ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2019 р. Справа № 911/1596/19

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., за участю секретаря судового засідання Гопанок І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівер Торг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Астерс Груп"

про стягнення 211 567,70 гривень

за участю представників:

від позивача: Сорока Л.М. (довіреність б/н від 01.06.2019)

від відповідача: Павленко С.В. (довіреність б/н від 20.05.2019)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

26.06.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівер Торг» (далі - ТОВ «Рівер Торг») до Товариства з обмеженою відповідальністю «Астерс груп» (далі - ТОВ «Астерс Груп»/відповідач) про стягнення 211 567,70 гривень заборгованості, з яких: 170059,26 грн основного боргу, 38 293,62 грн пені та 3 214,82 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані обставинами порушення відповідачем грошового зобов`язання з оплати отриманого за договором поставки №1І035141 від 30.12.2016 товару.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.07.2019 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівер Торг» залишено без руху, виявлені недоліки постановлено усунути протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали.

22.07.2019, у встановлений судом строк, через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про усунення недоліків, відповідно до змісту якого позивач на виконання вимог ухвали Господарського суду Київської області від 08.07.2019 надав відомості та пояснення стосовно заявленого позову.

Ухвалою Господарського суду Київської області 02.08.2019 у справі №911/1596/19 прийнято позовну заяву ТОВ «Рівер Торг» та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням вказаної справи до розгляду у підготовчому засіданні на 02.09.2019, а також встановлено сторонам строк для вчинення процесуальних прав - до 30.08.2019.

Згідно наявних в матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення про відкриття провадження у справі та відповідні процесуальні права і обов`язки, строки для їх реалізації і виконання, сторони були повідомлені належним чином.

27.08.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого ТОВ «Астерс Груп» заперечило проти вимоги позивача та просило відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі та покласти на позивача судові витрати - згідно попереднього орієнтовного розрахунку поштові витрати.

02.09.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача, згідно якої ТОВ «Рівер Торг» заперечило проти усіх доводів відповідача, викладених ним у відзиві на позов, та просило позов задовольнити у повному обсязі.

У підготовчому засіданні 02.09.2019 судом постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи на 09.09.2019.

09.09.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до яких відповідач заперечив обставини існування у нього заборгованості за договором №1І035141 від 30.12.2016 з викладених у відповідних запереченнях підстав.

У підготовчому засіданні 09.09.2019 судом оголошено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 16.09.2019.

У судовому засіданні 16.09.2019 судом оголошено перерву до 23.09.2019.

23.09.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшли письмові пояснення щодо нарахування пені, відповідно до яких позивач надав розрахунок пені окремо по кожній неоплаченій видатковій накладній, та за яким розмір пені складає 30 540,56 грн, які відповідно позивач і просить стягнути разом із раніше заявленими 170059,26 грн основного боргу і 3 214,82 грн 3% річних, що загалом складає 211 567,70 гривень.

Відповідно до ст. ст. 46, 169 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Як слідує зі змісту позовної заяви та викладеного у ній розрахунку сум пені, позивачем заявлено до стягнення 38 293,62 грн пені, нарахованої на сукупну суму боргу у розмірі 170 059,26 грн за період з 08.11.2018 по 25.06.2019.

Водночас, згідно поданого 23.09.2019 пояснення позивачем нараховано загалом 30 540,56 грн пені окремо на суми боргу за трьома видатковими накладними, а початковими датами нарахування сум пені за кожною накладною є 16.09.2018, 27.10.2018 та 18.11.2018, тобто позивачем змінено алгоритм розрахунку та здійснено його за не заявлені першочергово періоди, а самі ж пояснення, з огляду на їх зміст, не містять наміру та процесуального волевиявлення позивача зменшити позовні вимоги, зокрема заявлених до стягнення сум пені.

З огляду вищевказаного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для прийняття пояснень позивача щодо нарахування пені та, надалі, розгляд позовних вимог позивача про стягнення пені у первісно заявленій редакції.

У судовому засіданні 23.09.2019 судом оголошено перерву до 30.09.2019.

У судовому засіданні 30.09.2019 після закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами судом оголошено про перехід до судових дебатів, по закінченні яких суд вийшов до нарадчої кімнати. Після виходу з нарадчої кімнати суд

ВСТАНОВИВ:

30.12.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Астерс Груп» (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рівер Торг» (далі - виробник) укладено договір №1І035141 (далі - договір №1І035141/договір), відповідно до п. 1.1. якого виробник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, виготовити, відповідно до технічних умов товару, та поставити товар замовнику під торговими знаками для подальшого продажу замовником, а замовник зобов`язаний прийняти та оплатити виготовлений та поставлений товар на умовах даного договору.

