ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2019 року м. Дніпро Справа № 904/5650/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кощеєва І.М. ( доповідач )

суддів: Кузнецової І.Л., Широбокової Л.П.

секретар судового засідання Ревкова Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЮР СЕВЕН"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.2019 р.

( суддя Кеся Н.Б., м. Дніпро, повний текст складено 07.06.2019 р.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЮР СЕВЕН",

м. Дніпро

до Дніпровської міської ради,

м. Дніпро

про визнання незаконним припинення права постійного користування земельними ділянками, скасування рішень органу місцевого самоврядування та розірвання договору оренди

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Алюр Севен" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Дніпровської міської ради, в якому просило суд: визнати незаконним припинення права постійного користування Дніпропетровського підприємства акціонерного комерційно-виробничого товариства "Торгрічтранс", код 14287554, земельними ділянками площею 6278 кв. м. по вул.Терновій, 1 та площею 511 кв. м. по вул.Янтарній, 40 та скасувати рішення сесії XXIV скликання Дніпропетровської міської ради "Про передачу земельної ділянки по вул.Терновій, 1 в оренду Відкритому акціонерному товариству "Дніпропетровський "Торгрічтранс", , по фактичному розміщенню матеріально-технічної бази" від 06.11.2002 р. № 111/4 та рішення сесії XXIV скликання Дніпропетровської міської ради "Про передачу земельної ділянки по вул.Янтарній, 40 в оренду Відкритому акціонерному товариству "Дніпропетровський "Торгрічтранс", , по фактичному розміщенню магазину" від 06.11.2002 р. № 118/4; розірвати договір оренди земельної ділянки від 06.02.2003 р., посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим № 1153, стосовно передачі в оренду Відкритому акціонерному товариству "Дніпропетровський "Торгрічтранс", земельної ділянки площею 0,6278 га, кадастровий номер: :01:303:0001, що знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Тернова, 1, а також договір оренди земельної ділянки від 06.02.2003 р., посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим № 1151, стосовно передачі в оренду Відкритому акціонерному товариству "Дніпропетровський "Торгрічтранс", земельної ділянки площею 0,0511 га, кадастровий номер: :01:457:0011, що знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Янтарна, 40; визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛЮР СЕВЕН", , право постійного користування земельними ділянками - земельною ділянкою площею 0,6278 га, кадастровий номер: :01:303:0001, цільове призначення: 1.10.5, що знаходиться за адресою: м.Дніпро, вул. Тернова, 1 по фактичному розміщенню матеріально-технічної бази, а також земельною ділянкою площею 0,0511 га, кадастровий номер: :01:457:0011, цільове призначення: 1.11.3, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул.Янтарна, 40, по фактичному розміщенню магазину; стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЮР СЕВЕН", , з Дніпровської міської ради, , судові витрати, понесені по справі.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.2019 р. позов залишено без задоволення.

Не погодившись із вказаним рішеням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Алюр Севен" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги Скаржник посилається на те, що ТОВ «Алюр Севен» є правонаступником Відкритого акціонерного товариства -Дніпропетровський «Торгрічтранс», всіх його прав, обов'язків та майна, згідно передавального акту. Також з огляду Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 10.10.2016 р., вбачається, що ТОВ «Алюр Севен» є правонаступником ВАТ «Дніпропетровський «Торгрічтранс». В свою чергу Відкрите акціонерне товариство «Дніпропетровський-Торгрічтранс» є правонаступником Дніпропетровського підприємства акціонерного комерційно-виробничого товариства «Торгрічтранс». Враховуючи зазначені відомості, ТОВ «Алюр Севен» не знало і не могло дізнатись про існування у 2002 році у Дніпропетровського підприємства акціонерного комерційно-виробничого товариства «Торгрічтранс» Державних актів на право користування земельною ділянкою.

Водночас, на думку Скаржника, як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту - коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Скаржник наголошує на тому, що строк подання позовної заяви порушено з поважних причин та має бути відновлений, оскільки Позивачу не було відомо про наявність порушеного права до жовтня 2018 року.

При цьому Скаржник зазначає, що право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не припиняється навіть у тому разі, якщо особа, яка за чинним законом не може набути таке право, не здійснить переоформлення цього права в інший правовий титул. Право постійного користування зберігається і є чинним

Відтак, на думку Скаржника, судом першої інстанції не було враховано реальних обставин справи та не було надано оцінку тому факту, що Позивач та його попередники стали заручниками вкрай невигідних умов та обставин за яких змушені були укласти договори оренди земельної ділянки.

Від Дніпровської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Відповідач не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.

