ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2019 р. Справа№ 911/524/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Яковлєва М.Л.

Коробенка Г.П.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційні скарги об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Білицька перлина" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Київської області від 10.07.2019 (повний текст складено 15.07.2019)

у справі №911/524/19 (суддя Грабець С.Ю.)

за позовом акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Білицька перлина"

про стягнення боргу в сумі 27 648,83 грн.,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Білицька перлина" про стягнення 27648,83 грн., у тому числі: пені у розмірі 10912,90 грн., трьох процентів річних у розмірі 1076,50 грн. та інфляційних втрат коштів у розмірі 15659,43 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №2933/14-ТЕ-17 від 29.09.2014 року в частині повної та своєчасної оплати природного газу.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що основний борг був сплачений повністю, а пеня, 3% річних та інфляційні втрати коштів підлягають списанню у зв'язку із тим, що природний газ використаний для виробництв теплової енергії.

Рішенням Господарського суду Київської області від 10 липня 2019 року позов задоволено частково.

З об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Білицька перлина" на користь акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" стягнуто 10 912,90 грн. пені; 1 076,50 грн. - три проценти річних; 14 606,87 грн. суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції; 1 847,87 грн. витрат на сплату судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Білицька перлина" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки суд неправомірно не допустив представника відповідача - адвоката Мамаєва Д.Ю. до участі у справі; природний газ постачався для виробництва теплової енергії, заборгованість була сплачена до 30.11.2016, тому відповідно до вимог чинного законодавства нараховані за порушення строків оплати санкції підлягають списанню.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20 серпня 2019 року поновлено строк апеляційного оскарження, відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 12 вересня 2019 року, сторонам роз'яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

Також не погоджуючись з прийнятим рішенням суду в частині відмови у позові, акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат коштів у сумі 1052,56 грн. і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки при власному розрахунку розміру інфляційних втрат коштів суд першої інстанції невірно визначив розмір заборгованості у окремі періоди, у зв'язку із чим прийшов до помилкових висновків щодо відмови у позові в частині вимог про стягнення 1052,56 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29 серпня 2019 року поновлено строк апеляційного оскарження, відкрито апеляційне провадження, об'єднано у одне провадження розгляд апеляційних скарг позивача і відповідача, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 17 вересня 2019 року, сторонам роз'яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

12 вересня 2019 року позивач направив до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому заперечив проти її задоволення, посилаючись на те, що у Єдиному реєстрі адвокатів України відсутня інформація щодо наявності у Мамаєва Д.Ю. статусу адвоката, що вказує на неможливість бути представником відповідача; матеріали справи не містять доказів того, що відповідач здійснює ліцензовану діяльність (виробництво та постачання теплової енергії), тому норми Закону України "Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" на відповідача не поширюються, отже, позивачем правомірно нараховані пеня, 3% річних та інфляційні втрати.

Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п'ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи, що апеляційне провадження у даній справі було відкрито 20 серпня 2019 року апеляційні скарги мають бути розглянуті у строк по 21 жовтня 2019 року.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційні скарги, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а апеляційне скарга позивача не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 вересня 2014 року між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", як продавцем, та об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Білицька перлина", як покупцем, був укладений договір купівлі - продажу природного газу №2933/14-ТЕ-17 (далі - договір), згідно з умовами якого продавець зобов'язувався передати у власність покупця у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України, а покупець зобов'язувався його прийняти та оплатити.

Згідно з п. 1.2 договору, газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Відповідно до п. 2.1 договору, позивач передає відповідачу з 01 вересня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 105,00 тис. куб.м. (сто п'ять тисяч куб. м.), у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м.): місяць: липень, обсяг -; місяць: серпень, обсяг -; місяць: вересень, обсяг 10,0; ІІІ кв., обсяг 10,0; місяць: жовтень, обсяг 25,0; місяць: листопад, обсяг 30,0; місяць: грудень, обсяг 40,0; IV кв., 95,0.

Згідно з п. 3.3 договору, приймання - передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу відповідачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу відповідача.

Відповідно до п. 3.4 договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, відповідач зобов'язується надати позивачу підписані та скріплені печатками відповідача та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання - передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Позивач не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути відповідачу та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

На виконання умов договору позивач у листопаді та грудні 2014 року поставив відповідачу природний газ на суму 58 100,97 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від 30 листопада 2014 року на суму 30 681,09 грн., від 30 грудня 2014 року на суму 27 419,88 грн.

