ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року Справа № 915/1608/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М. при секретарі судового засідання Ковальжи А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПОХІМ-ОЛТІГ ГРУП", вул. В`ячеслава Чорновола, 20, кв. 17, м. Київ, 01135 ()

адреса для листування: пр. Дмитра Яворницького, 60, офіс 501, м. Дніпро, 49000

до відповідача Державного підприємства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект", пр. Богоявленський, 42А, м. Миколаїв, 54018 ()

про стягнення грошових коштів в сумі 150 305, 81 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Герман М.М. ордер серія ДП № 1884 від 01.08.2018 року;

від відповідача: Орел О.В., довіреність № 17/1-2737 від 17.04.2019 року.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКСПОХІМ-ОЛТІГ ГРУП" звернулось до господарського суду Миколаївської області із позовом до Державного підприємства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" про стягнення грошових коштів (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог вх. № 14577/19 від 16.09.2019 року) у сумі 139 421, 94 грн., з яких: 133 320, 00 грн. - основний борг, 14 847, 10 грн. - пеня, 1 828, 64 грн. - 3% річних, 310, 07 грн. - інфляційні втрати.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2019 року справу № 915/1608/19 призначено головуючому судді Алексєєву А.П.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 25.06.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 25.07.2019 року.

25.07.2019 року розгляд справи не відбувся у зв`язку зі знаходженням головуючого судді у відпустці.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 02.08.2019 року повідомлено учасників справи про призначення судового засідання на 22.08.2019 року.

На підставі розпорядження в.о. керівника апарату господарського суду Миколаївської області від 22.08.2019 року № 258 у зв`язку із відпусткою по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку головуючого судді Алексєєва А.П. здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 915/1608/19.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2019 року справу № 915/1608/19 призначено головуючому судді Олейняш Е.М.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 27.08.2019 року прийнято справу № 915/1608/19 до провадження судді Олейняш Е.М. за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначено в судовому засіданні на 26.09.2019 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 17.09.2019 року задоволено клопотання позивача ТзОВ "ЕКСПОХІМ-ОЛТІГ ГРУП" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 26.09.2019 року оголошено перерву в судовому засіданні до 17.10.2019 року.

В судовому засіданні 17.10.2019 року судом відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІ. ЗАЯВИ ТА КЛОПОТАННЯ У СПРАВІ.

24.09.2019 року відповідачем подано клопотання (вх. № 14953/19) про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

ІІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

1. Правова позиція позивача.

Позивач зазначає, що предметом спору є вимога про стягнення грошової заборгованості. Підставою позову позивачем зазначено обставини щодо неналежного виконання відповідачем умов договору № 3261 від 10.04.2018 року, внаслідок чого позивачем заявлено до стягнення заборгованість та нараховано відповідачу пеню, 3 % річних та інфляційні втрати. Позовні вимоги обґрунтовані приписами ст. 222, 265 ГК України, ст. 625 ЦК України та умовами договору.

2. Правова позиція (заперечення) відповідача.

У відзиві на позовну заяву (вх. № 11823/19 від 15.07.2019 року) та додаткових поясненнях (вх. № 14952/19 від 24.09.2019 року) в обґрунтування заперечень відповідач зазначає, що позовні вимоги не визнає повністю та не погоджується з розрахунком пені та 3 % річних, вказуючи, що позивачем неправильно визначено періоди нарахування. Просить суд зменшити розмір штрафних санкцій.

ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

10.04.2018 року між ТзОВ "ЕКСПОХІМ-ОЛТІГ ГРУП" (постачальник) та ДП "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря" - "Машпроект" (покупець) було укладено договір № 3261 (арк. 14-16).

Відповідно до п. 9.1 Договору (в редакції додаткової угоди № 2) цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019 р. включно, а в частині взаєморозрахунків до повного виконання сторонами своїх обов`язків.

До договору сторонами укладено додаткові угоду № 2 та специфікацію № 3 (арк. 17-16).

Договір, додаткову угоди та специфікацію підписано та скріплено печатками сторін.

Умовами договору сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, передбачених цим договором, поставити покупцю хімічну продукцію (далі - товар), вказану в специфікації № 1 (специфікаціях), додатку № 1 (додатках) до цього договору, а покупець зобов`язаний прийняти та оплатити поставлений товар в порядку та строки, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 1.2 Договору загальна кількість товару, який підлягає поставці, визначається специфікацією № 1 та іншими специфікаціями, які в подальшому, при виробничій необхідності, можуть бути оформлені та підписані сторонами.

