ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15 жовтня 2019 р. Справа № 903/598/19

Господарський суд Волинської області у складі:

головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича

секретар судового засідання Коваль Олександр Миколайович

за участю представників сторін:

від позивача: Максимчук Ю.В. посвідчення адвоката № 1012 від 16.03.2018

від відповідача: Павленко С.П. посвідчення адвоката № 0717 від 25.11.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області справу № №903/598/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна-Баїв» до Державного підприємства «Експериментально-дослідне господарство «Еліта» Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України про стягнення 2561464,62 грн.,

ВСТАНОВИВ:

07.08.2019 ТОВ «Україна-Баїв» звернулося з позовом до ДП «Експериментально-дослідне господарство «Еліта» Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України про стягнення 2561464,62 грн., в т. ч. 2429361,39грн. основного боргу, 88574,40 грн. втрат від інфляції, 43528,83 грн.3% річних, а також судовий збір та витрати на правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем договору на надання послуг із використанням сільськогосподарської техніки №1 від 02.03.2018 в частині оплати відповідних послуг.

Ухвалою суду від 07.08.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 03.09.2019.

Представник відповідача 02.09.2019 подав відзив на позов, в якому просить суд витребувати у позивача з метою огляду в судовому засіданні, приєднання до матеріалів справи та вирішення питання про необхідність призначення по справі судової технічної експертизи документів, а саме оригінал договору на надання послуг із використанням сільськогосподарської техніки №1 від 02.03.2018, додатку №1 від 02.03.2018, додатку №2 від 02.03.2018, акти здачі-приймання робіт №ОУ-0000002 від 30.04.2018, №ОУ-0000003 від 31.05.2018, №ОУ-0000016 від 28.09.2018. В задоволенні позову просить відмовити повністю.

Представник позивача 16.09.2019 подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що доводи відповідача, викладені у відзиві є надуманими та безпідставними. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

23.09.2019 представником відповідача подано заперечення, в яких просить суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити в повному обсязі та просить вирішити питання стосовно розподілу судових витрат.

Представник відповідача позов не визнає та просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.03.2018 між Державним підприємством «Експерементально дослідне господарство «Еліта» Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України» (далі по тексту - ДП «ЕДГ «Еліта», Замовник, Відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Україна-Баїв» (далі по тексту ТзОВ «Україна-Баїв», Виконавець, Позивач) укладено Договір на надання послуг із використанням сільськогосподарської техніки № 1 (а.с.12-17).

Відповідно до п. 1.1. Договору, Виконавець зобов`язується надати Замовнику послуги по вирощуванню с/г культур згідно додатку № 2 (а.с.17) до даного договору із використанням сільськогосподарської техніки з обслуговуючим персоналом та розхідними матеріалами, а Замовник зобов`язується створити належні умови для надання Послуг, прийняти виконані Послуги у разі їх належного виконання та сплатити за них обумовлену Договором грошову суму.

Перелік послуг передбачено у п. 1.2 Договору:

- основний та передпосівний обробіток ґрунту;

- посів с/г культур, що вказані в додатку №2 до даного договору;

- догляд за посівом (обприскування пестицидами та позакореневе підживлення);

- інші допоміжні роботи (протравлення насіння, внесення добрив, обробіток ґрунту гербіцидами суцільної дії тощо).

- збирання врожаю.

Згідно п, 2.3., 2.4. Договору, загальна вартість Послуг визначається сторонами після надання Виконавцем всіх Послуг згідно даного Договору та визначається сумою всіх Актів здачі-приймання наданих послуг. Вартість та об`єм кожної послуги визначається в Акті здачі-приймання даної Послуги, що підписується Сторонами після надання такої Послуги.

У відповідності до п. 3.2. Договору, Замовник має оплатити Виконавцю вартість наданих Послуг (окремих етапів) в строк не пізніше кінця поточного року.

