ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2019 р. Справа№ 925/259/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Реуцька Т.О.

від позивача Незнамова Т.О. (Родоман Т.О.) довіреність № 14-197 від 17.05.2019 року

від відповідача не з`явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Черкаської області від 29.05.2019

у справі №925/259/19 (суддя - Скиба Г.М.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Жашківське підприємство теплових мереж"

про стягнення 488680,26 грн. заборгованості та санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

В березні 2019 року позивач - акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернувся до господарського суду Черкаської області з позовом до комунального підприємства "Жашківське підприємство теплових мереж" про стягнення 488680,26 грн., в тому числі: 436980,34 грн. основного боргу, 33224,44 грн. пені, 7849,77 грн - 3% річних, 10625,71 грн. інфляційних втрат та відшкодування судових витрат.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 29.05.2019 у справі №925/259/19 позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача: комунального підприємства Жашківське підприємство теплових мереж, на користь позивача: акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 436980,34 грн. основного боргу, 10 625,71 грн. інфляційних втрат, 7 849,77 грн - 3% річних, 3322,44 грн. пені та 6881,67 грн судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що при розгляді справи, судом встановлено факт наявності у відповідача основного боргу за укладеним між сторонами договором, але за порушення відповідачем строків зобов`язання перед позивачем за договором в частині строків проведення розрахунків за газ, суд вважав за необхідне зменшити розмір заявлених позивачем до стягнення санкцій до 10%.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Черкаської області від 29.05.2019 у справі №925/259/19 в частині відмови у стягненні а користь позивача пені у розмірі 29 922,00 грн. скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір пені, не врахувавши при цьому інтереси позивача. Зазначив також, що неналежне планування своєї господарської діяльності відповідачем не повинно порушувати права інших господарюючих суб`єктів, які належним чином виконали свої обов`язки. Ризики від власної господарської діяльності відповідача не можуть бути покладені на інших учасників господарських відносин, оскільки це порушує принципи розумності та справедливості.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2019 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Руденко М.А., судді Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.07.2019 року відкрито апеляційне провадження по справі №925/259/19 та призначено до розгляду на 24.09.2019 року.

12.08.2019 року через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Представник позивача у судовому засіданні 24.09.2019 підтримав доводи апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні пені у розмірі 29 922,00 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники сторін повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

18 вересня 2017 року між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України та комунальним підприємством Жашківське підприємство теплових мереж укладено договір постачання природного газу №1165/1718-БО-36 ( а.с. 13 - 22) на період січня-березня 2018р.

12 січня 2018 року сторонами підписано додаткову угоду №1 (а.с. 23) до договору постачання природного газу, якою пункт 8.2 Договору викладено в наступній редакції: "у разі невиконання споживачем умов пункту 6.1 договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3%, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла за період, за який стягується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення".

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов вищевказаного договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 436980,34 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2018р., від 28.02.2018р. та від 31.03.2018р. (а.с. 26-28).

Відповідно до п.6.1 Договору оплата за газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно до п.8.2 додаткової угоди №1 до договору у разі невиконання споживачем умов пункту 6.1 договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3%, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла за період, за який стягується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Проте відповідач свої зобов`язання за договором в частині оплати належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 436980,34 грн. Доказів сплати заборгованості за поставлений природний газ відповідач під час розгляду справи не надав.

Оскільки відповідач своєчасно не виконав зобов`язання щодо розрахунків за поставлений природний газ за договором № 1165/1718 -БО-36 від 18 вересня 2017 року, позивач звернувся з позовними вимогами про стягнення суми основного боргу у розмірі 436 980, 34 грн., пені відповідно до умов п.6.1 зазначеного договору 33 224, 44 грн., трьох процентів річних в сумі 7 849,77 грн. та втрат від інфляції 10 625,71 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що пеня підлягає зменшенню на підставі вимог ч.1 ст. 233 ГК України, ч.3 ст. 551 ЦК України до 10 відсотків та підлягає стягненню у розмірі 3 322,4 грн., оскільки відповідачем надано звіти, які засвідчують прямі збитки підприємства у зв`язку з невідшкодуванням різниці в тарифах, яка щорічно повинна відшкодовуватись місцевим бюджетом.

Колегія суддів частково не погоджується з висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Згідно з приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що відповідачем не надано належним та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України в підтвердження сплати основного боргу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення основної суми заборгованості 436980,34 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відносно позовних вимог про стягнення у зв`язку з простроченням сплати платежів за договором № 1165/1718-БО-36 від 18.09.2017 року за поставлений природний газ у розмірі 436 980, 34 грн., втрат від інфляції розмірі 10625,71 грн. та 3% річних з простроченої суми в розмірі 7 849,77 грн. колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в цій частині зважаючи на наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів, зважаючи на те, що відповідачем своєчасно не виконані умови договору поставки природного газу щодо оплати отриманого природного газу погоджується з тим, що на підставі вимог ст. 625 ЦК України останній повинен сплати втрати від інфляції та три відсотки річних, нараховані на суму боргу.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в цій частині в розмірі 3 відсотки річних - 7 849, 77 грн. за період з 27.02.2018 року, щомісячно по 22.10.2018 року та втрат від інфляції - 10 625, 71 грн. за період прострочення сплати основного боргу з 01.03.2018 року, щомісячно по 30.09.2018 року, розрахунок яких є правильним та арифметично вірним.