Відповідно до п. 2.3 Договору поставка товару здійснюється за цінами, вказаними в специфікації № 1 (специфікаціях) до цього договору і включає всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, пов`язані з поставкою.

Відповідно до п. 3.1 Договору розрахунки по договору проводяться в безготівковій формі, на підставі рахунку на оплату, наданого постачальником, шляхом перерахунку грошових коштів, на розрахунковий рахунок постачальника наступним чином:

- 100 % від вартості товару, покупець оплачує протягом 10 банківських днів від дати поставки товару, що підтверджується документами, перерахованими в п. 4.3 Договору та здійснення постачальником реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п. 4.3 Договору (в редакції додаткової угоди № 2) на поставлену партію товару, разом з товаром, постачальник зобов`язаний передати покупцю оригінали наступних документів: відвантажувальна (видаткова) накладна - 1 екз.; рахунок-фактура - 1 екз.; паспорт (сертифікат) якості - 1 екз.; копія карти даних небезпечного фактору, у випадку якщо товар включений в державний реєстр небезпечних факторів - 1 екз.; товарно-транспортна накладна - 1 екз.

Відповідно до п. 6.1 Договору у випадку невиконання або неналежного виконання умов договору, сторони несуть відповідальність відповідно до діючого законодавства України.

Судом встановлено, що на виконання умов договору між сторонами було складено та підписано Специфікацію № 3 від 30.11.2018 року, відповідно до якої постачальник зобов`язався поставити, а покупець прийняти та оплатити товар (тріосульфат натрію кристаличний технічний вищого гатунку ГОСТ 244-76) у кількості 20 000, 00 кг загальною вартістю 266 640, 00 грн. (арк. 18).

На виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу товар (натрію тіосульфат) в загальній кількості 10 000 кг на загальну суму 133 320, 00 грн., що підтверджується видатковими накладними № 524 від 19.03.2019 року на суму 85 324, 80 грн., № 868 від 22.04.2019 року на суму 47 995, 20 грн., а також товарно-транспортними накладними № Р524 від 19.03.2019 року та № Р868 від 22.04.2019 року (арк. 19-20, 25-26).

Товар отримано представником відповідача Молодцовою І.Ф. на підставі довіреностей серії 12 ААЄ № 468622 від 16.04.2019 року та серії 12 ААЄ № 468447 від 18.03.2019 року (арк. 21-22).

По господарським операціям платником податків складено податкові накладні № 106 від 19.03.2019 року та № 207 від 22.04.2019 року, які зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується наявними в справі відповідними електронними квитанціями (арк. 23-24).

10.06.2019 року позивачем на адресу відповідача було направлено претензію № 69, в якій позивач вимагав оплатити заборгованість в розмірі 133 320, 00 грн. та зазначив про застосування передбачених договором санкцій (арк. 29-30). Факт направлення претензії підтверджується поштовою накладною, описом вкладення та експрес накладними (арк. 31-32).

Невиконання відповідачем зобов`язань з оплати отриманого товару і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

V. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

1. Щодо вимоги про стягнення суми основного боргу.

На підставі ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вказано вище, позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 133 320, 00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, довіреностями та товарно-транспортними накладними. Станом на день розгляду справи суду не подано доказів оплати заборгованості в розмірі 133 320, 00 грн., строк оплати якої настав, як і не спростовано факту наявності вказаної заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, позовна вимога в частині стягнення заборгованості за отриманий товар в сумі 133 320, 00 грн. є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню.

2. Щодо вимоги про стягнення трьох процентів річних та індексу інфляції.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ст. 625 ЦК України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду України від 23.01.2012 року по справі № 37/64).

Як вказано вище, позивачем передано, а відповідачем отримано 19.03.2019 року та 22.04.2019 року товар на загальну суму 133 320, 00 грн.

Позивачем нараховано відповідачу 1 828, 64 грн. - 3 % річних від суми заборгованості за період з 03.04.2019 року по 10.09.2019 року по кожній накладній.

Відповідачем подано суду контррозрахунок за період з 03.04.2019 року по 10.09.2019 року по кожній накладній з вказівкою, що позивачем не враховано вихідні та святкові дні. Розмір 3 % річних за даними відповідача становить 1 614, 30 грн.

