 5 травня1994 і зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №18.

29. Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом про визнання недійсним пункту 3 рішення сесії VII скликання Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області (смт.Попільня, вул.Б.Хмельницького, 7, ідентифікаційний код 04347226) від 24.04.2019 року №825 «Про припинення права постійного користування земельними ділянками», яким припинено право постійного користування Попільнянській автобусній станції земельною ділянкою площею 0,34 га посвідченого Державним актом на право постійного користування землею серії ЖТ-04-30-000 018 від 05 травня 1994 року.

30. Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів зазначає наступне.

31. У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

32. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

33. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, як зазначено у частинах першій, другій статті 55 Конституції України.

34. Саме суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості звернутися з відповідною заявою до компетентного суду.

35. Відповідно до Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення у межах Конституції України і законів держави. Конституція України (частина друга статті 19) передбачає, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

36. Цей принцип знайшов своє відображення у статті 74 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

37. У частинах першій та четвертій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права і обов`язки виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з інших дій, які за аналогією, породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

38. Органи місцевого самоврядування відповідно до Закону України Про місцеве самоврядування в Україні наділені значними повноваженнями у різних галузях, зокрема, у сфері регулювання земельних відносин.

39. Пункт 34 частини 1 статті 26 зазначеного Закону встановлює, що до питань місцевого значення належить регулювання сільськими, селищними, міськими радами земельних відносин.

40. Також відповідно до пунктів а, г статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад належать розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності.

41. Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

42. За змістом статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

43. З аналізу вказаних норм у їх сукупності можна зробити висновок, що прийняття органом місцевого самоврядування ненормативного акта породжує виникнення правовідносин, що пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів у сфері земельних правовідносин. Тобто рішення органу місцевого самоврядування є підставою виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків фізичних та юридичних осіб.

44. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 цього Кодексу передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. (аналогічну норму права наведено у статті 20 Господарського кодексу України).

45. За змістом зазначених норм права, суд, шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права та охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

46. Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

47. Згідно зі статтею 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають у результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування в судовому порядку.

48. За змістом частини 1 статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

49. Статтею 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

50. Відповідно до частини 1 статті 393 цього Кодексу правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

51. Аналіз зазначених положень законодавства свідчить про те, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права.

52. Предметом позову у цій справі є вимога про визнання недійсним пункту 3 рішення сесії VII скликання Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області (смт.Попільня, вул.Б.Хмельницького, 7, ідентифікаційний код 04347226) від 24.04.2019 року №825 «Про припинення права постійного користування земельними ділянками», яким припинено право постійного користування Попільнянській автобусній станції земельною ділянкою площею 0,34 га посвідченого Державним актом на право постійного користування землею серії ЖТ-04-30-000 018 від 05 травня 1994 року.

53. Розгляд позову про визнання пункту спірного рішення ради недійсним вплине на законність документів, виданих на підставі оспорюваного рішення, та відновить порушені права власників (користувачів) спірної земельної ділянки.

54. Рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства.

55. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права. На таку особу, позивача, з урахуванням принципу свободи розпорядження власними процесуальними правами, не можна покладати обов`язок об`єднання вимог про визнання протиправним і скасування рішення органу місцевого самоврядування та вимог про скасування правовстановлюючих документів на земельну ділянку, укладених (виданих) на підставі такого рішення.

Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №923/466/17, від 19.06.2018 у справі № 916/1979/13.

56. Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи правоохоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту земельних прав наведено в частині третій статті 152 ЗК України.

57. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, зокрема визначеним частиною третьою статті 152 ЗК України, або ж іншим способом, який передбачено законом.

58. Статтею 152 ЗК України встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16.

59. Конституційний Суд України в Рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні - це акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

60. Отже, у разі прийняття органом місцевого самоврядування рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної або господарської юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 2а-2885/12/1470, Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 по справі № 806/945/17 та від 19.06.2018 по справі №916/1979/13.

