ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.10.2019 Справа № 905/1595/19

Господарський суд Донецької області у складі:

Судді Фурсової С.М.,

при секретарі судового засідання Корецькій А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду справу за позовом акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» (юридична адреса: 84302, Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Сіверська, будинок 54, код ЄДРПОУ - 00032129)

до товариства з обмеженою відповідальністю «Юні-Групп» (84110, Донецька область, місто Слов`янськ, вулиця Сільзаводська, будинок 5, код ЄДРПОУ - 31366727)

до фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 )

про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 115 944,86 гривень, -

за участю представників сторін:

від позивача: Сидор Г.Я. (довіреність №286 від 30.01.2018)

від відповідача1: Михайленко І.І. (довіреність №1 від 30.09.2019)

від відповідача2: Михайленко І.І . (особисто за паспортом)

С У Т Ь С П О Р У

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Юні-Групп» та до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 115 944,86 гривень з яких: 37 502,89 гривень заборгованості по несплаченим процентам розрахованим станом на 30.07.2017 (дату повного погашення кредиту), 11 312,00 гривень 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту за період з 26.02.2016 по 30.07.2017, 2 891,54 гривень 3% річних за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту за період з 12.07.2016 по 29.07.2017, 52 852,62 гривень інфляційних втрат за несвоєчасну сплату кредиту за період з 17.03.2016 по 30.07.2017, 11 385,81 гривень інфляційних втрат за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту за період з липня 2016 по червень 2019.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що рішенням господарського суду Донецької області від 07.06.2016 у справі 905/1300/16 відповідно до рішення Донецького апеляційного господарського суду від 10.10.2016 стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Юні-Групп» на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитом, інфляційне збільшення боргу, 3% річних та судовий збір. Таким чином, дані рішення підтверджують факт одержання відповідачем кредиту та порушення відповідачем умов договору.

Однак, рішенням господарського суду Донецької області від 07.06.2016 була стягнута заборгованість станом на 25.02.2016, тож після здійснення перерахунку заборгованості відповідача1 перед позивачем виявлено залишок заборгованості у вигляді несплачених процентів за користування кредитними коштами у сумі 37 502,89 гривень.

Враховуючи, що зобов`язання позичальника забезпечені договором поруки №1 від 02.09.2011, згідно якого поручителем є ОСОБА_1 , відповідач-2 відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки, останній має нести солідарну з відповідачем1 відповідальність.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 30.08.2019 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду по суті на 02.10.2019.

Господарським судом Донецької області зроблено запит вих.№905/1595/19 від 02.09.2019 до Головного управління Державної міграційної служби у Донецькій області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 .

На адресу суду 19.09.2019 надійшла відповідь Головного управління Державної міграційної служби у Донецькій області, що згідно облікової картки особи, на момент оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Через канцелярію суду 02.10.2019 від відповідача 1 та відповідача 2 надійшли копії відзивів на позовну заяву та заяви про застосування строків позовної давності з доказами направлення оригіналів відповідних документів на адресу суду та позивача. Однак, станом на 02.10.2019 оригінали вказаних документів до господарського суду Донецької області не надійшли. Враховуючи фактичне направлення відповідачем 1 та відповідачем 2 оригіналів відзивів та заяв про застосування строків позовної давності у встановлений судом строк, суд, з метою забезпечення права відповідача викласти свої заперечення щодо позиції позивача, вважає за доцільне продовжити строк для подання сторонами заяв по суті справи.

У судовому засіданні 02.10.2019 вирішено відкласти розгляд справи на 17.10.2019 .

На адресу суду 03.10.2019 від відповідачів надійшли відзиви на позовну заяву та заяви про застосування строків позовної давності.

У судовому засіданні 17.10.2019 представник позивача наполягав на задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідачів, в свою чергу, заперечував проти позову з підстав викладених в відзиві на позовну заяву.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд -

В С Т А Н О В И В

02.09.2011 між товариством з обмеженою відповідальністю «Юні-Групп» (далі - позичальник) та публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі- банк) підписаний договір кредитної лінії №1 та додаткові угоди до нього: №1 від 22.02.2012, №2 від 09.10.2012, №3 від 09.04.2014.