Врахувавши вихідні та святкові дні, суд встановив, що 10 банківський день для оплати поставленого за видатковою накладною № 524 від 19.03.2019 року товару припадає на 02.04.2019 року (включно) та оплати поставленого за видатковою накладною № 868 від 22.04.2019 року товару припадає на 10.05.2019 року (включно). Позивачем помилково при розрахунку не враховано святковий день - 09.05.2019 року День перемоги (ст. 73 КзПП), що мало наслідком неправильне нарахування 3 % річних.

Отже, нарахування 3 % річних по видатковій накладній № 868 від 22.04.2019 повинно здійснюватись з 11.05.2019 року.

Судом здійснено перерахунок розміру 3 % річних та встановлено, що 3% річних за період з 03.04.2019 року по 10.09.2019 року (включно) по кожній видатковій накладній становлять 1 614, 30 грн. Детальний розрахунок 3% річних, здійснений судом, наявний в матеріалах справи (арк. 117). Розрахунок розміру 3% здійснено судом за допомогою Бази "Законодавство".

Отже, вимога про стягнення 3 % річних в сумі 1 614, 30 грн. є обґрунтованою та підставною. В решті 3 % річних в сумі 214, 34 грн. слід відмовити.

Позивачем також нараховано відповідачу 310, 07 грн. - індексу інфляції за прострочення виконання грошових зобов`язань, за період з квітня 2019 року по липень 2019 року.

Перевіривши розрахунок розміру інфляційних втрат, судом встановлено, що при розрахунку індексу інфляції позивачем допущено арифметичні помилки, а також неправильно застосовано індекс інфляції в липні 2019 року.

Судом здійснено перерахунок розміру інфляційних втрат. Таким чином, інфляційні втрати за вказаний період становлять становлять 713, 59 грн. Детальний розрахунок інфляційних втрат, здійснений судом, наявний в матеріалах справи (арк. 118-119). Розрахунок розміру інфляційних втрат здійснено судом за допомогою Бази "Законодавство", виходячи з суми простроченого платежу.

Проте, суд, не виходячи за межі позовних вимог, дійшов висновку про обґрунтованість та підставність вимоги про стягнення інфляційних втрат у сумі 310, 07 грн. (заявлена позивачем). В цій частині позов підлягає задоволенню.

3. Щодо вимоги про стягнення пені.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Відповідно до п. 6.2 Договору у випадку порушення більше ніж на 30 календарних днів строку оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період нарахування пені, суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.

Позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 14 847, 10 грн. за період з 03.05.2019 року по 10.09.2019 року. Детальний розрахунок пені, здійснений позивачем, наявний в матеріалах справи (арк. 90).

Відповідачем подано суду контррозрахунок за період з 10.06.2019 року по 10.09.2019 року по кожній накладній з вказівкою, що позивачем не враховано вихідні та святкові дні. Розмір пені за даними відповідача становить 14 701, 00 грн.

Врахувавши вихідні та святкові дні, суд встановив, що 10 банківський день для оплати поставленого за видатковою накладною № 524 від 19.03.2019 року товару припадає на 02.04.2019 року (включно) та оплати поставленого за видатковою накладною № 868 від 22.04.2019 року товару припадає на 10.05.2019 року (включно). Позивачем помилково при розрахунку не враховано святковий день - 09.05.2019 року День перемоги (ст. 73 КзПП), що мало наслідком неправильне нарахування пені.

При розрахунку судом також враховано передбачене умовами п. 6.2 договору відтермінування в 30 днів для нарахування пені.

Отже, нарахування пені по видатковій накладній № 524 від 19.03.2019 року повинно здійснюватись з 03.05.2019 року по 10.09.2019 року, а нарахування пені по видатковій накладній № 868 від 22.04.2019 року повинно здійснюватись з 10.06.2019 року по 10.09.2019 року.

Судом здійснено перерахунок розміру пені та встановлено, що пеня за період з 03.05.2019 року по 10.09.2019 року (включно) по кожній окремій накладній становить 14 782, 82 грн. Детальний розрахунок пені, здійснений судом, наявний в матеріалах справи (арк. 120-121). Розрахунок розміру пені здійснено судом за допомогою Бази "Законодавство".

Отже, вимога про стягнення пені в сумі 14 782, 82 грн. є обґрунтованою та підставною. В решті пені в сумі 64, 28 грн. слід відмовити у зв`язку з безпідставністю.