61. Колегія суддів відзначає, що Земельний кодекс України, прийнятий 25.10.2001, визначає право постійного користування земельною ділянкою як право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (частина 1 статті 92 Земельного кодексу України). Підстави припинення права користування земельними ділянками унормовано статтею 141 цього Кодексу. У розумінні положень цієї статті припинення права користування земельною ділянкою не передбачає автоматичного переходу цього права до іншого суб`єкта господарювання.

62. Норми статті 125 Земельного кодексу України і Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень" пов`язують виникнення права на земельну ділянку з моментом державної реєстрації відповідного права.

63. Державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право. При цьому обов`язок переоформлення права користування земельною ділянкою, передбачений пунктом 6 Перехідних положень Земельного кодексу України, визнано неконституційним на підставі Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 (у справі № 1-17/2005) за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками).

64. Водночас припинення права користування земельною ділянкою з підстави припинення юридичної особи, зважаючи на положення частини 1 статті 141 ЗК, допускається лише у випадку, коли припинення останньої виключає правонаступництво (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.02.2011 у справі №21-3а11, у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 911/4065/16, від 21.05.2018 у справі № 922/1017/17, від 31.10.2018 у справі № 916/1776/17; від 10.10.2018 у справі № 907/916/17).

65. Отже, право користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 01.01.2002 (набрання чинності Земельного кодексу України прийнятого 25.10.2001), не втрачається внаслідок його не переоформлення підприємством, яке за положеннями чинного Земельного кодексу України не може набувати права постійного землекористування, а зберігається за ним до приведення прав і обов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства, у тому числі за правонаступником такого землекористувача

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 26.09.2011 у справі № 6-14цс11 та Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.05.2019 у справі №914/1104/18.

66. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до державного акту на право постійного користування землею № 18 серії ЖТ-04-30-000 018 від 05.05.1994 Попільнянській автобусній станції на праві постійного користування передано земельну ділянку площею 0,34 га для виробничої бази, що розташована за адресою: смт. Попільня, вул. Радянській(а.с. 15-16).

67. Наказом Міністерства транспорту України №348 від 06.07.1994 "Про реорганізацію підприємств обласних автобусних станцій" реорганізовано підприємства обласних автобусних станцій у структурні підрозділи територіально-виробничих об`єднань автомобільного транспорту з одночасною передачею майна, серед яких Житомирське ОПАС -11899 (а.с. 22-23, 24).

68. Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області 31.10.1995 №477-АТ згідно з затвердженим планом приватизації Державного підприємства Територіально-виробничого об`єднання "Житомиравтотранс", на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07.12.1992 №686 "Про затвердження порядку перетворення в процесі приватизації державних підприємств у відкриті акціонерні товариства", створено Відкрите акціонерне товариство "Компанія "Житомиравтотранс". Пунктом 2 наказу визначено передати Акціонерному товариству цілісний майновий комплекс Державного підприємства Територіально-виробничого об`єднання "Житомиравтотранс" вартістю 59758300 тис карбованців (а.с. 25-26).

69. Згідно з переліком нерухомого майна, що передається у власність ВАТ «Житомиравтотранс» Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області передано ВАТ "Житомиравтотранс" об`єкти нерухомого майна будівлю автобусної станції (смт. Попільня, вул. Радянська, 38) (а.с. 27-29).

70. Згідно п. 1.1. Статуту Відкритого акціонерного товариства "Компанія "Житомиравтотранс", товариство створене відповідно до наказу Регіонального відділення Фонду державного майна по Житомирській області від 31.10.1995 №477-АТ шляхом перетворення Державного підприємства Територіально-виробничого об`єднання "Житомиравтотранс". Товариство є правонаступником Державного підприємства Територіально-виробничого об`єднання "Житомиравтотранс", Житомирського обласного підприємства автобусних станцій 11899, Житомирської станції технічного обслуговування 11897 (пункт 1.2 Статуту) (а.с.30-41).