Згідно з п. 6.1 договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Отриманий у грудні 2014 року природний газ позивач оплатив у повному обсязі, однак з порушенням встановлених договором строків, здійснюючи часткові платежі у період з 26.01.2015 по 02.11.2015, що підтверджується доданими до позовної заяви розрахунком заборгованості та довідкою по операціях за період з 01.09.2014 по 30.09.2017.

У зв'язку з порушенням строків оплати позивач, відповідно до умов договору здійснив нарахування пені у розмірі 10912,90 грн., трьох процентів річних у розмірі 1076,50 грн. та інфляційних втрат коштів у розмірі 15659,43 грн. за періоди прострочення з 16.12.2014 по 01.11.2015 (з врахуванням сплачених відповідачем сум).

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що у відповідності до частини третьої статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом і враховуючи що заборгованість відповідача перед позивачем погашена до набрання чинності вказаним Законом.

На підтвердження вказаних заперечень відповідачем надано копію рішення Коцюбинської селищної ради від 23.03.2015 №835, згідно якого закріплено за ОСББ "Білицька Перлина" майно, згідно переліку, у тому числі дахові котельні, газопроводи до котелень, зовнішній газопровід середнього тиску, тощо.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано ліцензії на здійснення такого виду господарської діяльності, як постачання теплової енергії, а також інших документів, що підтверджували б використання відповідачем отриманого у позивача природного газу для виробництва теплової енергії та електричної енергії, надання послуг з центрального опалення, постачання гарячої води. Також судом було встановлено, що позивачем невірно здійснено розрахунок інфляційних втрат коштів, у зв'язку із чим він задовольнив ці вимоги частково.

Крім цього, у процесу розгляду справи суд першої інстанції не допустив до участі у справі представника відповідача - адвоката Мамаєва Д.Ю., з посиланням на те, що Єдиному реєстрі адвокатів України відсутня інформація щодо наявності у Мамаєва Д.Ю. статусу адвоката

Північний апеляційний господарський суд не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав задоволення позову з огляду на наступне.

Щодо не допуску до участі у справі представника відповідача Мамаєва Д.Ю., то судом першої інстанції порушено положення ст.ст. 58, 60 ГПК України, оскільки відповідно до ч.2 ст. 58 при розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Даний спір є малозначним, Мамаєвим Д.Ю. надана довіреність від 27.03.2019, видана головою правління ОСББ "Білицька перлина" (том 1 а.с.44), отже наявність або відсутність у Мамаєва Д.Ю. статусу адвоката у даному випадку не впливає на можливість бути представником відповідача.

Щодо суті позовних вимог, то відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Права та обов'язки сторін у даній справі виникли на підставі Договору №2933/14-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу, який за своєю правовою природою є договором поставки енергоносіїв приєднаними мережами.

Договір укладений належним чином, підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, був чинним і обов'язковим для сторін.

Договір також відповідає вимогам статті 714 ЦК України, якою передбачено, що до договору поставки енергоносіїв приєднаними мережами застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до частин 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Предметом розгляду даної справи є матеріально-правова вимога про застосування наслідків прострочення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором купівлі-продажу природного газу та стягнення з боржника пені, процентів річних та інфляційних втрат коштів.

З матеріалів справи, а саме: довідки "Операції по Підприємству "Білицька перлина" з 01.09.2014 по 30.08.2017" та Розрахунку штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних за договором купівлі-продажу природного газу, вбачається, що відповідач за отриманий покупцем у грудні 2014 року природний газ розрахувався у строк до 02.11.2015, тобто, з порушенням строку оплати, встановленого п. 6.1 договору купівлі-продажу.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Так, згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім цього, у сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у разі невиконання відповідачем умов пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

У зв'язку із порушенням строків оплати позивачем, на підставі наведених норм ЦК України, ГК України та умов договору купівлі-продажу, нараховані та заявлені до стягнення з відповідача пеня у розмірі 10912,90 грн., три проценти річних у розмірі 1076,50 грн. та інфляційні втрати коштів у розмірі 15659,43 грн.