Відповідно до п.2.1. договору банк зобов`язується надати на умовах цього договору, а позичальник зобов`язується отримати та належним чином використовувати та повернути в передбачені цим договором строки кредит та сплатити проценти та інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п.2.2. договору кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 01.09.2014.

Відповідно до п.2.3. договору сторони погодили суму максимального ліміту кредитування і визначили його в розмірі 3000000,00 грн.

Кредит позичальнику може надаватися в таких валютах: гривня. Погашення кредиту (його частини) здійснюється у валюті надання кредиту (його частини) (п.2.3.1. договору).

Згідно з п.2.3.2. договору сторони погодили збільшення/зменшення діючого ліміту кредитування в строки згідно з наступним графіком: з дати укладення договору до 28.02.2014 (включно) - 3000000,00грн.; з 01.03.2014 до 31.03.2014 (включно) - 2500000,00грн.; з 01.04.2014 до 30.04.2014 (включно)- 2000000,00грн.; з 01.05.2014 до 31.05.2014 (включно) 1500000,00грн.; з 01.06.2014 до 31.06.2014 (включно) 1000000,00грн.; з 01.07.2014 до 01.09.2014 (включно) 500000,00грн. З метою дотримання діючого ліміту кредитування згідно з умовами цього договору позичальник зобов`язаний не пізніше останнього банківського дня періоду, в якому закінчується строк користування кредитом у межах встановленого в звітному періоді діючого ліміту кредитування, здійснити погашення частини кредитних коштів у сумі, що буде необхідною для дотримання діючого ліміту кредитування на наступний період.

У разі якщо діючий ліміт кредитування буде вичерпано, позичальник має право отримати наступний транш у межах діючого ліміту кредитування лише за умови погашення попередньої заборгованості за договором.

Відповідно до п.2.3.3. договору позичальник зобов`язується здійснити погашення кожного траншу не пізніше ніж на 365 календарний день з моменту його отримання незалежно від діючого ліміту кредитування.

Згідно з п.2.4. договору кредит надається траншами з позичкового рахунку в безготівковому порядку на такі цілі: 2.4.1. 1-й транш у розмірі, що не перевищує 3000000,00грн. (поповнення обігових коштів).

Відповідно до п.2.7. договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в порядку та розмірах, визначених цим договором. При нарахуванні та сплаті процентів за користування кредитом сторони повинні керуватись наступним:

Згідно п.2.7.1. договору проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі процентної ставки в розмірі 19,5% річних, яка може бути встановлена в іншому розмірі в порядку, визначеному цим договором.

Пунктом 2.7.2. договору встановлено, що проценти нараховуються методом факт/факт на фактичну суму заборгованості позичальника за кредитом та за термін фактичного користування ним, починаючи з першого дня видачі кредиту включно, та до повного погашення заборгованості за цим договором. При нарахуванні процентів день видачі кредиту приймається до розрахунку як 1(один) повний день користування кредитом, а день повернення кредиту (його частини) до розрахунку процентів не включається.

Відповідно до п.2.7.3., в редакції додаткового договору №2 від 09.10.2012, нараховані за період з першого дня видачі кредиту або з першого числа звітного місяця по останнє число звітного місяця або по останній день повернення позичальником кредиту (або його частини) проценти (з урахуванням положення п.2.7.4. договору) повинні бути сплачені позичальником з 1 по 10 число місяця наступного за звітнім місяцем, а в разі дострокового погашення кредиту одночасно з погашенням кредиту. Перший раз позичальник сплачує проценти не пізніше 30.09.2011.

Цим договором позичальник також доручає банку проводити договірне списання коштів з його рахунків, відкритих у банку, як тих, що наявні на момент укладення цього договору , так і тих, що будуть відкриті в майбутньому, в разі невиконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором (п.2.8. договору).