71. Рішенням Попільнянської селищної ради від 16.12.2002 внесено зміни до рішення виконкому №106 від 18.11.1993 Про надання земельних ділянок у постійне користування", а саме: змінено назву організації з "Попільнянська автобусна станція" на "Відкрите акціонерне товариство "Компанія "Житомиравтотранс" (а.с. 21).

72. Згідно рішенням загальних зборів акціонерів ВАТ "Компанія "Житомиравтотранс" від 03.04.2007 оформлене протоколом №12 припинено Відкрите акціонерне товариство "Компанія "Житомиравтотранс" шляхом реорганізації через перетворення у Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Житомиравтотранс" (а.с. 58).

73. Пунктом 1.1 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Житомиравтотранс", встановлено, що товариство створене у формі товариства з обмеженою відповідальністю шляхом перетворення Відкритого акціонерного товариства «Компанія «Житомиравтотранс» на основі рішення загальних зборів акціонерів ВАТ «Компанія «Житомиравтотранс» (протокол №12 від 03 квітня 2007 року). Товариство є правонаступником всіх прав та обов`язків Відкритого акціонерного товариства «Компанія «Житомиравтотранс», зареєстрованого виконавчим комітетом Житомирської міської ради 16.11.1995 року, за номером запису про включення відомостей про юридичну особу до ЄДР 1 305 120 0000 001408, ідентифікаційний номер 03120590.(а.с. 42-57).

74. Отже, колегією суддів встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Житомиравтотранс" є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Компанія "Житомиравтотранс", що також підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № станом на 06.07.2017(а.с.59-70).

75. Крім того, колегією суддів встановлено, що згідно із Статутами позивача Відкрите акціонерне товариство "Компанія "Житомиравтотранс" є правонаступником Державного підприємства Територіально-виробничого об`єднання "Житомиравтотранс", утвореного шляхом перетворення з Державного територіально-виробничого об`єднання "Житомиравтотранс", яке утворене з Житомирського обласного підприємства автобусної станції 11899.

76. Як вбачається з матеріалів справи, до правонаступників Житомирського обласного підприємства автобусних станцій 11899 переходило майно підприємства, що передбачено у п. 2 наказу Міністерства транспорту України №348 від 06.07.1994 та у п. 2 наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області 31.10.1995 № 477-АТ, серед яких будівля автобусної станції за адресою: смт. Попільня, вул. Радянська 38.

77. Згідно з додатком 1 до рішення Попільнянської селищної ради народних депутатів від 18.11.1993 №106 надано земельну ділянку Попільнянській автостанції 11899, Житомирського об`єднання.

78. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Попільнянська автостанція 11899, Житомирського об`єднання входила до складу Житомирського обласного підприємства автобусних станцій 11899, що підтверджується вищевказаними доказами у справі.

79. Поряд з цим, враховуючи рішення Попільнянської селищної ради від 16.12.2002, яким внесено зміни до рішення виконкому №106 від 18.11.1993 Про надання земельних ділянок у постійне користування", а саме: змінено назву організації з "Попільнянська автобусна станція" на "Відкрите акціонерне товариство "Компанія "Житомиравтотранс", колегія суддів дійшла висновку, що постійним користувачем земельної ділянки за державним актом № 18 серії ЖТ-04-30-000 018 від 05.05.1994 на земельну ділянку площею 0,34 га для виробничої бази, що розташована за адресою: смт. Попільня, вул. Радянській, 38 є Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Житомиравтотранс", яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Компанія "Житомиравтотранс".

80. Разом з тим, колегія суддів відзначає, що в установчому документі юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Житомиравтотранс" є пряма вказівка на правонаступництво (п.1.1 Статуту).

81. Крім того, юридична особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Житомиравтотранс" має однаковий код ЄДРПОУ- 03120590, майно, юридичну адресу, що й юридична особа Відкритого акціонерного товариства "Компанія "Житомиравтотранс", код ЄДРПОУ- 03120590, що припинилася.

82. За змістом пункту "а" статті 141 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття відповідачем оспорюваного рішення шостої сесії Хмельницької міської ради №14 від 25.09.2002) підставою припинення права постійного користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права постійного користування земельною ділянкою.

83. Частинами 3, 4 статті 142 цього Кодексу передбачено, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

84. Однак, колегією суддів встановлено, що матеріали справи не містять доказів відмови позивача як землекористувача від земельної ділянки та оформлення такої відмови в порядку передбаченому вищезазначеною статтею, як не надано доказів здійснення державної реєстрації спірної ділянки іншими особами.

85. Поряд з цим, відповідач при прийнятті пункту 3 оскаржуваного рішення про припинення користування земельною ділянкою Попільнянській автобусній станції земельною ділянкою посилався на пункти «в» та «ґ» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України, які визначає використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

86. Згідно пункту «в» частини 1 статті 141 Земельного кодексу України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій.

87. Частина 1 статті 104 Цивільного кодексу України визначає, що реорганізація юридичної особи є одним з видів припинення юридичної особи, поряд з ліквідацією юридичної особи. Основною відмінністю реорганізації від ліквідації є те, що у процесі реорганізації відбувається припинення юридичної особи із правонаступництвом, тобто з переходом прав та обов`язків однієї юридичної особи до іншої, в той час як ліквідація відбувається без правонаступництва.

88. Водночас, колегія суддів відзначає, що припинення права користування земельною ділянкою з підстави припинення юридичної особи, зважаючи на положення частини 1 статті 141 Земельного кодексу України, допускається лише у випадку, коли припинення такої особи виключає правонаступництво (зазначену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 21.02.2011 у справі № 21-3а11, у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 911/4065/16, від 21.05.2018 у справі № 922/1017/17, від 31.10.2018 у справі № 916/1776/17; від 10.10.2018 у справі № 907/916/17).

89. Отже, право користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 01.01.2002 (набрання чинності Земельного кодексу України прийнятого 25.10.2001), не втрачається внаслідок його не переоформлення підприємством, яке за змістом чинного Земельного кодексу України не може набувати права постійного землекористування, а зберігається за ним до приведення прав і обов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства, у тому числі за правонаступником такого землекористувача

Зазначену правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 26.09.2011 у справі № 6-14цс11 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.05.2019 у справі №914/1104/18, від 26.09.2019 у справі №924/1114/18.

90. Поряд з цим, в даній справі судом апеляційної інстанції, встановлено що Попільнянська автостанція 11899, Житомирського об`єднання входила до складу Житомирського обласного підприємства автобусних станцій 11899. Наказом Міністерства транспорту України №348 від 06.07.1994 "Про реорганізацію підприємств обласних автобусних станцій" реорганізовано підприємства обласних автобусних станцій у структурні підрозділи територіально-виробничих об`єднань автомобільного транспорту з одночасною передачею майна, серед яких Житомирське ОПАС-11899. Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області 31.10.1995 №477-АТ згідно з затвердженим планом приватизації Державного підприємства Територіально-виробничого об`єднання "Житомиравтотранс", на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07.12.1992 №686 "Про затвердження порядку перетворення в процесі приватизації державних підприємств у відкриті акціонерні товариства", створено Відкрите акціонерне товариство "Компанія "Житомиравтотранс". Пунктом 2 наказу визначено передати Акціонерному товариству цілісний майновий комплекс Державного підприємства Територіально-виробничого об`єднання "Житомиравтотранс" вартістю 59758300 тис карбованців. Згідно п. 1.1. Статуту Відкритого акціонерного товариства "Компанія "Житомиравтотранс", товариство створене відповідно до наказу Регіонального відділення Фонду державного майна по Житомирській області від 31.10.1995 №477-АТ шляхом перетворення Державного підприємства Територіально-виробничого об`єднання "Житомиравтотранс". Товариство є правонаступником Державного підприємства Територіально-виробничого об`єднання "Житомиравтотранс", Житомирського обласного підприємства автобусних станцій 11899, Житомирської станції технічного обслуговування 11897 (пункт 1.2 Статуту).