До вказаного договору сторонами укладено 01.04.2018 та 26.06.2018 додаткові договори, копії яких разом з копією договору наявні в матеріалах справи.

Відповідно до пп. 4.1., 4.3., 4.4., 6.1. та 10.1. договору сторони погородили, що замовник оплачує товар, що поставляється, за цінами погодженими сторонами в специфікації та підтвердженими у накладних. Загальна сума цього договору складається з суми накладних, по яким була здійснена поставка товару, що додаються до цього договору.

Оплата за товар здійснюється щосереди в українській національній валюті - гривні в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок виробника через 60 (шістдесят) днів з моменту приймання-передачі товару та підписання накладної на прийняття товару. У випадку, якщо день оплати (середа) випадає на святковий день то оплата здійснюється найближчої середи, яка є робочим днем.

При цьому сторони домовились про те, що замовник здійснює оплату поставленого товару тільки у випадку, якщо сума заборгованості за товар буде складати не менше ніж 500,00 грн.

Перехід права власності на товар від виробника до замовника здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі замовника та підписання накладної.

Даний договір набирає силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2018, але у будь якому разі до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що на виконання умов договору ним виготовлено і поставлено відповідачу товар на загальну суму 2 663 632,37 грн за видатковими накладними:

- №15 від 21.03.2017 на суму 155 509,20 грн;

- №16 від 28.03.2017 на суму 151 417,73 грн;

- №23 від 18.04.2017 на суму 153 277,49 грн;

- №30 від 04.05.2017 на суму 156 062,59 грн;

- №40 від 27.05.2017 на суму 160 997,76 грн;

- №45 від 20.06.2017 на суму 131 160,96 грн;

- №62 від 13.09.2017 на суму 82 575,36 грн;

- №67 від 30.10.2017 на суму 72 898,56 грн;

- №1 від 22.01.2018 на суму 89 510,40 грн;

- №8 від 22.02.2018 на суму 184 564,80 грн;

- №15 від 03.04.2018 на суму 166 440,96 грн;

- №34 від 19.04.2018 на суму 173 779,20 грн;

- №38 від 23.04.2018 на суму 128 244,48 грн;

- №40 від 03.05.2018 на суму 182 952,00 грн;

- №46 від 04.06.2018 на суму 116 101,20 грн;

- №50 від 27.06.2018 на суму 204 876,00 грн;

- №51 від 16.07.2018 на суму 202 608,00 грн;

- №57 від 27.08.2018 на суму 52 355,52 грн;

- №68 від 06.09.2018 на суму 98 300,16 грн (надалі - накладні/видаткові накладні).

Водночас, як зауважив позивач, у видаткових накладних №30 від 04.05.2017 та №40 від 27.05.2017 посилання на договір №1І030269, як на підставу поставки товару, здійснено помилково, оскільки термін дії укладеного між сторонами договору №1І030269 закінчився 31.12.2016, а всі операції з постачання товару за вищевказаними накладними здійснено між сторонами в межах договору №1І035141, тоді як договір №1І030269 не має жодного відношення до предмета позову у даній справі.

За доводами позивача, відповідач свої грошові зобов`язання за договором №1І035141 належним чином не виконав, кошти за отриманий товар сплатив частково, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникло 170 059,26 гривень основного боргу, який позивач обраховує з 08.11.2018, що є останнім днем передбаченого договором строку оплати всієї вартості товару.

В підтвердження вищевказаних обставин позивач надав копію підписаного сторонами акта звіряння взаємних розрахунків за період з січня 2017 року по грудень 2018 року за договором №1І035141 та довідку АТ «Креді Агріколь Банк» №76/14-40/005 від 25.01.2019.

З огляду на вказані вище обставинами порушення відповідачем грошового зобов`язання за договором позивач просить стягнути з відповідача, зокрема, 170059,26 грн основного боргу.

Заперечуючи проти заявленої вимоги, ТОВ "Астерс Груп" зауважило, що у накладних не вказано посад осіб, які отримували товар, та відсутні будь-які документи на підтвердження повноваження таких осіб, а тому наслідком неналежно оформлених накладних є передбачене договором право на затримання розрахунків з відповідачем.