Відповідно до п.2.9. договору погашення зобов`язань позичальником здійснюється в такій послідовності:

-прострочені проценти за користування кредитом (у випадку, якщо прострочення буде мати місце);

-прострочена сума основного боргу за кредитом (у випадку, якщо прострочення буде мати місце);

-сплата прострочених комісійних винагород, які не надійшли у строки, визначені цим договором (у випадку, якщо прострочення буде мати місце);

-строкові нараховані проценти за користування кредитом;

-комісійні винагороди за кредитом, визначені цим договором;

-пеня за непогашення у строк основної суми боргу за кредитом (у випадку, якщо прострочення буде мати місце);

-пеня за непогашення у строк процентів (у випадку, якщо прострочення буде мати місце);

-інші платежі та/або штрафні санкції, що будуть належати до сплати відповідно до умов цього договору;

-строкова основна сума боргу за кредитом.

Відповідно до п.3.1.1. договору банк відкриває позичальнику кредитний рахунок для обліку заборгованості за кредитом відповідно до правил, що діють у банку, та згідно з чинним законодавством банк проводить надання кредиту в безготівковій формі шляхом сплати платіжних документів наданих позичальником згідно з цільовим призначенням кредиту. Надання кредиту або тієї чи іншої його частини на умовах цього договору здійснюється банком протягом 5 банківських днів після виконання позичальником усіх та кожної умов надання цього договору та після надання банку документів, що підтверджують потребу в кредитних коштах (договорів, рахунків-фактур тощо), а також заявку позичальника, підписаної керівником і головним бухгалтером позичальника (п.3.1.2. договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та діє до повного виконання своїх зобов`язань сторонами (п.10.5. договору).

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулось з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Юні-Групп» про стягнення основної заборгованості по тілу кредиту у розмірі 307 819,55 гривень, по несплаченим процентам у розмірі 4 111,29 гривень, пені у розмірі 68 616,18 гривень, інфляційного збільшення боргу у розмірі 182 477,18 гривень, 3% річних у розмірі 17 831,74 гривень.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач неналежним чином виконав умови договору кредитної лінії №1 від 02.09.2011 в частині повернення кредитних коштів.

Рішенням господарського суду Донецької області від 07.06.2016 у справі 905/1300/16 позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Юні-Групп» заборгованості по тілу кредиту у розмірі 307 819,55 гривень, інфляційне збільшення боргу у розмірі 182 477,18 гривень, 3% річних у розмірі 17 831,74 гривень, вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 10.10.2016 рішення господарського суду Донецької області від 07.06.2016 у справі 905/1300/16 частково змінено. Припинено провадження по справі в частині стягнення 4 111,29 гривень заборгованості по несплаченим процентам. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Юні-Групп» на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитом у розмірі 307 819,55 гривень, інфляційне збільшення боргу у розмірі 182 477,18 гривень, 3% річних у розмірі 17 831,74 гривень, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ст.4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Отже, ухвалені у справі №905/1300/16 рішення господарського суду від 07.06.2016 та постанова Донецького апеляційного господарського суду від 10.10.2016 мають преюдиціальне значення, а встановлені ними факти повторного доведення не потребують.

Так, вказаними судовими рішеннями встановлено факт видачі кредиту товариству з обмеженою відповідальністю «Юні-Групп», наявність заборгованості з повернення кредиту в розмірі 307 819,55 гривень, а також зі сплати інфляційних втрат і 3% річних розрахованих станом на 25.02.2016.

В подальшому, ухвалою господарського суду Донецької області від 23.02.2017 розстрочено виконання постанови Донецького апеляційного господарського суду від 10.10.2016 у справі №905/1300/16 строком на 10 місяців, рівними частинами, а саме до -30.11.2017.