Пунктами 4.1., 4.2. договору, сторони передбачили, що виконавець надає Послуги Замовнику у терміни, що визначаються циклами вирощування сільськогосподарських культур, які відображені у Технологічних картах на вирощуванні цих культур що є Додатком № 1 до даного Договору. Виконавець зобов`язується змінювати терміни чи види робіт, які відображені в технологічній карті на вимогу Замовника у випадку, коли погодні умови чи інші фактори цього вимагають. Про зміну технологічної карти Замовник зобов`язаний попередити Виконавця не пізніше за 2 календарні дні до виконання зміненої послуги. Виконавець одноосібно не може змінювати технологічні карти вирощування сільськогосподарських культур що відображені в Додатку № 1 до даного Договору.

Здавання-приймання наданих послуг здійснюється Сторонами на підставі Акту приймання-здачі наданих Послуг і підписується представниками двох сторін та затверджується (погоджується) керівниками Замовника та Виконавця. Акти приймання-здачі наданих Послуг складаються Виконавцем, як правило, щомісячно. Обов`язково акти приймання - здачі наданих послуг складаються станом на 31 травня та 30 листопада поточного року. У випадку коли в попередніх актах приймання - здачі робіт (якщо такі були) не були відображені всі послуги, що були надані Виконавцем Замовнику, вони відображаються в актах станом на 31 травня та 30 листопада (п.5.1.- 5.3 договору).

На виконання умов договору, позивач взяті на себе зобов`язання виконав в повній мірі та надав Замовнику Послуги на загальну суму 2429361,39 грн., що підтверджується Актами здачі-прийняття робіт (надання послуг): № ОУ- 0000002 від 30.04.2018, № ОУ-0000003 від 31.05.2018, № ОУ-0000004 від 27.06.2018, № ОУ-0000012 від 17.08.2018, № ОУ-0000016 від 28.09.2018 (а.с.18-22).

Жодних зауважень з приводу кількості чи якості наданих послуг від відповідача до позивача не надходило. Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) (за винятком № ОУ-0000016 від 28.09.2018 (а.с.22)) підписані Відповідачем без жодних застережень, що свідчить про належне прийняття останнім наданих Послуг.

Акт № ОУ-0000016 від 28.09.2018 отриманий Замовником, однак не підписаний та не повернутий Виконавцю без зазначення жодних причин не підписання (а.с.96).

Окрім того, виконавець зареєстрував податкові накладні, скріплені електронним цифровим підписом, в Єдиному реєстрі податкових накладних, у строки, встановлені законодавством. Реєстрації підлягають всі без винятку податкові накладні, незалежно від їх суми.

Отже, податковими накладними підтверджується наявність господарських операцій між відповідачем із позивачем (а.с.28-35).

Підписання замовником актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), які є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Згідно з частинами 1, 2 статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами передбачено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (далі - Положення), затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88.

За змістом пунктів 2.1-2.4 цього Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

За вказаних обставин, факт здійснення господарської операції, а саме надання послуг відповідачу, повинен підтверджуватися належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами.

Як встановлено, ч. 1 ст. 627 ЦКУ сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦКУ, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 193 ГКУ зобов`язує суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах зазвичай ставляться.

Зважаючи на ст. 526 ЦКУ, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦКУ, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

При цьому ст. 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що виконавець може підписати акт в односторонньому порядку. Такий акт вважатиметься погодженим, а послуги - наданими в повному обсязі.

Отже, надання послуг оформляється актом виконаних робіт (наданих послуг), який підписується обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті, і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Враховуючи викладене, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ- 0000002 від 30.04.2018, № ОУ-0000003 від 31.05.2018, № ОУ-0000004 від 27.06.2018, № ОУ-0000012 від 17.08.2018, № ОУ-0000016 від 28.09.2018 (а.с.18-22) є основними документами на отримання послуг, що повинні оформлятися при наданні послуг та одночасно з цим акти виступають первинним документом бухгалтерського обліку.

Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

З цією нормою кореспондується і стаття 175 ГК України, якою визначено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до приписів статті 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з абзацом 4 статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Дана норма кореспондується зі ст.11 ЦК України, якою визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 202 ЦК України унормовано, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з приписами статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до приписів статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (стаття 207 ЦК України).