Зокрема, міська рада посилається на те, що Апелянт дізнався про порушення своїх прав ще у 2007 році коли, став правонаступником, а отже пропустив строки позовної давності. У справі, що розглядається, не вбачається триваючого порушення прав Апелянта, оскільки такий факт відбувся одномоментно у 2002 році, після чого між сторонами у 2003 році добровільно укладені договори оренди спірних земельних ділянок. Наведені Позивачем обставини не передбачені ЦК України як підстава для розірвання договорів оренди землі.

Крім того, у відзиві міська рада посилається на те, що Позивач не надав передаточний баланс або передаточний акт, за якими речові права на спірні земельні ділянки передавалися від одного підприємства до іншого, правонаступником якого є Позивач.

Міська рада також вказує на те, що прийняття Дніпропетровською міською радою рішень від 06.11.2002 р. № 111/4 та від 06.11.2002 р. № 118/4, якими право постійного користування Дніпропетровського підприємства акціонерного комерційно-виробничого товариства "Торгрічтранс" на спірні земельні ділянки були припинені, у зв'язку з його реорганізацією є правомірними. Так, на період дії прийняття оскаржуваного рішення про припинення акту постійного користування ст. 37 ЦК Української РСР ( в редакції 1963 року ) встановлювалось, що юридична особа припиняє свою діяльність шляхом ліквідації чи реорганізації ( злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення ). В розрізі положень п. 3 ст. 27 ЗК України ( в редакції від 13.03.1992 р.) реорганізація Позивача є юридичним фактом для припинення його права на користування земельною ділянкою. Ч. 2 ст. 92 ЗК України встановлені обмеження щодо кола суб'єктів, які можуть набувати право постійного користування земельними ділянками, є вичерпним, при цьому господарські товариства до яких належить Позивач не можуть набувати права постійного користування земельними ділянками.

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. (доповідач), судді - Кузнецова І.Л., Широбокова Л.П.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.07.2019 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЮР СЕВЕН" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.2019 р. у справі № 904/5650/18 залишено без руху, та надано Скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: для надання доказів доплати судового збору.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.08.2019 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 19.09.2019 р.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2019 р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 10.10.2019 р.

По справі оголошено перерву з 10.10.2019 р. по 17.10.2019 р.

У судовому засіданні 17.10.2019 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 18.06.1998 р. № 1082 "Про надання земельної ділянки по вул. Терновій, 1 у постійне користування Дніпропетровському підприємству акціонерного комерційно-виробничого товариства "Торгрічтранс", код 14287554, по фактичному розміщенню бази ( арк. с. 52-53 ) вирішено надати земельну ділянку площею 6 278 кв. м. по вул. Терновій, 1 у постійне користування Дніпропетровському підприємству акціонерного комерційно-виробничого товариства 'Торфічтранс" по фактичному розміщенню бази, з видачею Державного акта, за рахунок земель промисловості.

Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 18.06.1998 р. № 1103 "Про надання земельної ділянки по вул.Янтарній, 40 у постійне користування Дніпропетровському підприємству акціонерного комерційно-виробничого товариства "Торгрічтранс", код 14287554, по фактичному розміщенню магазину ( арк. с. 69-70 ) вирішено надати земельну ділянку площею 6 278 кв. м. по вул. Терновій, 1 у постійне користування Дніпропетровському підприємству акціонерного комерційно-виробничого товариства 'Торфічтранс" по фактичному розміщенню бази, з видачею Державного акта, за рахунок земель промисловості.

07.07.1998 р. Дніпропетровською міською радою народних депутатів виданий Дніпропетровському підприємству акціонерного комерційно-виробничого товариства "Торгрічтранс" Державний акт на право постійного користування землею ( арк. с. 43-49 ) по вул. Терновій, 1 - 0,6278 га землі в межах згідно з планом землекористування. Землю надано у постійне користування для обслуговування бази відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 18.06.1998 р. № 1082.

07.07.1998 р. Дніпропетровською міською радою народних депутатів виданий Дніпропетровському підприємству акціонерного комерційно-виробничого товариства "Торгрічтранс" Державний акт на право постійного користування землею ( арк. с. 61-65 ) по вул. Янтарній, 40 - 0,0511 га землі в межах згідно з планом землекористування. Землю надано у постійне користування для здійснення торгівельної діяльності, відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 18.06.1998 р. № 1103.

Листом від 21.08.2001 р. № 123 ( арк. с. 108 ) Відкрите акціонерне товариство "Дніпропетровський торгрічтранс" звернулося до Міського голови м. Дніпропетровська з проханням здійснити перереєстрацію у земельному кадастрі земельних ділянок, які знаходяться в постійному користуванні підприємства на підставі рішень міськвиконкому та Державних актів, за адресами: вул.Тернова, 1 - матеріально-технічна база та вул. Янтарна, 40 - виробничо-торговий комплекс ( пивзавод "Ягер", ресторан ). Зазначене звернення пов'язувалось із реорганізацією Дніпропетровського підприємства Акціонерного комерційно-виробничого товариства "Торгрічтранс".

06.09.2002 р. ВАТ "Дніпропетровський "Торгрічтранс" звернулось до міського голови м. Дніпропетровська із заявами ( арк. с. 41, 60 ), в яких просило внести на розгляд міської ради питання щодо передачі товариству земельні ділянки по вул. Терновій, 1 по фактичному розміщенню матеріально-технічної бази ВАТ "Дніпропетровський "Торгрічтранс" та по вул. Янтарній, 40 по фактичному розміщенню магазину.

Рішенням Дніпропетровської міської ради № 111/4 від 06.11.2002 р. "Про передачу земельної ділянки по вул.Терновій, 1 в оренду Відкритому акціонерному товариству "Дніпропетровський "Торгрічтранс", , по фактичному розміщенню матеріально-технічної бази" ( арк. с. 39-40 ) вирішено, зокрема: - затвердити матеріали земельно-кадастрової інвентаризації, розроблені ДП "Дніпропетровський міський центр державного земельного кадастру", і передати земельну ділянку площею 0,6278 га ( код ДЗК 63712001 ) в оренду строком на двадцять п'ять років Відкритому акціонерному товариству "Торгрічтранс" по фактичному розміщенню матеріально-технічної бази за адресою: вул. Тернова, 1, код цільового використання землі ( УКЦВЗ ) 1.10.5 ( інша промисловість ). Визначити орендну плату за користування цією земельною ділянкою у розмірі земельного податку, який обчислюється відповідно до вимог чинного законодавства; - рішення виконкому міської ради від 18.06.1998 р. № 1082 "Про надання земельної ділянки по вул.Терновій, 1 у постійне користування Дніпропетровському підприємству акціонерного комерційно-виробничого товариства "Торгрічтранс", код 14287554, по фактичному розміщенню бази" та Державний акт ДПД 63 № 000786 від 07.07.1998 р. на право постійного користування землею, вважати таким, що втратили чинність, а право Дніпропетровського підприємства акціонерного комерційно-виробничого товариства "Торгрічтранс" на землю таким, що припинилося. Дніпропетровському міському управлінню земельних ресурсів внести відповідні зміни у земельно-кадастрову документацію.

Рішенням Дніпропетровської міської ради № 118/4 від 06.11.2002 р. "Про передачу земельної ділянки по вул.Янтарній, 40 в оренду Відкритому акціонерному товариству "Дніпропетровський "Торгрічтранс", , по фактичному розміщенню магазину" ( арк. с. 58-59 ) вирішено, зокрема: - затвердити матеріали земельно-кадастрової інвентаризації, розроблені ДП "Дніпропетровський міський центр державного земельного кадастру", і передати земельну ділянку площею 0,0511 га ( код ДЗК 63431002 ) в оренду строком на двадцять п'ять років Відкритому акціонерному товариству "Дніпропетровський "Торгрічтранс" по фактичному розміщенню магазину за адресою: вул. Янтарна, 40, код цільового використання землі ( УКЦВЗ ) 1.11.3 ( роздрібна торгівля та комерційні послуги ). Визначити орендну плату за користування цією земельною ділянкою у розмірі земельного податку, який обчислюється відповідно до вимог чинного законодавства; - рішення виконкому міської ради від 18.06.1998 р. № 1103 "Про надання земельної ділянки по вул.Янтарній, 40 у постійне користування Дніпропетровському підприємству акціонерного комерційно-виробничого товариства "Торгрічтранс", код 14287554, по фактичному розміщенню магазину" та Державний акт від 07.07.1998 р. ДПД 63 №000787 на право постійного користування землею, вважати таким, що втратили чинність, а право Дніпропетровського підприємства акціонерного комерційно-виробничого товариства "Торгрічтранс" на землю таким, що припинилося. Дніпропетровському міському управлінню земельних ресурсів внести відповідні зміни у земельно-кадастрову документацію.

06.02.2003 р. між Дніпропетровською міською радою ( Орендодавець ) та Відкритим акціонерним товариством "Дніпропетровський "Торгрічтранс" ( Орендар ) укладено Договір оренди земельної ділянки, який посвідчений нотаріально ( далі-Договір № 1153 ) ( арк. с. 75-77), відповідно до умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в оренду на умовах цього договору земельну ділянку площею 0,6278 га, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, АНД район, вул.Тернова, 1, для фактичного розміщення матеріально-технічної бази, яка зареєстрована в Державному земельному кадастрі м. Дніпропетровська за кодом 63712001 згідно з планом земельної ділянки ( п. 1.1 Договору №1153 ).

Відповідно до п. 2.1 Договору № 1153 земельна ділянка передається до 06.11.2027 р. Після закінчення терміну договору його дія скінчується.

06.02.2003 р. між Дніпропетровською міською радою ( Орендодавець ) та Відкритим акціонерним товариством "Дніпропетровський "Торгрічтранс" ( Орендар ) укладено Договір оренди земельної ділянки, який посвідчений нотаріально ( арк. с. 97-99 ), відповідно до умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в оренду на умовах цього договору земельну ділянку площею 0,0511 га, що знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, АНД район, вул. Янтарна, 40, для фактичного розміщення магазину, яка зареєстрована в Державному земельному кадастрі м. Дніпропетровська за кодом 63431002 згідно з планом земельної ділянки ( п. 1.1 Договору № 1151 ).

Відповідно до п. 2.1 Договору №1151 земельна ділянка передається до 06.11.2027 р. Після закінчення терміну договору його дія скінчується.

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер витягу - НВ-016 ( акр. с. 79-82 ), сформованого - 03.08.2016 р.; стосовно земельної ділянки з кадастровим номером - :01:303:0001 за місцем розташування - Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Тернова, 1; вид використання земельної ділянки - фактичне розміщення матеріально-технічної бази; площею - 0,6278; дата державної реєстрації земельної ділянки - 17.03.2003 р.; її власником є Дніпропетровська міська рада; орендар - ВАТ "Дніпропетровський "Торгрічтранс".

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер витягу - НВ-016 ( акр. с. 101-104 ), сформованого - 04.08.2016 р. стосовно земельної ділянки з кадастровим номером - :01:457:0011; за місцем розташування - Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул.Янтарна, 40; площею - 0,0511; дата державної реєстрації земельної ділянки - 17.03.2003 р.; її власником є Дніпропетровська міська рада; орендар - ВАТ "Дніпропетровський "Торгрічтранс".

Товариство з обмеженою відповідальністю "Алюр Севен" зареєстровано виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 18.01.2007 р., що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію особи А00 № 770542.

Відповідно до п. 1.1 Статуту ТОВ "Алюр Севен" створено в процесі реорганізації ( перетворення ) Відкритого акціонерного товариства "Дніпропетровський "Торгрічтранс", перереєстрованого виконавчим комітетом Амур-Нжіньодніпровсьткої районної ради в м. Дніпропетровську 20.12.2000 р., заснованого шляхом виділення в процесі реорганізації Акціонерного комерційно-виробничого товариства "Торгрічтранс", зареєстрованого виконавчим комітетом Амур-Ніжньодніпровської районної ради в м.Дніпропетровську розпорядженням № 713.

Місцевим господарським судом встановлено, що ТОВ "Алюр Севен" є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Дніпропетровський "Торгрічтранс", всіх його прав, обов'язків та майна, згідно передавального акту. Також з огляду Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 10.10.2016 р., вбачається, що ТОВ "Алюр Севен" є правонаступником ВАТ "Дніпропетровський "Торгрічтранс". В свою чергу Відкрите акціонерне товариство "Дніпропетровський "Торгрічтранс" ( далі - Товариство ) є правонаступником Дніпропетровського підприємства акціонерного комерційно-виробничого товариства "Торгрічтранс" ( далі - Підприємство ).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.10.2008 р. по справі № 31/80-08 ( арк. с. 90-92 ) задоволений позов ТОВ "Алюр Севен" до Приватного підприємства "Свеко" і вирішено усунуто перешкоди Товариству з обмеженою відповідальністю „Алюр Севен" в користуванні нерухомим майном, що знаходиться за адресою: вул. Тернова, 1 у м. Дніпропетровську; та що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Янтарна, 40.

Рішенням Третейського суду при Асоціації "Захисники правопорядку" від 01.12.2008 р. по справі № 7-09/08 ( арк. с. 93-95 ) визнано за товариством з обмеженою відповідальністю "Алюр Севен" ( код ЄДПРОУ 14287554 ) право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Тернова, 1 в м. Дніпропетровську - без акту введення в експлуатацію; та що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Янтарна, 40 - без акту введення в експлуатацію

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( арк. с. 96 ) номер витягу: 22411901; дата; 08.04.2009 р.; реєстраційний номер: 26980940; тип об'єкта: будівлі та споруди; адреса об'єкта: Дніпропетровська область, м.Дніпропетровськ, вул. Тернова, буд. 1; власники: ТОВ "Алюр Севен"; підстава виникнення права власності - рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.10.2008 р.; рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Захисники правопорядку" від 01.12.2008 р.