4. Щодо зменшення розміру неустойки.

Відповідач у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях просить суд врахувати майнові та немайнові інтереси відповідача, відсутність збитків позивачу та іншим учасникам господарським відносин та зменшити розмір штрафних санкцій вдвічі. Відповідач вказує, що знаходиться у дуже скрутному фінансовому становищі через утрати ринків збуту товарів після прийняття Верховною Радою України постанови від 27.05.2015 № 129-VIII "Про звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором".

Відповідач є учасником Державного концерну "Укроборонпром" та об`єктом державної власності, що має стратегічне значення для економіки та безпеки держави.

Відповідач зазначає, що факт скрутного фінансового становища відповідача встановлено у судових рішеннях по справам № 915/271/18, № 915/817/18.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення ч. 3 ст. 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі 467/1346/15-ц.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 233 ГГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 2 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

Відповідно до положень ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Приймаючи до уваги фінансовий стан відповідача, а також те, що відповідач є державним підприємством, об`єктом державної власності, що має стратегічне значення для економіки та безпеки держави, враховуючи, що нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат частково компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору, стягнення ж з відповідача пені у повному обсязі, на думку суду, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання, суд з урахуванням необхідності забезпечення балансу інтересів сторін, вважає за можливе зменшити розмір належної до стягнення пені до 10 000, 00 грн. Отже, пеня підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 10 000 грн. В решті пені слід відмовити.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до п. 4.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір в розмірі 2 178, 67 грн. слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Судовий збір в розмірі 75, 92 грн. слід покласти на позивача.

В позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог позивач також просив суд стягнути з відповідача суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500 грн.

Витрати позивача на професійну правничу допомогу підтверджуються останнім наступними доказами: договором про надання правової допомоги № 01-01-08/18 від 01.08.2018 року, укладеним між ТзОВ «ЕКСПОХІМ-ОЛТІГ ГРУП» та адвокатським бюро "ГЕРМАН І ПАРТНЕРИ" в особі Голови бюро Герман Марини Миколаївни (арк. 39-40); додатковою угодою № 3 до договору від 10.06.2019 року (арк. 41); платіжним дорученням № 1012 від 13.06.2019 року на суму 2 500, 00 грн. (арк. 42); погодинною тарифікацією адвокатських послуг: вартість послуг на суму 2 500, 00 грн. (арк. 43); ордером серії ДП № 1884 від 01.08.2019 року (арк. 37); свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 4898 (арк. 38);

Відповідно до погодинної тарифікації адвокатських послуг (вартість послуг) адвокатом визначено за наступну правову допомогу (послуги): аналіз документів замовника для складання позовної зави; перевірка чинного законодавства, підбір нормативної бази для складання позову; підготовка позовної заяви; розрахунок штрафних санкцій; підготовка документів, що додаються до позовної заяви (друк, ксерокопія та завірення належним чином); направлення позовної заяви та доданих документів, відповіді на відзив до суду та на адресу відповідача; складання відповіді на відзив відповідача; моніторинг подальшого руху справи, призначення справи до розгляду, надання інформації замовнику.

24.09.2019 року відповідачем подано клопотання (вх. № 14953/19) про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В обґрунтування клопотання відповідачем зазначено наступне:

- п. 4.2 договору № 01-01-08/18 визначено, що за результатами надання правової допомоги складається акт прийому-передачі наданих послуг, який підписаний сторонами, та який відсутній в матеріалах справи;

- відсутні докази ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 1 жовтня 2013 р. за № 1686/24218;

- оскільки справа № 915/1608/19 відноситься до справ незначної складності, то заявлена сума до стягнення за надання правничої допомоги у розмірі 2 500,00 грн. є неспівмірною;

- підготовка цієї справи до розгляду в суді першої інстанції не вимагає значного обсягу юридичної і технічної роботи, адже, адвокат був обізнаним про позицію відповідача; нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалось.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд зазначає наступне.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4-6 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Щодо посилання відповідача на відсутність підписаного акту прийому-передачі наданих послуг з професійної правничої допомоги, то суд зазначає наступне.

Приписами ГПК України не передбачено вичерпного переліку доказів на підтвердження понесення стороною витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження витрат на правову допомогу у даній справі позивачем надано договір про надання правової допомоги з урахуванням додаткової угоди, платіжне доручення на суму 2 500, 00 грн., погодинну тарифікацію адвокатських послуг: вартість послуг з описом наданих послуг та вартості кожної з них окремо, а також кількість годин, витрачену на кожну з цих послуг.