До того ж, як зауважив відповідач, у видаткових накладних №30 від 04.05.2017 та №40 від 27.05.2017 здійснено посилання на договір №1І030269, а тому з урахуванням того, що позивач сам оформлює видаткові накладні, загальна вартість поставленого за договором №1І035141 товару позивачем розрахована неправильно, що, як наслідок, свідчить про відсутність у відповідача боргу у заявленому до стягнення розмірі.

В розрізі вказаних заперечень відповідач вказав, що акт звірки розрахунків не є первинним документом, що підтверджує наявність заборгованості відповідача за договором №1І035141.

У свою чергу позивач не погодився із запереченнями відповідача з огляду на те, що за весь час господарських відносин сторін відповідач не повідомляв позивача про неналежне оформлення накладних чи ненадання супровідних документів та, відповідно, здійснення затримки у розрахунках за товар, тоді як окремі недоліки первинних документів не є підставою для відмови від оплати прийнятого відповідачем товару.

Стосовно ж здійснення поставки товару за видатковими накладними №30 від 04.05.2017 та №40 від 27.05.2017 позивач вказав, що про помилковість посилання у відповідних накладних на договір №1І030269 також свідчить те, що замовлень на поставку за цим договором відповідач не надавав, а суми товару за вказаними накладними були включені до підписаного сторонами акта звірки взаємних розрахунків.

До того ж, позивач зазначив, що обставини здійснення поставки товару за видатковими накладними №30 від 04.05.2017 та №40 від 27.05.2017 в межах договору №1І035141 підтверджуються також тим, що на підставі договору про надання логістичних послуг №Л1І035141 від 30.12.2016 відповідач у травні 2017 року надав позивачу логістичні послуги вартістю 38 047,24 грн, що складає 12% від загальної суми поставки у відповідному місяці, тобто 317 060,35 грн - загальна вартість товару за видатковими накладними №30 від 04.05.2017 та №40 від 27.05.2017.

Вказані вище обставини, на думку позивача, свідчать про те, що позивач поставив, а відповідач прийняв на себе зобов`язання оплатити поставку товару за видатковими накладними №30 від 04.05.2017 та №40 від 27.05.2017 саме за договором №1І035141.

В підтвердження вказаних тверджень позивачем надано копії договору №1І030269 від 01.06.2015, договору про надання логістичних послуг №Л1І035141 від 30.12.2016 та акта прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № від 31.05.2017.

Згідно поданих заперечень на вказані аргументи та доводи позивача відповідач погодився з обставинами отримання товару в межах договору №1І035141 на загальну суму 2 346 572,02 грн, тоді як доводи позивача щодо поставки товару за видатковими накладними №30 від 04.05.2017 та №40 від 27.05.2017 саме за договором №1І035141 відповідач не визнав, а тому з урахуванням сплачених ним або врахованих взаємозаліком коштів за отриманий товар відповідач стверджує, що позивачем не доведено існування заборгованості відповідача за договором у розмірі 170 059,26 грн.

Щодо посилання позивача на договір про надання логістичних послуг №Л1І035141 від 30.12.2016 та проведені сторонами в його межах господарські операції відповідач вказав, що в акті звірки відсутні відомості про зарахування позивачем 38 047,24 грн наданих відповідачем послуг в оплату вартості товару за договором №1І035141, а сам акт про надання логістичних послуг не є документом, що підтверджує поставку товару за видатковими накладними №30 від 04.05.2017 та №40 від 27.05.2017 в межах договору №1І035141.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, заслухавши заключне слово представників сторін, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до приписів статей 173, 174, 181, 175 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать;

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 712 та ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до пп. 2.1., 2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995 №88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

З системного аналізу вищевикладених законодавчих приписів слідує, що первинні документи складаються господарюючими суб`єктами за результатами проведених між ним господарських операцій, а внесення до таких первинних документів відомостей та реквізитів спрямоване на ідентифікацію господарських операцій, зокрема за певним видом зобов`язань, які у свою чергу виникають з визначених законом підстав, зокрема договорів.

Як слідує зі змісту позовної заяви та наданих позивачем письмових пояснень, як на підставу заявленого позову ТОВ «Рівер Торг» посилається виключно на невиконання відповідачем умов договору №1І035141, в межах якого відповідачу було поставлено товар, зокрема за видатковими накладними №30 від 04.05.2017 та №40 від 27.05.2017.

Втім, як слідує зі змісту відповідних накладних, як первинних документів на проведення господарської операції, останні містять реквізити договору №1І030269, який не визначений позивачем як підстава заявленої вимоги про стягнення заборгованості, тоді як реквізитів договору №1І035141, як підстави здійснення господарської операції з передачі товару, вказані накладні не містять.

Посилання ж позивача на помилковість зазначення у накладних №30 від 04.05.2017 та №40 від 27.05.2017 реквізитів договору №1І030269 визнаються неспроможними з огляду на таке.

Згідно ч. 8 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Водночас, згідно пп. 4.2., 4.3. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995 №88, помилки в первинних документах, облікових регістрах і звітності, що створені ручним способом, виправляються способом «червоного сторно», додаткових бухгалтерських проведень або коректурним способом, відповідно до якого неправильний текст або цифри закреслюються і над закресленим надписується правильний текст або цифри. Закреслення здійснюється однією рискою так, щоб можна було прочитати виправлене.

Помилки в облікових регістрах за минулий звітний період виправляються способом сторно. Цей спосіб передбачає складання бухгалтерської довідки, в яку помилка (сума, кореспонденція рахунків) заноситься червоним чорнилом, пастою кулькових ручок тощо або із знаком "мінус", а правильний запис (сума, кореспонденція рахунків) заноситься чорнилом, пастою кулькових ручок тощо темного кольору. Внесенням цих даних до облікового регістру у місяці, в якому виявлено помилку, ліквідується неправильний запис та відображається правильна сума і кореспонденція рахунків бухгалтерського обліку. Довідка має наводити причину помилки, посилання на документи та облікові регістри, в яких допущено помилку, і підписується працівником, який склав довідку, та після її перевірки - головним бухгалтером.

Втім, позивачем доказово не підтверджено обставин виявлення ним у видаткових накладних №30 від 04.05.2017 та №40 від 27.05.2017 відповідної помилки та вчинення дій, спрямованих на її усунення, а також повідомлення про вказане відповідача з метою корегування облікових даних стосовно проведених між ними господарських операцій, тоді як викладені представником позивача письмові пояснення щодо вказаної помилки під час розгляду даної справи не свідчать про дотримання передбаченого законом порядку обліку господарських операцій та їх достовірного відображення.

З огляду на вказане вище, суд дійшов висновку, що видаткові накладні №30 від 04.05.2017 та №40 від 27.05.2017 не є належними та допустимими доказами проведення сторонами господарської операції з передачі позивачем відповідачу товару на загальну суму 317 060,35 грн на виконання умов договору №1І035141.

Судом критично оцінюються посилання позивача на підписаний сторонами акт звіряння взаємних розрахунків за період з січня 2017 року по грудень 2018 року за договором №1І035141, як на підтвердження поставки відповідачу товару за видатковими накладними №30 від 04.05.2017 та №40 від 27.05.2017 в межах договору №1І035141, позаяк такий акт не є первинним обліковим документом у розумінні законодавчих приписів, а лише містить дані про проведені між сторонами господарські операції, що в свою чергу з огляду на викладені у ньому неповні відомості стосовно первинних документів, документів на повернення та проведених платежів не свідчить про виникнення між сторонами зобов`язань виключно в межах однієї правової підстави - договору №1І035141.

Водночас, судом визнаються неспроможними посилання позивача на укладений між сторонами договір про надання логістичних послуг та підписаний акт про надання відповідних послуг, оскільки такий правочин є самостійною правовою підставою виникнення між сторонами взаємних прав та обов`язків, за правовою природою інших ніж поставка, та не підтверджує виникнення між сторонами зобов`язань за видатковими накладними №30 від 04.05.2017 та №40 від 27.05.2017 в межах договору №1І035141.

Поряд з тим, суд вважає за необхідне зауважити, що видаткові накладні №30 від 04.05.2017 та №40 від 27.05.2017 з огляду на обставини закінчення строку дії вказаного у них договору №1І030269, є самостійною правовою підставою виникнення майново-господарських зобов`язань між сторонами, що спростовує посилання позивача на закінчення строку дії договору №1І030269 та відсутність у травні 2017 року замовлень за цим договором, як на підтвердження обставин здійснення поставки товару за видатковими накладними №30 від 04.05.2017 та №40 від 27.05.2017 саме в межах договору №1І035141.