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( арк. с. 107 ) номер витягу: 22410595; 08.04.2009 р.; реєстраційний номер: 26980249 тип об'єкта: вбудовано-прибудоване приміщення № 157; адреса об'єкта: Дніпропетровська область, м.Дніпропетровськ, вул. Янтарна, буд. 40; власники: ТОВ "Алюр Севен"; підстава виникнення права власності - рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.10.2008 р.; рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Захисники правопорядку" від 01.12.2008 р.

13.12.2018 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Алюр Севен" звернулось з листом вих. №11 до Дніпровської міської ради ( арк. с. 110-111 ), в якому просило скасувати рішення сесії XXIV скликання Дніпропетровської міської ради "Про передачу земельної ділянки по вул. Терновій, 1 в оренду Відкритому акціонерному товариству "Дніпропетровський "Торгрічтранс", , по фактичному розміщенню матеріально-технічної бази" від 06.11.2002 р. № 111/4 та рішення сесії XXIV скликання Дніпропетровської міської ради "Про передачу земельної ділянки по вул.Янтарній, 40 в оренду Відкритому акціонерному товариству "Дніпропетровський "Торгрічтранс", , по фактичному розміщенню магазину" від 06.11.2002 р. № 118/4; розірвати договір оренди земельної ділянки від 06.02.2003 р., посвідчений нотаріально, стосовно передачі в оренду Відкритому акціонерному товариству "Дніпропетровський "Торгрічтранс", земельної ділянки площею 0,6278 га, кадастровий номер: :01:303:0001, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Тернова, 1, а також договір оренди земельної ділянки від 06.02.2003 р., посвідчений нотаріально, стосовно передачі в оренду Відкритому акціонерному товариству "Дніпропетровський "Торгрічтранс", земельної ділянки площею 0,0511 га, кадастровий номер: :01:457:0011, що знаходиться за адресою: М.Дніпропетровськ, вул. Янтарна, 40; прийняти рішення, яким визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛЮР СЕВЕН", , право постійного користування земельними ділянками: земельною ділянкою площею 0,6278 га, кадастровий номер: :01:303:0001, цільове призначення: 1.10.5, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Тернова, 1 по фактичному розміщенню матеріально-технічної бази, а також земельною ділянкою площею 0,0511 га, кадастровий номер: :01:457:0011, цільове призначення: 1.11.3, що знаходиться за адресою: м.Дніпро, вул. Янтарна, 40, по фактичному розміщенню магазину.

Відповідач не відреагував на зазначені звернення, тому Позивач звернувся з відповідним позовом до суду. Так, Позивач вважає, що його неправомірно позбавили права постійного користування спірними земельними ділянками, яке йому належить в порядку правонаступництва.

Відповідач просить у позові відмовити, оскільки між сторонами діють договори оренди спірних земельних ділянок, а Позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду.

Під час винесення Відповідачем оскаржуваних рішень, діяв Цивільний кодекс УРСР 1963 року, ст. 37 якого передбачала, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання). При злитті і поділі юридичних осіб майно (права і обов'язки) переходить до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права і обов'язки) переходить до останньої. Майно переходить в день підписання передаточного балансу, якщо інше не передбачене законом або постановою про реорганізацію.

За твердженням Позивача - він є правонаступником підприємства, яке отримало право постійного користування на спірні земельні ділянки і що це правонаступництво мало місце у 2000 році.

Разом з тим, як зазначив суд першої інстанції, Позивач не надав передаточний баланс або передаточний акт, за якими речові права на спірні земельні ділянки передавалися від одного підприємства до іншого, правонаступником останнього якого є Позивач.

Земельний кодекс України, прийнятий у 2001 році, визначав право постійного користування земельною ділянкою як право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності ( ст. 92 ЗК України в редакції станом на дату прийняття оскаржуваних рішень Відповідача ).

Місцевим господарським судом не встановлено обставин того, що первісне підприємство, яке у 1998 році отримало Державні акти на постійне користування спірними земельними ділянками - Дніпропетровське підприємство акціонерного комерційно-виробничого товариства "Торгрічтранс", є підприємством державної або комунальної форми власності.

Державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право. При цьому обов'язок переоформлення права користування земельною ділянкою, передбачений п. 6 Перехідних положень Земельного Кодексу України, визнано неконституційним на підставі Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 р. № 5-рп/2005 ( у справі 1-17/2005 ) за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 92 , п. 6 розділу Х "Перехідні положення" ЗК (справа про постійне користування земельними ділянками ).

Водночас припинення права користування земельною ділянкою з підстави припинення підприємства, зважаючи на положення ч. 1 ст. 141 Земельного Кодексу України, допускається лише у випадку, коли припинення останнього виключає правонаступництво .

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що прийняття Дніпропетровською міською радою рішень № 111/4 від 06.11.2002р. та № 118/4 від 06.11.2002 р., якими право постійного користування Дніпропетровського підприємства акціонерного комерційно-виробничого товариства "Торгрічтранс" на спірні земельні ділянки були припинені у зв'язку з його реорганізацією є неправомірними.

З огляду на те, що припинення права постійного користування на спірні земельні ділянки відбулось у 2002 році, у 2003 році між сторонами укладені чинні на сьогодні договори оренди строком дії до 06.11.2027 р., а у 2005 році Конституційним Судом України було прийнято Рішення про те, що обов'язок переоформлення права користування земельною ділянкою, передбачений п. 6 Перехідних положень Земельного Кодексу України, визнано неконституційним, суд першої інстанції зазначив про те, що увесь цей час Позивач мав можливість своєчасно звернутися до суду з відповідним позовом. Крім того, у справі, що розглядається, суд не вбачає наявність триваючого порушення прав Позивача, оскільки такий факт відбувся одномоментно у 2002 році, після чого між сторонами у 2003 році добровільно укладені договори оренди спірних земельних ділянок.

Щодо позовних вимог Позивача пов'язаних із розірванням договорів оренди земельних ділянок у зв'язку з тим, що вони укладені на підставі незаконних рішень органу місцевого самоврядування, суд першої інстанції зазначив, що підстави для розірвання договорів передбачені ст. ст. 651, 652 ЦК України. Проте, наведені Позивачем обставини не передбачені Цивільним кодексом України як підстава для його саме розірвання.

Пропущення строку позовної давності для визнання незаконним припинення права постійного користування на спірні земельні ділянки, за висновком місцевого господарського суду унеможливлює задоволення позовної вимоги про визнання за Позивачем права постійного користування на спірні земельні ділянки, яка є похідною від першої вимоги.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки пропущений строк позовної давності та відсутні правові підстави для розірвання договорів оренди земельних ділянок та визнання спірного права за Позивачем.

Колегія суддів, погоджуючись з висновком місцевого господарського суду про безпідставність позовних вимог Позивача, разом з тим вважає, що судове рішення підлягає зміні в його мотивувальній частині через помилкове застосування норм матеріального права з огляду на таке.

Право на задоволення позову або право на позов у матеріальному розумінні - це право Позивача вимагати від суду задоволення позову.

Зі спливом позовної давності особа втрачає право на позов саме в матеріальному розумінні.

За визначенням ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Ч. 3 ст. 267 ЦК України передбачено можливість застосування позовної давності лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 р. у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", та від 22.10.1996 р. у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства", позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Згідно ж із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Вказані у цій постанові рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу ( ст. 267 ЦК України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини стосовно того, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Висновок про застосування позовної давності відображається у мотивувальній частині рішення господарського суду.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 Цивільного кодексу України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму Цивільного кодексу України). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.07.2019 у справі № 910/9077/18, від 16.07.2019 у справі №910/2540/18.

Колегія суддів відзначає, що місцевий господарський суд, застосувавши до спірних правовідносин позовну давність, в мотивах оскаржуваного рішення не навів обґрунтованих висновків з приводу наявності порушеного права або охоронюваного законом інтересу Позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

Так, одним з предметів позовних вимог є вимога про визнання недійсним і скасування рішень міської ради про передачу земельних ділянок в оренду, прийнятих у листопаді 2002 р. Підставою позову є протиправність оскаржуваних рішень та їх спрямованість на порушення прав Позивача як правонаступника постійного землекористувача спірної земельної ділянки.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення у межах Конституції України і законів держави.

Згідно зі ст. 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

У частинах 1, 4 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права і обов`язки виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з інших дій, які за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

Органи місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" наділені повноваженнями у сфері регулювання земельних відносин.

Зокрема, п. 34 ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону встановлює, що до питань місцевого значення належить регулювання сільськими, селищними, міськими радами земельних відносин.

Також відповідно до пунктів "а"-"г" ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад належать розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 116 цього кодексу громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За змістом ст. 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Отже, прийняття органом місцевого самоврядування акта індивідуальної дії породжує виникнення правовідносин, що пов`язані із реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів у сфері земельних правовідносин. Тобто рішення органу місцевого самоврядування є підставою для виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків фізичних та юридичних осіб.