Щодо позовних вимог про стягнення пені в розмірі 33 244, 44 грн., колегія суддів частково не погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення пені в сумі 3 322, 44 грн. у зв`язку зі зменшенням розміру на підставі ч. 1 ст. 233 ГК України та частини 3 статті 551 ЦК України, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

При укладанні зазначеного договору поставки природного газу сторони, відповідно до вимог пункту 8.2 договору погодили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розрахована від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Зазначений пункт договору повністю узгоджується з положеннями ст.ст.1,3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», за змістом яких платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Разом з тим статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вищевказана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, за змістом якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз вищевказаних положень законодавства дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки. При цьому господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 18.06.2019 у справі №914/891/16).

Також колегія суддів зазначає, що встановлення конкретного розміру зменшення за умов наявності підстав для його застосування, є дискреційним повноваженням суду, який застосовує таке зменшення. Діюче законодавство не містить норми, яка б визначала конкретну формулу для визначення розміру відсотку зменшення, що зумовлює використання апеляційним судом загальних принципів, визначених, зокрема, в ст.2 Господарського процесуального кодексу України.

Місцевий господарський суд задовольняючи клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій дійшов висновку про можливість зменшення заявлених до стягнення штрафних санкцій на 90%.

Проте колегія суддів не може в повному обсязі погодитись із вищевказаним висновком суду, зважаючи на наступне.

Обґрунтовуючи зменшення розміру пені суд першої інстанції зазначив на те, що відповідач - комунальне підприємство Жашківське підприємство теплових мереж є підприємством комунальної форми власності, основним напрямком діяльності якої є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії споживачам. Отриманий за договором газ використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями міста.

При цьому зазначив, що у зв`язку з поставкою теплової енергії за регульованими тарифами, які не є економічно обґрунтованими, на підприємстві існувала та існує різниця в тарифах (різниця між повною собівартістю виробленої одиниці теплової енергії та встановленого тарифу на теплову енергію), яка щороку повинна відшкодовуватись місцевим бюджетом та відшкодовувалась своєчасно, обсяг заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію накопичується та зростає і за 2018 рік становить 1466,373 тис. грн. Також зазначив, що в підтвердження скрутного становища відповідачем надано звіти про фінансові результати підприємства, що засвідчують прямі збитки підприємства за І квартал 2018року -у сумі 205,6 тис. грн.; за 2018 рік - 915,9 тис. грн.

Колегія суддів, приймаючи до уваги вищевказані обставини, приходить до висновку про те, що в сукупності із об`єктивними обставинами, складної ситуації у державі та її економічного становища, обставини, на які посилається відповідач у своєму клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій, свідчать про їх винятковість, наявні підстави для часткового задоволення вищевказаного клопотання.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що зменшуючи розмір пені на 90% суд першої інстанції належним чином не врахував права кредитора ПАТ НАК Нафтогаз України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

При цьому колегія суддів зазначає, що боржник, укладаючи із акціонерним товариством НАК Нафтогаз України договір на постачання природного газу, повинен був усвідомлювати, що несвоєчасність розрахунків за отриманий природний газ зумовлює обов`язок сплатити нараховані кредитором штрафні санкції, що прямо передбачено пунктом 8.2. договору.

Крім того позивач, АТ НАК «Нафтогаз України», як гарантований постачальник, який не може відмовитись від постачання природного газу споживачам незалежно від свого фінансового становища, наявності чи відсутності заборгованості контрагентів, несе обов`язок щодо своєчасного розрахунку з газодобувними підприємствами за договорами.

Також суд першої інстанції при зменшені розміру пені не врахував ступінь виконання боржником зобов`язання щодо сплати основного боргу, оскільки борг в розмірі 436 980, 34 грн. на час розгляду справи погашений не був.

Отже, зменшуючи суму пені на 90%, суд першої інстанції врахував інтереси відповідача, однак не позивача, в зв`язку з чим таке значне зменшення суми пені не узгоджується з приписами ст.551 ЦК України, ст.223 ГК України щодо врахування інтересів як боржника, так і кредитора при зменшенні судом розміру штрафних санкцій (пені).

З огляду на вищевикладене, враховуючи скрутний фінансовий стан відповідача, специфіку його господарської діяльності, а також необхідність врахування інтересів АТ НАК Нафтогаз України, як об`єкта, що має стратегічне значення для економіки держави, колегія суддів дійшла висновку, що зменшення заявленої до стягнення апелянтом пені на 50% забезпечить дотримання справедливого балансу інтересів обох сторін.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.74, ст.76 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з п.2 ч.1 ст.275 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

За таких обставин колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", у зв`язку із чим рішення господарського суду Черкаської області від 29.05.2019 у справі №925/259/19 підлягає зміні в частині стягнення пені шляхом зменшення її розміру до 50% від заявленої апелянтом до стягнення, внаслідок чого з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 14961, 00 грн.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Черкаської області від 29.05.2019 у справі №925/259/19 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Черкаської області від 29.05.2019 у справі №925/259/19 змінити в частині стягнення пені.

Викласти резолютивну частину рішення господарського суду Черкаської області від 29.05.2019 у справі №925/259/19 в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства Жашківське підприємство теплових мереж (Черкаська область, м. Жашків, вул. Миру, 2, ідентифікаційний ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний ) 436980,34 грн. основного боргу, 10625,71 грн. інфляційних втрат, 7849,77 грн - 3% річних, 14961,00 грн. пені та 7056,25 грн. судового збору.

В решті вимог відмовити.»

Стягнути з Комунального підприємства Жашківське підприємство теплових мереж (Черкаська область, м. Жашків, вул. Миру, 2, ідентифікаційний ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1120,90 коп.

Матеріали справи №925/259/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287,288 ГПК України

Повний текст постанови складено 17.10.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко