УХВАЛА

м. Київ

18.10.2019Справа № 910/13458/19

Господарський суд м. Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши

позовну заяву Військового прокурора Київського гарнізону (01014, м. Київ, вул. Петра Болбочана, 8) в особі Міністерства оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6)

до Державного господарського об`єднання Консорціум"Військово-будівельна індустрія" (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6) Фізичної особи-підприємця Нестерчук Д.Ю. ( АДРЕСА_1 )

про визнання недійсним договору про надання поcлуг ТМЦ зберігання, додаткових послуг та звільнення приміщення

ВСТАНОВИВ:

Військовий прокурор Київського гарнізону в особі Міністерства оборони України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного господарського об`єднання Консорціум "Військово-будівельна індустрія", Нестерчука Дмитра Юрійовича про визнання недійсним договору про надання послуг ТМЦ зберігання, додаткових послуг та звільнення приміщення.

Розглянувши позовну заяву Військової прокуратури Київського гарнізону, господарський суд дійшов висновку, що вона не відповідає вимогам розділу III Господарського процесуального кодексу України, а тому підлягає поверненню з посиланням на ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на наступне.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 01.10.2019 залишено позовну заяву без руху в порядку ч.1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачу час для усунення недоліків, вказаних в ухвалі суду, а саме визначитись з належним статусом Нестерчука Дмитра Юрійовича як відповідача-2 та конкретизувати за ідентифікувати ознаки спірного приміщення прибудови до гаражу із зазначенням, зокрема, площі об`єкта, місця розташування, кадастрового номеру, тощо.

11.10.2019 до Господарського суду м. Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків, в якій позивач зазначив статус відповідача-2 Нестерчука Дмитра Юрійовича як Фізичну особу-підприємця та повідомив про неможливість встановити ідентифікуючі ознаки прибудови приміщення до гаражу.

Крім того, згідно з п. 4 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Як встановлено судом в ухвалі Господарського суду м. Києва від 01.10.2019, позивач звертаючись з позовом до суду просить суд зобов`язати фізичну особу-підприємця Нестерчука Д .Ю . звільнити приміщення прибудови до гаражу №01-016 Державного господарського об`єднання Концерн "Військово-будівельна індустрія".

Так, судом відзначено, що предмет позову, тобто певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, повинен бути чітко визначений позивачем у прохальній частині позовної заяви, оскільки резолютивна рішення суду, по суті, відображає позовні вимоги, викладені у прохальній частині позовної заяви, та повинна викладатися чітко й безумовно.

При цьому, ухвалою Господарського суду м. Києва від 01.10.2019, суд звертав увагу, що позивач зазначав про те, що позивачем повинна бути конкретизована за ідентифікуючими ознаками спірна прибудова із зазначенням, зокрема, площі об`єкта, місця розташування, кадастрового номеру, тощо.

Проте, позивач не зазначив жодної ознаки спірного приміщення, а саме не зазначив місце розташування спірного приміщення прибудови до гаражу №01-016 (з врахуванням листа №51-06-3402 від 07.08.2019, в якому зазначено адресу: АДРЕСА_1 ), оскільки відповідно до ст. 30 Господарського процесуального кодексу України, місцезнаходження нерухомого майна впливає на виключну підсудність розгляду справи, а відтак позивачем не дотримано приписів п. 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України.

Таким чином, у встановлений судом строк, позивач не усунув зазначені недоліки, не надав суду витребувану інформацію, що є підставою для повернення позовної заяви в порядку ч.4 ст.174 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 129 Конституції України, як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").

Таким чином, обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є, визначений в ГПК України, обов`язок заявника у позовній заяві зазначати обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначити докази, що підтверджують такі обставини, правові підстави позову. Невиконання заявником вищенаведених вимог процесуального законодавства наділяє суд правом не приймати до розгляду та повертати позовну заяву заявнику.

Враховуючи викладене, позовна заява Військового прокурора Київського гарнізону в особі Міністерства оборони України підлягає поверненню, оскільки останнім не виконано всі вимоги, визначені в ухвалі Господарського суду м. Києва від 01.10.2019.

Відповідно до ч.4 ст.174 Господарського процесуального кодексу України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Згідно із ч.8 ст.174 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 174, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву та додані до неї документи Військовій прокуратурі Київського гарнізону.

Додатки: - позовна заява та додані до неї документи на 82 аркушах;

- заява про усунення недоліків на 7 аркушах.

Ухвала набирає законної сили 18.10.2019 та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги у строк визначений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Л. Г. Пукшин