Відповідно до п. 3, 4 додаткової угоди загальна вартість юридичних послуг, які надаються за цією додаткової угодою, становить 2 500, 00 грн. без ПДВ. Замовник здійснює попередню оплату у розмірі 2 500, 00 грн. без ПДВ вартості наданих послуг за підготовку необхідних документів для подання до суду.

Відповідно до п. 4.1, п. 4.2 договору факт належного виконання виконавцем зобов`язань з даного договору фіксується повноважними представниками сторін у акті прийому-передачі наданих послуг. По закінченню надання послуг за цим договором, виконавець надає замовнику на розгляд проект актів прийому-передачі наданих послуг.

Зі змісту договору вбачається, що послуги надаються адвокатом не лише у суді першої інстанції, але й у судах апеляційної та касаційної інстанцій (п. 3.4 договору). При цьому, умовами договору про надання правової допомоги сторони (клієнт та адвокат) погодили складання акту приймання-передачі по закінченню надання послуг. Складання проміжних актів прийому-передачі умовами договору не передбачено.

Подані адвокатом Герман М. М. докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу (договір про надання правової допомоги, додаткова угода про надання додаткових юридичних послуг саме з підготовки документів для подання суду, вартість яких становить 2 500 грн., платіжне доручення про сплату клієнтом коштів в розмірі 2 500 грн. та погодинна тарифікація адвокатських послуг) свідчать та є належним підтвердженням оплати витрат на правову допомогу у даній справі.

Щодо посилань відповідача на відсутність доказів ведення адвокатом Книги обліку доходів та витрат, які ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, суд зазначає, що предметом спірних правовідносин є фактичне понесення витрат на правову допомогу та їх відшкодування відповідною стороною у справі. Облік отриманих доходів адвокатом та в подальшому його оподаткування не є предметом спору (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі № 815/1479/18 та від 01.10.2018 у справі №569/17904/17).

Правовідносини щодо ведення адвокатом Книги обліку доходів та витрат виникають з питань оподаткування між адвокатом та органом державної фіскальної служби.

Щодо посилань відповідача на неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, то суд зазначає наступне. Приписами ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє відповідне клопотання. Відповідачем в порушення ст. 74 ГПК України не подано суду жодного доказу на підтвердження обставин неспівмірності витрат, зокрема не подано жодних доказів на підтвердження існуючих ставок адвокатського гонорару.

З огляду на вищезазначене, суд вбачає обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та співмірними понесені ТзОВ «ЕКСПОХІМ-ОЛТІГ ГРУП» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500, 00 грн., які відповідно до ст. 123, ч. 4 ст. 129 ГПК України підлягають відшкодуванню позивачу з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Витрати на правову допомогу в розмірі 2 415, 81 грн. слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Витрати на правову допомогу в розмірі 84, 19 грн. слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з відповідача Державного підприємства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря" - "Машпроект", пр. Богоявленський, 42-А, м. Миколаїв, 54018 () на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПОХІМ-ОЛТІГ ГРУП", вул. В`ячеслава Чорновола, 20, кв. 17, м. Київ, 01135 ():

- 133 320, 00 грн. (сто тридцять три тисячі триста двадцять грн. 00 коп.) - суми основного боргу за невиконання грошового зобов`язання;

- 310, 07 грн. (триста десять грн. 07 коп.) - інфляційних втрат;

- 1 614, 30 грн. (одна тисяча шістсот чотирнадцять грн. 30 коп.) - 3 % річних;

- 10 000, 00 грн. (десять тисяч грн. 00 коп.) - пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання;

- 2 178, 67 грн. (дві тисячі сто сімдесят вісім грн. 67 коп.) - витрат по сплаті судового збору;

- 2 415, 81 грн. (дві тисячі чотириста п`ятнадцять грн. 81 коп.) - витрат на правову допомогу.

3. Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

4. Відмовити в позові в частині стягнення 214, 34 грн. (двісті чотирнадцять грн. 34 коп.) - 3 % річних та 4 847, 10 грн. (чотири тисячі вісімсот сорок сім грн. 10 коп.) - пені.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено 22.10.2019 року.

Суддя Е.М. Олейняш