Несвоєчасне виконання товариством з обмеженою відповідальністю «Юні-Групп» договору кредитної лінії №1 від 02.09.2011 в частині повернення кредитних коштів зумовило звернення позивача з даним позовом про стягнення 37 502,89 гривень заборгованості по несплаченим процентам розрахованим станом на 30.07.2017 (дату повного погашення кредиту), 11 312,00 гривень 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту за період з 26.02.2016 по 30.07.2017, 2 891,54 гривень 3% річних за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту за період з 12.07.2016 по 29.07.2017, 52 852,62 гривень інфляційних втрат за несвоєчасну сплату кредиту за період з 17.03.2016 по 30.07.2017, 11 385,81 гривень інфляційних втрат за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту за період з липня 2016 по червень 2019.

Надавши правову кваліфікацію відносинам, що склались між сторонами, суд робить висновок, що вони пов`язані з овердрафтовим кредитуванням рахунку відповідача та підпадають під правове регулювання норм §2 глави 71 Цивільного кодексу України та ст.345-346 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до п.2.7. договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в порядку та розмірах, визначених цим договором. При нарахуванні та сплаті процентів за користування кредитом сторони повинні керуватись наступним:

Згідно п.2.7.1. договору проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі процентної ставки в розмірі 19,5% річних, яка може бути встановлена в іншому розмірі в порядку, визначеному цим договором.

Пунктом 2.7.2. договору встановлено, що проценти нараховуються методом факт/факт на фактичну суму заборгованості позичальника за кредитом та за термін фактичного користування ним, починаючи з першого дня видачі кредиту включно, та до повного погашення заборгованості за цим договором. При нарахуванні процентів день видачі кредиту приймається до розрахунку як 1(один) повний день користування кредитом, а день повернення кредиту (його частини) до розрахунку процентів не включається.

Відповідно до п.2.7.3., в редакції додаткового договору №2 від 09.10.2012, нараховані за період з першого дня видачі кредиту або з першого числа звітного місяця по останнє число звітного місяця або по останній день повернення позичальником кредиту (або його частини) проценти (з урахуванням положення п.2.7.4. договору) повинні бути сплачені позичальником з 1 по 10 число місяця наступного за звітнім місяцем, а в разі дострокового погашення кредиту одночасно з погашенням кредиту. Перший раз позичальник сплачує проценти не пізніше 30.09.2011.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

У пункті 2.2. договору кредитної лінії визначили строк кредитування - до 01.09.2014.

Як зазначає, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на вказане, Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду №310/11534/13-ц від 04.07.2018.

Відтак, право позивача на здійснення нарахування відсотків за користування кредитом припинились 01.09.2014.

Як вбачається з ухвалених у справі №905/1300/16 рішення господарського суду від 07.06.2016 та постанови Донецького апеляційного господарського суду від 10.10.2016, проценти за користування кредитними коштами відповідачу1 нараховувались за період з 22.10.2011 по 25.02.2016 включно у розмірі 4111,29 гривень та були сплачені останнім в повному обсязі.

З наведених вище підстав, господарський суд відмовляє у задоволенні вимог в частині стягнення нарахованих позивачем відсотків станом на 30.07.2017 в сумі 37 502,89 гривень.

Враховуючи відсутність підстав для стягнення 37 502,89 гривень відсотків за користування кредитом, суд відмовляє у задоволенні вимог про стягнення 2 891,54 гривень 3% річних за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту за період з 12.07.2016 по 29.07.2017, а також 11 385,81 гривень інфляційних втрат за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту за період з липня 2016 року по червень 2019 року.

Щодо розрахунку 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасну сплату кредиту.

Так, позивачем нараховано 11 312,00 гривень 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту за період з 26.02.2016 по 30.07.2017, 52 852,62 гривень інфляційних втрат за несвоєчасну сплату кредиту за період з 17.03.2016 по 30.07.2017.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних за порушення строків повернення суми кредиту суд дійшов висновку, що він є арифметично невірним, оскільки позивачем помилково в період розрахунку включено день фактичної оплати.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - зроблений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного суду у постанові від 04.06.2019 у справі №916/190/18.