Відповідно до ст. ст. 152, 155 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають у результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку. Землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

У Рішенні від 16.04.2009 р. № 7-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Ст. 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 393 цього Кодексу правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Земельний кодекс України, прийнятий 25.10.2001 р., визначає право постійного користування земельною ділянкою як право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку ( ч. 1 ст. 92 ЗК України). Підстави припинення права користування земельними ділянками наведено у статті 141 цього Кодексу.

Як зазначалося раніше, державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право. При цьому положення про обов`язок переоформити право користування земельною ділянкою у відповідний строк, передбачений у п. 6 Перехідних положень Земельного кодексу України, визнано неконституційним на підставі Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 р. № 5-рп/2005 ( у справі № 1-17/2005 ) за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 92, п. 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України ( справа про постійне користування земельними ділянками ).

Водночас, припинення права користування земельною ділянкою з підстави припинення юридичної особи, зважаючи на положення ч. 1 ст. 141 ЗК України, допускається лише у випадку, коли припинення такої особи виключає правонаступництво ( зазначену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 21.02.2011 р. у справі № 21-3а11, у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 р. у справі № 911/4065/16, від 21.05.2018 р. у справі № 922/1017/17, від 31.10.2018 р. у справі № 916/1776/17; від 10.10.2018 р. у справі № 907/916/17 ).

Отже, право користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 01.01.2002 р. ( набрання чинності Земельного кодексу України прийнятого 25.10.2001 р. ), не втрачається внаслідок його не переоформлення підприємством, яке за змістом чинного Земельного кодексу України не може набувати права постійного землекористування, а зберігається за ним до приведення прав і обов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства, у тому числі за правонаступником такого землекористувача

Зазначену правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 26.09.2011 р. у справі № 6-14цс11 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.05.2019 р. у справі № 914/1104/18.

В рішенні Конституційного Суду від 22.09.2005 р. № 5-рп/2005, зазначено, що раніше видані державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні в разі добровільного звернення осіб ( постанова Кабінету Міністрів від 02.04.2002 р. № 449 (чинна до 23.07.2013 р.).

Отже, як вбачається з матеріалів справи, оспорювані Позивачем рішення відповідають вимогам законодавства та визначеній законом компетенції органу, який їх видав, оскільки винесені за добровільним зверненням правонаступника постійного землекористувача з метою переоформлення у відповідність до вимог чинного законодавства підприємством, яке за змістом чинного Земельного кодексу України не може набувати права постійного землекористування.

Таким чином, підставою для відмови в задоволені позовних вимог у вказаній частині є їх безпідставність, а не сплив позовної давності, як зазначено в оскаржуваному рішенні суду.

Наведене спростовує доводи Скаржника викладені в апеляційній скарзі стосовно того, що строк подання позовної заяви порушено ним з поважних причин та має бути відновлений.

Щодо позовних вимог Позивача пов'язаних із розірванням договорів оренди земельних ділянок, колегія суддів зазначає наступне.

За загальним правилом, передбаченим ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання його сторонами, а цивільні права, які випливають із договору, захищаються у тій самій мірі та у той самий спосіб, що і права, які прямо чи опосередковано передбачені актами цивільного законодавства.

Стабільність та обов`язковість договірних відносин втілена також у положеннях ст. 651 ЦК України, якими не допускається одностороння зміна або розірвання договору, крім випадків, коли це передбачено законом або самим договором.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінились настільки, що, якби сторони могли це перебачити, вони не уклали б договір або уклали його на інших умовах.

Відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов: 1) у момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Таким чином, закон пов`язує можливість розірвання договору одночасно з наявністю істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, та з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин, з яких сторони виходили, укладаючи договір.

Застосування ст. 652 ЦК України є відображенням дії у договірних правовідносинах справедливості, добросовісності, розумності як загальних засад цивільного судочинства з огляду на ті обставини, що на стабільність договірних відносин можуть вплинути непередбачувані фактори, що істотно порушують баланс інтересів сторін та суттєво знижують очікуваний результат для кожної зі сторін договору.

Істотна зміна обставин є оціночною категорією, водночас вона полягає у розвитку договірного зобов`язання таким чином, що виконання зобов`язання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим, наприклад у силу збільшення для сторони вартості виконуваного або зменшення цінності отримуваного стороною виконання, чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків, призводячи до неможливості виконання зобов`язання.

Скаржник в апеляційній скарзі наголошує на тому, що Позивач та його попередники стали заручниками вкрай невигідних умов та обставин за яких Відкрите акціонерне товариство - Дніпропетровський «Торгрічтранс» змушене було укласти договори оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. ст. 42, 44 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі, зокрема комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Отже, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від) таких дій.

За положеннями ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв`язку з цим відсутні підстави для висновку про те, що намагання Позивача оскаржити рішення міської ради про передачу в оренду спірні земельні ділянки - може бути підставою для висновків про істотність зміни обставин у правовідносинах між сторонами. Разом з цим, як слушно зауважив суд першої інстанції - Позивач не надав передаточний баланс або передаточний акт, за якими речові права на спірні земельні ділянки передавалися від одного підприємства до іншого, правонаступником останнього якого є Позивач.

Щодо доводів Скаржника пов'язаних із визнанням за Позивачем права постійного користування на спірні земельні ділянки, яка є похідною від першої вимоги, колегія суддів зазначає наступне.

У Рішенні Конституційного Суду від 22.09.2005 р. № 5-рп/2005 у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України (с права про постійне користування земельними ділянками ) зазначено, що суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт. Чинний Земельний кодекс України серед підстав набуття права на землю громадянами та юридичними особами не називає оформлення чи переоформлення прав на земельні ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, відбувається в порядку, визначеному ч. 1 ст. 128 цього Кодексу ( ч. 2 ст. 116 ЗК України ).

Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації ( ч. 1 ст. 125 цього Кодексу).

У зазначеному Рішенні Конституційного Суду України також наголошено, що суб`єктивне право постійного користування земельною ділянкою суттєво відрізняється від суб`єктивного права власності на землю та суб`єктивного права оренди. Хоча власники землі та орендарі поряд із повноваженнями щодо володіння та користування наділяються і повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками (орендарі - в частині передачі земель у суборенду за згодою власника), а постійні користувачі такої можливості позбавлені, у їх праві на землю є ряд особливостей і переваг: - право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинено лише з підстав, передбачених законодавством; - права та обов`язки постійних землекористувачів визначені чинним земельним законодавством і не підлягають договірному регулюванню (не можуть бути звужені); - постійні землекористувачі, як і землевласники, сплачують земельний податок, розмір якого визначається відповідно до чинного законодавства, на відміну від договірного характеру орендної плати; - земельні ділянки у постійне користування передаються у порядку відведення безоплатно з наступним посвідченням цього права шляхом видачі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою; оплаті має підлягати лише виготовлення технічної документації на земельну ділянку, що здійснюється на договірних засадах із уповноваженою землевпорядною організацією.

Відтак єдиним належним і допустимим доказом належності спірної земельної ділянки тій чи іншій особі є наявність правовстановлюючого документа передбаченого Законом.

Відповідно до статей 13, 14, пункту 7 ч. 1 ст. 92 Конституції України правовий режим власності та користування землею визначається законами України. Правовий режим власності означає врегулювання нормами закону земельних відносин, порядку та умов поділу земель на категорії, правове визначення форм власності на землю, порядку набуття і здійснення права власності, а також права постійного чи тимчасового землекористування щодо управління землями тощо, реалізацію та позбавлення цього права, функції, компетенцію органів державної влади і місцевого самоврядування.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів оформлення, у встановленому Законом порядку, права постійного користування за ТОВ "АЛЮР СЕВЕН" земельних ділянок та не наведено жодної діючої норми чинного законодавства, яка б передбачала таку можливість станом на момент звернення до суду першої інстанції та ухвалення оскаржуваного рішення.

Ураховуючи положення законодавства, яке регулює спірні правовідносини, а також зважаючи на встановлені судом обставини, апеляційний суд погоджується з висновком суду попередньої інстанції про виключення можливості приналежності ТОВ "АЛЮР СЕВЕН" на титулі постійного користування спірних земельних ділянок, переданих в оренду ВАТ "Дніпропетровський "Торгрічтранс" у 2003 році на підставі відповідних рішень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.03.2019 р. у справі № 922/3312/17.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 92 ЗК України права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації; в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування»; ґ) заклади освіти незалежно від форми власності; д) співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Отже, згідно з положеннями земельного законодавства, набуття права постійного користування земельною ділянкою за ТОВ не передбачено.

Відповідно до ч. 1, ч. 4, ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованого висновку місцевого господарського суду про відмову в задоволені позовних вимог.

Відповіднодо приписів ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ч. 1 ст. 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини ( ч. 4 ст. 277 ГПК України).

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що резолютивна частина рішення господарського суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а мотивувальна частина рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.2019 р. у справі № 904/5650/18 підлягає зміні, шляхом викладення її у редакції зазначеній у постанові.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на ТОВ "АЛЮР СЕВЕН".

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЮР СЕВЕН" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.2019 р. у справі № 904/5650/18 - змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

Решту рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.2019 р. у справі № 904/5650/18 залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

Повний текст складено 21.10.2019 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя І. Л. Кузнецова

Суддя Л.П. Широбокова