91. Таким чином, колегією суддів відзначає, що в даному випадку Попільнянська автостанція 11899, Житомирського об`єднання, яка входила до складу основної юридичної особи - Житомирського обласного підприємства автобусних станцій 11899 разом з останнім припинила своє існування шляхом реорганізації в результаті якої правонаступником вказаних осіб стало Відкрите акціонерне товариство "Компанія "Житомиравтотранс", а в подальшому Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Житомиравтотранс".

92. Отже, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність застосування Попільнянською селищною радою в пункті 3 оскаржуваного рішення пункт «в» частини 1 статті 141 Земельного кодексу України.

93. Колегія суддів також не погоджується з застосуванням відповідачем пункта «ґ» частини 1 статті 141 Земельного кодексу України при прийнятті оскаржуваного рішення в пункті 3 (використання земельної ділянки не за цільовим призначенням), оскільки даний факт спростовується матеріалами справи та нормами чинного законодавства.

94. Статтею 144 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) визначено порядок припинення права користування земельними ділянками, які використовуються з порушенням земельного законодавства. Цією статтею визначена процедура припинення права користування земельними ділянками, які використовуються з порушенням норм земельного законодавства, визначених у ст.211 Земельного кодексу України, у тому числі й невиконання вимог щодо використання земель не за цільовим призначенням (пункт "г" частини 1 ст.211 Земельного кодексу України).

95. У відповідності до ст.144 Земельного кодексу України у разі виявлення порушення земельного законодавства державний інспектор по використанню та охороні земель складає протокол про порушення та видає особі, яка допустила порушення, вказівку про його усунення у 30-денний строк. Якщо особа, яка допустила порушення земельного законодавства, не виконала протягом зазначеного строку вказівки державного інспектора щодо припинення порушення земельного законодавства, державний інспектор по використанню та охороні земель відповідно до закону накладає на таку особу адміністративне стягнення та повторно видає вказівку про припинення правопорушення чи усунення його наслідків у 30-денний строк.

96. У разі не усунення порушення земельного законодавства у 30-денний строк державний інспектор по використанню та охороні земель звертається до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про припинення права користування земельною ділянкою.

97. Рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про припинення права користування земельною ділянкою може бути оскаржене землекористувачем у судовому порядку.

98. Згідно з пунктом ґ) частини 1 ст.211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням.

99. Отже, допустимим доказом користування земельної ділянки не за цільовим призначанням є документи, що свідчать про невиконання вказівок (розпоряджень) спеціально уповноваженого органу виконавчої влади із питань земельних ресурсів.

100. Таким чином, колегією суддів встановлено, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами дотримання встановленої статтею 144 Земельного кодексу України процедури, яка є підтвердженням нецільового використання земельної ділянки та передує прийняттю рішення про припинення права користування земельною ділянкою.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №922/308/16.

101. Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 3 рішення Попільнянської селищної ради від 24.04.2019 № 825 "Про припинення права постійного користування земельними ділянками" припинено право постійного користування Попільнянської автобусної станції земельною ділянкою площею 0,3400 га для виробничої бази, яка розташована за адресою: вул. Героїв Майдану, 38, смт. Попільня, Попільнянського району, Житомирської області, право на яку посвідчено державним актом на право постійного користування землею серії ЖТ-04-30-000 018, виданим Попільнянською селищною радою 5 травня 1994 року і зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №18, на підставі пунктів "в", "ґ" ст. 141 Земельного кодексу України.

102. Однак, матеріалами справи встановлено, що на дату прийняття оскаржуваного рішення Попільнянської селищної ради від 24.04.2019 № 825 "Про припинення права постійного користування земельними ділянками", земельна ділянка за адресою: смт. Попільня, вул. Героїв Майдану (Радянська), 38, Попільнянського району, Житомирської області перебувала на праві постійного користування у Відкритого акціонерного товариства "Компанія "Житомиравтотранс", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Житомиравтотранс".

103. Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (ст. 152 Земельного кодексу України).

104. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

105. Згідно ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

106. Відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

107. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачем безпідставно, без дозволу постійного користувача було припинено право постійного користування земельною ділянкою, колегія суддів вважає позовні вимоги про визнання недійсним пункт 3 рішення сесії VII скликання Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області №825 від 24.04.2019 "Про припинення права постійного користування земельними ділянками" є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

108. Колегія суддів вважає необґрунтоване посилання відповідача, що дании? спір має розглядатись за правилами адміністративного судочинства, з наступних підстав.

109. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

110. Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» указав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

111. Згідно із п.2 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

112. На підставі п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

113. Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

114. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

115. Разом з тим, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

116. Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

117. За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

118. Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

119. Земельний кодекс України є, зокрема, тим актом цивільного законодавства, який передбачає підставою виникнення цивільних прав та обов`язків акти органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

120. Так, відповідно до частин другої та третьої статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

121. За статтею 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також згідно зі статтями 83, 84 ЗК України набувається та реалізується право комунальної власності на землю та право державної власності на землю. Комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

122. Статтею 80 ЗК України установлено, що самостійними суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

123. Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Житомиравтотранс" оскаржує окремий пункт ненормативного акта органу місцевого самоврядування про припинення права постійного користування, а Попільнянська селищна рада під час здійснення повноважень власника землі є рівноправним суб`єктом земельних відносин.

124. Виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача з правомірністю рішення органу місцевого самоврядування щодо земельної ділянки, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Житомиравтотранс" вважає, що земельна ділянка, стосовно якої Попільнянська селищна рада прийняла рішення, перебуває в його постійному користуванні.

125. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на спірній земельній ділянці розташований об`єкт нерухомості (Попільнянська автобусна станція), який входить до складу майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Житомиравтотранс".

126. Отже, виник спір про цивільне право, і оспорювання права постійного користування на спірну земельну ділянку не має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства, адже адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права постійного користування на земельні ділянки.

127. Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

128. За приписами пункту 1 частини першої статті 20 ГПК господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

129. З огляду на зміст позовних вимог, характер спірних правовідносин, обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, та враховуючи суб`єктний склад учасників справи, судова колегія вважає, що спір в даній справі має вирішуватися в порядку господарського судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №727/1002/17.

130. Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №127/16433/17, оскільки предметом спору у вказаній справі є скасування рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки в постійне користування виконавчому органу міської ради для проектування на ній кладовища тому, що таке рішення, на думку позивачів, прийняте з порушенням екологічних умов, вимог водного та земельного законодавства, всупереч санітарним правилам і нормам, оскільки земельна ділянка, відведена під кладовище, розташована біля річки Південний Буг та слугує джерелом централізованого водопостачання на території Вінницької області, а це може завдати негативних наслідків для мешканців територіальної громади. З огляду на наведене, Велика Палата Верховного Суду вважала помилковими висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки правовідносини, які склались між учасниками цієї справи не пов`язані з вибуттям земель із комунальної власності, а стосуються оскарження фізичними особами законності рішення щодо відведення земельної ділянки для потреб та з метою захисту суспільних інтересів територіальної громади, а тому питання щодо законності та обґрунтованості цього рішення, яке має ознаки саме нормативного акту органу місцевого самоврядування, належить до компетенції адміністративних судів. Крім того, оскаржуване рішення міськради не порушує приватні права позивачів, а тому ознак приватноправового характеру, що підлягають захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, не має. Тобто в справі №127/16433/17 спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські дії та рішення органу місцевого самоврядування, спрямовані на вирішення суспільних потреб територіальної громади.

131. Суд також вважає за необхідне послатися на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010р. у якому зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

132. Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

133. Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

134. Частинами 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

135. У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

136. Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду Житомирської області від 29.08.2019 у справі №906/600/19 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

137. З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 29.08.2019 у справі №906/600/19 без змін.

2. Справу №906/600/19 повернути Господарському суду Житомирської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "18" жовтня 2019 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Петухов М.Г.