За здійсненим господарським судом перерахунком, виконаним за допомогою програми інформаційно-пошукової системи «ЛІГА Закон», розмір 3% річних за порушення строків повернення суми кредиту, який підлягає стягненню, становить 11 272,40 гривень, з розрахунку:

- за період з 26.02.2016 по 19.03.2017 на суму боргу 51 575,04 гривень дорівнює 1 641,16 гривень. 20.03.2017 відповідачем1 здійснено погашення на суму 26 779,79 гривень, залишок несплаченої заборгованості склав 24 795,25 гривень, а тому розрахунок за період з 20.03.2017 по 20.03.2017 становить 2,04 гривень, загальний розмір 3% річних складає 1 643,20 гривень;

- за період з 26.02.2016 по 28.03.2017 на суму боргу 51 575,04 гривень дорівнює 1 679,31 гривень. 29.03.2017 відповідачем1 здійснено погашення на 51 575,04 гривень;

- за період з 26.02.2016 по 26.04.2017 на суму боргу 51 575,04 гривень дорівнює 1 802,24 гривень. 27.04.2017 відповідачем1 здійснено погашення на суму 46 731,38 гривень, залишок несплаченої заборгованості склав 4 843,66 гривень, а тому розрахунок за період з 27.04.2017 по 27.04.2017 становить 0,40 гривень, загальний розмір 3% річних складає 1 802,64 гривень;

- за період з 26.02.2016 по 28.05.2017 на суму боргу 51 575,04 гривень дорівнює 1 937,89 гривень. 29.05.2017 відповідачем1 здійснено погашення на суму 47 997,18 гривень, залишок несплаченої заборгованості склав 3 557,86 гривень, а тому розрахунок за період з 29.05.2017 по 29.05.2017 становить 0,29 гривень, загальний розмір 3% річних складає 1 938,18 гривень;

- за період з 26.02.2016 по 29.06.2017 на суму боргу 51 575,04 гривень дорівнює 2 073,59 гривень. 30.06.2017 відповідачем1 здійснено погашення на суму 48 625,60 гривень, залишок несплаченої заборгованості склав 2 949,44 гривень, а тому розрахунок за період з 30.06.2017 по 30.06.2017 становить 0,24 гривень, загальний розмір 3% річних складає 2 073,83 гривень;

- за період з 26.02.2016 по 30.07.2017 на суму боргу 49 944,35 гривень дорівнює 2 135,24 гривень.

За таких обставин позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у визначеному судом розмірі.

Згідно з пунктом 6 Методики розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженої Наказом Державного комітету статистки України від 27 липня 2007 року №265 індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції обчислюється виходячи з суми боргу, що мав місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

У пунктах 3.1, 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» роз`яснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Дослідивши поданий розрахунок інфляційних втрат, господарським судом встановлено, що позивачем не враховано вище вказані положення тому не вірно визначено періоди нарахування.

За здійсненим господарським судом перерахунком, виконаним за допомогою програми інформаційно-пошукової системи «ЛІГА Закон», розмір інфляційних втрат за порушення строків повернення суми кредиту за період з квітня 2016 року по червень 2017 року становить 48 397,52 гривень.

Позовні вимоги в цій частині задовольняються у визначеному судом розмірі.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат за порушення строків повернення суми кредиту судом враховано правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного суду у постанові від 04.06.2019 у справі №916/190/18.

Згідно із частиною першою статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 цього Кодексу передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приписами статті 604 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

З аналізу вищевказаних норм закону слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Згідно із положеннями статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 239 Господарського процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Розстрочення - це виконання рішення частинами, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.

Відстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення.

Водночас розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідним договором є незмінною.

Таким чином, розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не змінює цивільне або господарське зобов`язання, у тому числі в частині строків його виконання. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом.

Розстрочення виконання судового рішення не припиняє договірного зобов`язання відповідача, а тому не звільняє останнього від наслідків порушення відповідного зобов`язання, зокрема шляхом сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.

Щодо позовних вимог до відповідача2.