За приписами статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України).

У свою чергу, відповідно до ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, двосторонній характер договору про надання послуг із використанням сільськогосподарської техніки №1 зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. З укладенням такого договору виконавець бере на себе обов`язок надати замовнику послуги по вирощуванню с/г культур і водночас набуває права вимагати її оплати, а замовник у свою чергу зобов`язаний здійснити розрахунок за надані послуги.

Як вже зазначалось, підставами заявленого позову є те, що відповідачем не оплачені , послуги по вирощуванню с/г культур, що призвело до виникнення заборгованості відповідача перед позивачем у заявленій до стягнення сумі.

Підписавши Договір, сторони погодили зміст послуг та їх кінцевий результат.

Якщо у договорі про надання послуг сторони визначили акт приймання-передачі виконаних робіт суттєвим елементом встановлених між ними правовідносин, то договір як джерело матеріального права у вирішенні спору підлягає застосуванню у повному обсязі згідно зі статтями 6, 11 ЦК України. До такого висновку прийшов Верховний суд України у Постанові від 08.04.2014 у справі № 3-7гс14.

Так, п.п. 2.3, 2.4 Договору, сторони визначили Акт здачі-приймання наданих послуг суттєвим елементом встановлених між ними правовідносин, отже посилання Відповідача на неукладеність договору у даній судовій справі - є безпідставним.

З боку Замовника жодних зауважень з приводу кількості чи якості наданих послуг не надходило. Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) (за винятком № ОУ-0000016 від 28.09.2018 ) були підписані Відповідачем без жодних застережень, що свідчить про належне прийняття останнім наданих послуг.

Відповідно до положень ч.4 ст.882 ЦК України у разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта, визнані судом обґрунтованими.

Окрім того, згідно ч.1 ст.853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом та умовами укладеного між сторонами покладено саме на замовника. Відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта. (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №923/2110/15 від 03.04.2018р.)

Отже, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про те, що підписавши Договір та Акти здачі-приймання наданих послуг відповідач прийняв надані позивачем послуги, а його необґрунтована відмова від оплати таких послуг є порушенням господарського зобов`язання.

Як зазначав відповідач у відзиві, акти здачі-приймання робіт не є первинними документами, що підтверджують факти вчинення сторонами відповідних господарських операцій.

Однак, такі доводи відповідача є безпідставними і суперечать нормам чинного законодавства. Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Отже, акт здачі-приймання наданих послуг, який містить усі обов`язкові реквізити первинного документа бухгалтерського обліку, в силу норм Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинним документом, який містить відомості про господарську операцію.

З доводів відповідача слідує, що наявний в матеріалах справи додаток № 1 (а.с.16) не є технологічною картою, а відомості, які нанесені рукописним текстом, на момент оформлення та підписання сторонами цього додатку були відсутні. Рукописний текст був нанесений після підписання цього додатку, що підтверджується його другим примірником, який залишився в розпорядженні відповідача та копія якого додана до матеріалів справи (а.с.49)

Водночас, згідно ч. 8 ст. 181 ГК України, у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Проте, дані доводи є безпідставними, необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам справи, з огляду на норми права, а саме ст.11, 526, 626, 628, 837, 901 ЦК України.

За своєю правовою природою договір про надання послуг із використанням сільськогосподарської техніки № 1 від 02.03.2018 є змішаним договором та містить елементи договорів надання послуг та підряду, оскільки даний договір породжує зобов`язання сторін, що підпорядковуються різним інститутам цивільного права.

Крім того, згідно з вимогами ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою, тобто операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише з урахуванням юридичної форми.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

На підставі викладеного, суд вважає, що незначні недоліки в заповненні реквізитів первинних бухгалтерських документів не роблять їх недійсними і не свідчать про їх неналежність та недопустимість як доказів.

Судом встановлено, що в даному випадку, відносини між сторонами носять договірний характер, укладений між ними Договір на надання послуг із використанням сільськогосподарської техніки № 1 від 02.03.2018 предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був.

Відповідно до ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з положеннями статті 193 ГК України, статей 526, 527, ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання.

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Невиконання відповідачем умов договору, стало підставою для здійснення позивачем нарахувань відповідачу сум інфляційних втрат та процентів річних, подальше звернення до суду із позовом про стягнення нарахованих сум.

Згідно з представленими господарському суду розрахунками (а.с.10-11) до позовної заяви позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України було нараховано відповідачу 88574,40 грн. інфляційних втрат та 43528,83 грн. 3% річних.

Перевіривши доданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення «ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ» по відсотках та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що правомірним є нарахування та підлягає стягненню з відповідача:

- 43528,83 грн. - 3% річних (ст.625ЦК України);

- 73466,79 грн. інфляційних втрат;

У стягненні нарахованих 15107,61 грн. інфляційних втрат слід відмовити, як безпідставно заявлених (а.с.95).

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована підлягає до задоволення в сумі 2546357,01 грн. заборгованості, в т.ч. 2429361,39 грн. основний борг, 43528,83 грн. 3% річних, 73466,79 грн. інфляційні втрати. В решті позову слід відмовити.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору пропорційно до суми задоволених вимог в сумі 38195,37 грн. відповідно до ст. 129 ГПК України слід покласти на нього.

Подаючи позов до суду та в судовому засіданні позивач просив стягнути 5000,00 грн. витрат на послуги адвоката.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частиною 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Позивач у справі оплату послуг адвоката підтвердив договором про надання правничої допомоги від 02.08.2019, додатком до договору №1 про вартість правничої допомоги адвокатського об`єднання у справі, ордером серія ВЛ №000,064576 від 17.09.2019, посвідченням адвоката №1012 від 16.03.2018, актом прийому-передачі послуг до договору про надання правничої допомоги від 07.08.2019, рахунком №80 від 12.08.2019 випискою по рахунку від 07.08.2019 (а.с.67-73).

Згідно п.4.2. договору розмір гонорару, у кожній конкретній справі визначається сторонами у додатках до даного договору, які є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п.4.3. договору оплата за даним договором здійснюється не пізніше 3 робочих днів з моменту отримання рахунку від адвокатського об`єднання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: на підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат.

Згідно із актом прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 02.08.2019, адвокатом в рамках представництва інтересів клієнта як позивача в суді першої інстанції у господарській справі №903/598/19 було надано наступні послуги:

1. Ознайомлення з документами, визначення правової позиції для клієнта, усні консультації для клієнта (1000,00грн.);

2. Підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості (4000,00грн.)

Загальна вартість наданих послуг адвокатом 5000,00 грн.

Як вбачається з копії виписки по рахунку від 07.08.2019 ТзОВ «Україна-Баїв» відповідно до умов договору перерахувало адвокатському об`єднанню 5000,00 грн.

Враховуючи вказане, позивачем згідно з вимогами ст. 74 ГПК України було доведено надання йому адвокатським об`єднанням вказаних послуг у суді.

Суд, при вирішенні розміру судових витрат переглянув калькуляцію часу, який був витрачений адвокатом, оцінив співмірність та розумність ціни його послуг, врахував складність справи.

Приймаючи до уваги наведене вище, виходячи із засад розумності і справедливості, суд вважає підставним та обґрунтованим стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді («Руїс Торіха проти Іспанії»).

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами («Ван де Гурк проти Нідерландів)».

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті («Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Згідно ж із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

За таких обставин, інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору з наведених вище підстав, впливу не мають.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 236-242 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Експериментально-дослідне господарство «Еліта» Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна-Баїв» 2546357,01 грн. (два мільйони п`ятсот сорок шість тисяч триста п`ятдесят сім гривень одна копійка) заборгованості, в т.ч. 2429 361,39 грн. основний борг, 43 528,83 грн. 3% річних, 73 466,79 грн. інфляційні втрати та 38 195,37 грн. (тридцять вісім тисяч сто дев`яносто п`ять гривень тридцять сім копійок) витрат по сплаті судового збору, 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень) витрат на правову допомогу.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 18.10.2019.

Суддя І. О. Гарбар