Водночас, з огляду на приписи ч. 2 ст. 237 ГПК України суд при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог, а тому позбавлений правових підстав розглядати питання про наявність чи відсутність заборгованості у відповідача за видатковими накладними №30 від 04.05.2017 та №40 від 27.05.2017 в межах даної справи.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що підписання відповідачем видаткових накладних:

- №15 від 21.03.2017 на суму 155 509,20 грн;

- №16 від 28.03.2017 на суму 151 417,73 грн;

- №23 від 18.04.2017 на суму 153 277,49 грн;

- №45 від 20.06.2017 на суму 131 160,96 грн;

- №62 від 13.09.2017 на суму 82 575,36 грн;

- №67 від 30.10.2017 на суму 72 898,56 грн;

- №1 від 22.01.2018 на суму 89 510,40 грн;

- №8 від 22.02.2018 на суму 184 564,80 грн;

- №15 від 03.04.2018 на суму 166 440,96 грн;

- №34 від 19.04.2018 на суму 173 779,20 грн;

- №38 від 23.04.2018 на суму 128 244,48 грн;

- №40 від 03.05.2018 на суму 182 952,00 грн;

- №46 від 04.06.2018 на суму 116 101,20 грн;

- №50 від 27.06.2018 на суму 204 876,00 грн;

- №51 від 16.07.2018 на суму 202 608,00 грн;

- №57 від 27.08.2018 на суму 52 355,52 грн;

- №68 від 06.09.2018 на суму 98 300,16 грн, без будь-яких заперечень щодо кількості та/або якості поставленого товару свідчить про прийняття відповідачем цього товару за вказаними накладними на підставі договору №1І035141 на загальну суму 2 346 572,02 та, відповідно, породжує для ТОВ "Астерс Груп" обов`язок по сплаті вартості отриманого товару у передбачені договором строки, зокрема за останньою видатковою накладною - до 07.11.2018.

З матеріалів справи та підтверджених сторонами обставин проведення відповідачем розрахунків слідує, що відповідачем здійснено розрахунки за договором на загальну суму 2 463 573,11 грн, як наслідок станом на 08.11.2018 вартість отриманого відповідачем за договором товару сплачена у повному обсязі.

З огляду зазначеного вище, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність вимоги позивача про стягнення з відповідача 170059,26 грн основного боргу, відтак відмову у задоволенні вказаної позовної вимоги.

Суд звертає увагу позивача, що ухвалення даного рішення не позбавляє його права на звернення до суду за захистом його прав та охоронюваних законом інтересів щодо стягнення заборгованості за видатковими накладними №30 від 04.05.2017 та №40 від 27.05.2017.

Що ж до вимог позивача про стягнення з відповідача 38 293,62 грн пені та 3 214,82 грн 3% річних, нарахованих на 170059,26 грн основного боргу з 08.11.2018 по 25.06.2019, слід зазначити таке.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання, він зобовязаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Приписами ст. 610, ч. 2 ст. 625 ЦК України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

З огляду наведеного, оскільки передбачені нормами закону права кредитора на стягнення пені, 3% річних виникають лише у разі порушення боржником зобов`язання, тоді як судом встановлено обставини погашення відповідачем боргу у повному обсязі та відсутність у відповідача обов`язку по сплаті суми основного боргу станом на 08.11.2018, як наслідок відсутність порушення грошового зобовязання, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 38 293,62 грн пені та 3 214,82 грн 3% річних з огляду на їх безпідставність та необгрунтованість.

Витрати позивача по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються судом на позивача у повному обсязі.

Водночас, з огляду на доказову необґрунтованість понесення відповідачем судових (поштових) витрат у розумінні приписів ст. 129 ГПК України, суд дійшов висновку про залишення без задоволення клопотання відповідача про покладення судових витрат на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівер Торг" (65020, м. Одеса, вул. Розкидайлівська, 18, к. 2, ідентифікаційний код 38450170) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Астерс Груп" (08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Лісова, будинок 6-Г, ідентифікаційний код 35995595) про стягнення 211 567,70 гривень, відмовити повністю.

2. Понесені позивачем судові витрати покласти на позивача.

3. У задоволенні клопотання відповідача про покладення судових витрат відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене у апеляційному порядку - до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у відповідності до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 25.10.2019.

Суддя В.А. Ярема