02.09.2011 між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі- Кредитор, Банк), ОСОБА_1 (далі - Поручитель) та товариством з обмеженою відповідальністю «Юні-Групп» (далі - Позичальник) було укладено договір поруки №1.

Терміни, що використовуються в цьому Договорі:

Кредитний договір - договір кредитної лінії №1 від 02.09.2011, укладений між Кредитором та Позичальником, а також усі додаткові договори, угоди, додатки, зміни та доповнення до нього, які чинні на момент укладення до цього договору та можуть бути укладені після його (цього договору) укладання.

Зобов`язання - зобов`язання Позичальника, що випливають з Кредитного договору, а саме:

- повернути Кредитору кредит у розмірі 3 000 000,00 гривень, у строк та на умовах, зазначених у Кредитному договорі;

- сплатити Кредитору проценти за користування кредитом, у розмірі та на умовах, зазначених у Кредитному договорі;

- сплатити Кредитору комісійні винагороди у строки та на умовах, зазначених у Кредитному договорі;

- сплатити на користь Кредитора штрафні санкції у випадку неналежного виконання зобов`язань за Кредитним договором;

- відшкодувати Кредитору збитки в повному обсязі, під якими розуміються витрати, зроблені Кредитором, втрата ним грошових коштів, а також неодержані ним доходи.

Відповідно до п.1.1. договору Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Позичальником Зобов`язання за Кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

У разі порушення Позичальником виконання Зобов`язання або будь-якої його частини Кредитор має право вимагати від Поручителя виконання Зобов`язання Позичальника перед Кредитором згідно з умовами Кредитного договору, в порядку, передбаченому цим договором (п.2.1. договору).

Поручитель відповідає по зобов`язаннях за вищевказаним Кредитним договором перед Кредитором в тому ж обсязі, що і Позичальник (п.3.1. договору).

Згідно п.4.1. договору Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання за Кредитним договором.

Не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов`язання (п.4.4. договору).

За умовами п.6.3. договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами.

Договір підписаний уповноваженими представниками сторін, підписи скріплені печатками підприємств.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника та кредитором боржника.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Умови договору поруки про її дію до повного виконання зобов`язань за кредитним договором не означають установлення строку припинення поруки, тому в такому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) про припинення поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином, відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) шестимісячний строк обраховується з дня настання строку виконання основного зобов`язання.

З пункту 2.2. договору кредитної лінії №1 від 02.09.2011 вбачається термін повернення кредиту 01 вересня 2014 року. Доказів зміни вказаного терміну настання виконання зобов`язання матеріали справи не містять.

Отже, з 01 вересня 2014 року протягом шести місяців (тобто до 01 березня 2015 року) банк зобов`язаний був пред`явити вимогу до поручителя щодо повернення суми заборгованості за договором кредитної лінії №1 від 02.09.2011.

Позовна заява публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення основної заборгованості по тілу кредиту у розмірі 307819,55 гривень, по несплаченим процентам у розмірі 4111,29 гривень, пені у розмірі 68616,18 гривень, інфляційного збільшення боргу у розмірі 182477,18 гривень, 3% річних у розмірі 17831,74 гривень надійшла до господарського суду Донецької області 31.03.2016. Вимоги про стягнення вказаних сум були пред`явлені лише до Позичальника - товариства з обмеженою відповідальністю «Юні-Групп».

Як вбачається, з рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.06.2019 у справі №185/1821/17, публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулось з позовом до поручителя - ОСОБА_1 24.02.2017.

Вказаним рішенням відмовлено публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення 416001 гривень заборгованості, яка складається з: заборгованості за основним боргом - 86 110,65 гривень; заборгованості за відсотками - 3237,60 гривень; 3% річних від простроченого основної боргу - 2 981,17 гривень; 3% річних по простроченим відсоткам - 95,09 гривень; інфляційне збільшення боргу за основним боргом - 320355,42 гривень; інфляційне збільшення боргу по простроченим відсоткам - 3221,16 гривень.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що строк дії поруки за договором №1 від 02.09.2011 припинився 02.03.2015, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо заяви про застосування позовної давності.