Однак, 30 листопада 2016 року набув чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно норм ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Згідно зі ст. 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що теплогенеруюча організація - суб'єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов пункту 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

У актах приймання-передачі за 30.11.2014 та 31.12.2014 також вказано, що позивач передає, а відповідач приймає природний газ виключно для виробництва теплової енергії, що споживається населенням.

Також у користуванні відповідача є обладнання, яке виробляє теплову енергію (дві дахові котельні), що підтверджується рішенням Коцюбинської селищної ради від 23.03.2015.

При цьому, оскільки відповідач виробляв теплову енергію виключно для власних цілей (опалення та гаряче водопостачання членам ОСББ), то у даному випадку отримання ліцензії не потрібно.

Отже, за встановлених обставин відповідач є теплопостачальною та теплогенеруючою організацією, а придбаний газ використовувався виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, що позивачем не спростовано.

Частиною 1 ст. 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

З наведених норм вбачається, що для здійснення процедури врегулювання заборгованості (проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості) необхідною умовою є включення до реєстру обсягів заборгованості теплопостачального підприємства, з метою її врегулювання за домовленістю сторін шляхом вчинення відповідних правочинів.

Разом з тим, частиною 3 статті 7 Закону, яка окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто, до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що ч. 3 ст. 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування її приписів не ставиться в залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, застосування даної норми не потребує включення підприємства до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Враховуючи викладене та беручи до уваги встановлені обставини погашення заборгованості за договором купівлі-продажу до набрання чинності Законом (до 30.11.2016) та поширення на відповідача дії Закону, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що нараховані позивачем суми пені, 3% річних та інфляційних втрат коштів не підлягають стягненню з відповідача згідно з ч. 3 ст. 7 Закону, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Апеляційним господарським судом, з огляду положення статті 236 ГПК України, при розгляді даної справи враховані висновки Верховного Суду щодо застосування ч.3 ст. 7 Закону України "Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", які викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 22.02.2018 у справі №922/4355/14, від 28.02.2018 у справі №911/3914/14, від 03.04.2018 у справі №904/11325/16, від 06.04.2018 у справі №904/10747/16, від 10.04.2018 у справі №916/3054/16, від 11.04.2018 у справі №910/17962/15, від 17.04.2018 у справі №904/11358/16, від 26.04.2018 у справі №911/3945/16, від 02.05.2018 у справі №920/1060/16,15.05.2018 у справі №908/3126/16, від 23.05.2018 у справі №908/3125/16, від 23.05.2018 у справі №908/2114/16, від 30.05.2018 у справі №904/10733/16, від 20.06.2018 у справі № 916/3055/16, від 06.07.2018 у справі №918/882/15, від 23.07.2018 у справі № 904/10294/17, від 07.08.2018 у справі №925/1584/17, від 21.08.2018 у справі №925/104/18, від 21.08.2018 у справі №925/107/18, від 30.08.2018 у справі №905/2796/17, від 06.09.2018 у справі №925/106/18, від 13.12.2018 у справі №925/105/18, від 18.12.2018 у справі №905/301/18, від 20.12.2018 у справі №904/1619/18, від 22.12.2018 у справі №904/2961/18, від 16.01.2019 у справі №905/299/18, від 05.08.2019 у справі №927/934/18.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, Північний апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення Господарського суду Київської області від 10 липня 2019 року прийняте із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 277 ГПК України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову. Отже, апеляційна скарга відповідача підлягає до задоволення, а апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ст.129 ГПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати останнього на сплату судового збору за подання апеляційної скарги

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Білицька перлина" задовольнити.

3. Рішення Господарського суду Київської області від 10 липня 2019 року скасувати та прийняти нове рішення.

4. У позові відмовити повністю.

5. Стягнути з акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, ідентифікаційний код 20077720) на користь об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Білицька перлина" (08298, Київська область, місто Ірпінь, селище міського типу Коцюбинське, вулиця Пономарьова, будинок 2/2, ідентифікаційний код 37696553) - 2881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) грн. 50 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Видачу наказу доручити Господарському суду Київської області.

7. Справу повернути до Господарського суду Київської області.

8. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21.10.2019.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді М.Л. Яковлєв

Г.П. Коробенко