За приписами ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), перебіг якої, відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. (ст.267 ЦК України).

У цьому разі суд з посиланням на докази у справі та норми законодавства, має встановити (обрахувати), чи мав місце пропуск строку позовної давності.

Відповідач вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності, адже вимоги стосуються стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 26.02.2016 по 30.07.2017.

Стаття 264 названого Кодексу передбачає, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Зазначена стаття встановлює підстави, за наявності яких починається новий перебіг строку позовної давності, незалежно від строку, який сплив до часу виникнення цих обставин, за умови, якщо до виникнення цих підстав не сплив строк позовної давності. Норма частини 2 статті 264 Цивільного кодексу України визначає підставою для переривання перебігу позовної давності, зокрема, переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. При цьому, слід зазначити, що частиною вимоги може бути вимога про сплату інфляційних втрат та трьох відсотків річних за грошовим зобов`язанням (ч. 2 ст. 625 ЦК), які є складовою частиною основного боргу, а також сплата неустойки (штрафу, пені), якщо вони передбачені законом або договором.

В абзаці 1 п. 5.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» роз`яснено, що зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених ст. ст. 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж ст. 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

Отже, виходячи з наведених норм, та враховуючи вказану позицію Верховного Суду України, можна зробити висновок про те, що: - інфляційні втрати та 3% річних, передбачені ст.625 ЦК України, входять до складу грошового зобов`язання (яке має виконати боржник); - на такі вимоги розповсюджується загальна позовна давність, що й до вимог про повернення або сплату грошових коштів строком три роки; - зі спливом строку позовної давності до вимоги про стягнення грошових коштів спливають вимоги й до додаткових вимог, таких як стягнення інфляційних втрат та 3% річних; - переривання строку позовної давності можливе, зокрема, вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, якщо за характером відповідного зобов`язання припускається можливість відокремлення такої частини; - частиною вимоги може бути вимога про сплату інфляційних втрат та трьох відсотків річних за грошовим зобов`язанням, які входять до складу цього грошового зобов`язання.

Отже, враховуючи викладене, а також те, що своєю правовою природою суми втрат від інфляції та 3% річних є складовою основного боргу, суд дійшов юридично обґрунтованого висновку про переривання строку позовної давності у зв`язку зі здійсненням оплат суми основного боргу за кредитом протягом 2017 року, які свідчать про переривання строку позовної давності за основним боргом і вимогою про сплату процентів і сум інфляційних нарахувань згідно зі ст. 625 ЦК України.

Згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 12, 13, 73, 74, 76-79, 86, 91, 96, 129, 178, 185, 191, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р I Ш И В

Позовні вимоги акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулось до товариства з обмеженою відповідальністю «Юні-Групп» та до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 115 944,86 гривень з яких: 37 502,89 гривень заборгованість по несплаченим процентам, 64 238,43 гривень інфляційне збільшення заборгованості, 14 203,54 гривень 3% річних від суми заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Юні-Групп» (84110, Донецька область, місто Слов`янськ, вулиця Сільзаводська, будинок 5, код ЄДРПОУ - 31366727) на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» (84302, Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Сіверська, будинок 54, код ЄДРПОУ - 09334702) 11 272,40 гривень 3% річних, 48 397,52 гривень інфляційних втрат, а також 988,63 гривень судового збору.

В частині стягнення 37 502,89 гривень заборгованості по несплаченим процентам, 2 931,14 гривень 3% річних від суми заборгованості, 15 840,91 гривень інфляційних втрат - відмовити.

У судовому засіданні 17.10.2019 проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 22.10.2018.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Позивач: акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» (юридична адреса: 84302, Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Сіверська, будинок 54, код ЄДРПОУ - 09334702)

Відповідач1: товариство з обмеженою відповідальністю «Юні-Групп» (84110, Донецька область, місто Слов`янськ, вулиця Сільзаводська, будинок 5, код ЄДРПОУ - 31366727)

Відповідач2: фізична особа ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 )

Суддя С.М. Фурсова