ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2019 р. Справа№ 910/13518/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мартюк А.І.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу №63-0008/39370 від 31.07.2019 (вх. №09.1-04.2/6161/19 від 08.08.2019) Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2019

у справі №910/13518/18 (суддя Головина К.І.)

за позовом Національного банку України

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція Комплексного захисту Бізнесу «Дельта М»

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_1

про визнання договору недійсним, зобов`язання вчинити певні дії

за участю представників сторін:

від позивача: Лантух Є.С., довіреність №18-0014/37686 від 22.07.2019

від відповідача-1: не з`явились

від відповідача-2: не з`явились

від третьої особи: не з`явились

в с т а н о в и в:

Національний банк України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція Комплексного захисту Бізнесу «Дельта М» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги (цесії) №044 від 30.09.2015 та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю правових підстав для визнання недійсними договору про відступлення права вимоги (цесії) №044 від 30.09.2015, укладеного між відповідачами всупереч вимогам чинного законодавства. Зокрема, позивач вказав на порушення Положення про застосування Національним банком заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного Банку України №369 від 28.08.2001, та п. 4.1 договору про управління від 20.11.2013 в частині отримання згоди Національного банку України на відчуження непроданих активів Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» щодо погодження умов про перехід прав вимоги до нового кредитора одразу після укладення оскаржуваного договору, а не після надходження грошових коштів на накопичувальний рахунок, відкритий управителю в НБУ; порушення вимог ст.ст. 513, 514 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку», в силу яких спірний договір цесії нотаріально не посвідчений. Позивач також просив зобов`язати відповідача-1 повернути відповідачу-2 документи, отримані згідно договору №044 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором №27/10-869А від 15.08.2007.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2019 залучено до розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, ОСОБА_1 .

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.07.2019 у задоволенні позову Національного банку України відмовлено.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд виходив з того, що згода на відчуження спірних активів у визначеному законом порядку позивачем була надана; правочин про відступлення права вимоги за кредитним договором був укладений в простій письмовій формі, як і кредитний договір, за яким відступлено право вимоги, а тому порушень щодо форми укладення договору судом не встановлено. Також, суд першої інстанції вказав, що позивач не ставив умову у своїх рішеннях щодо необхідності включення в договір цесії положень щодо моменту переходу права вимоги та не зазначав цієї умови в оспорюваному договорі. З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд, посилаючись на приписи ст.ст. 204, 1037 ЦК України дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що у судовому засіданні порушення прав чи охоронюваних інтересів позивача з боку відповідачів не встановлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач - Національний банк України, 31.07.2019 подав апеляційну скаргу №63-0008/39370 від 31.07.2019 (вх. №09.1-04.2/6161/19 від 08.08.2019), в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2019 у справі №910/13518/18 скасувати та прийняти нове, яким позов Національного банку України задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване судове рішення прийнято при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та при неправильному застосуванні норм матеріального права. Скаржник стверджує, що спірний договір був укладений без погодження з позивачем, всупереч вимогам ст. 1037 ЦК України та п. 13.11 Положення про застосування Національним банком заходів впливу за порушення банківського законодавства. На думку апелянта, судом першої інстанції не враховано того, що у даній справі укладення спірного договору здійснено відповідачем-1 в межах реалізації повноважень управителя непроданих активів банку в межах процедури його ліквідації, а не як самостійною юридичною особою, яка вчиняє правочини на власний розсуд. Позивач вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу на особливості управління майном банку, не надав правову оцінку діям відповідача-1 в межах виконання ним функцій управління майном та не врахував обмеження, які були встановлені відповідачу-1 як управителю майна.

Позивач зазначає про те, що спірний договір має бути визнаний судом недійсним на підставі того, що відчуження спірного активу згідно з договором відступлення було здійснено за нижчою вартістю, ніж було погоджено Національним банком України; фактичне відступлення відчужених за договором відступлення прав було здійснено до їх оплати.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.08.2019 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді Мартюк А.І., Зубеець Л.П., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою №63-0008/39370 від 31.07.2019 (вх. №09.1-04.2/6161/19 від 08.08.2019) Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2019 у справі №910/13518/18. Відповідачам та третій особі встановлено процесуальний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також надано сторонам строк на подання заяв, клопотань, пояснень. Справу призначено до розгляду на 17.10.2019.

Відповідач-1, відповідач-2 та третя особа не скористалися своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 263 ГПК України, та у строк, встановлений судом, не подали суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2019, у зв`язку з перебуванням судді Зубець Л.П. у відпустці, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Дикунська С.Я., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2019 апеляційну скаргу № 63-0008/39370 від 31.07.2019 (вх. №09.1-04.2/6161/19 від 08.08.2019) Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2019 у справі №910/13518/18 прийнято до провадження у зазначеному вище складі колегії суддів.

Представники відповідача-1, відповідача-2 та третьої особи в судове засідання 17.10.2019 не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про що свідчать повідомлення установи поштового зв`язку: за кодом 811 про вручення рекомендованого поштового відправлення відповідачу-1 20.08.2019 (вх. №09.2-04/87591/19), за кодом 790 про вручення рекомендованого поштового відправлення відповідачу-2 29.08.2019 (вх. №09.2-04/89378/19) та за кодом 781 про вручення рекомендованого поштового відправлення третій особі 17.08.2019 (вх. №09.2-04/85786/19).

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання розумних строків розгляду апеляційної скарги на рішення суду, враховуючи те, що явка представників учасників справи судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників відповідача-1, відповідача-2 та третьої особи, які належним чином повідомлені про судовий розгляд справи апеляційним господарським судом.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутнього представника позивача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.12.2009 постановою Правління Національного банку України №713 «Про відкликання банківської ліцензії та ініціювання процедури ліквідації Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» прийнято рішення із 07.12.2009 відкликати банківську ліцензію у АБ «Банк регіонального розвитку» та ініційовано процедуру ліквідації банку.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який набув чинності з 22.09.2012, ініційована до набрання чинності цим Законом процедура ліквідації банку здійснюється відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч. 11 ст. 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність» в редакції, що діяла до 22.09.2012, у разі, якщо на момент закінчення строку ліквідації залишилися непроданими активи банку і негайний продаж матиме наслідком істотну втрату їх вартості, ліквідатор передає такі активи в управління визначеній Національним банком України юридичній особі, яка зобов`язана вжити заходів щодо продовження погашення заборгованості кредиторів банку за рахунок отриманих активів.

Відповідно до п.п. 13.1, 13.9 глави 13 Положення про застосування Національним банком заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного банку України №369 від 28.08.2001, ліквідатор у разі потреби передавання активів банку, які залишаються непроданими на час закінчення процедури ліквідації банку негайний продаж яких матиме наслідком істотну втрату їх вартості, в управління іншій юридичній особі звертається до Національного банку з відповідною пропозицією згідно зі статтею 96 Закону про банки. За результатами конкурсу між банком, Національним банком і управителем укладається тристоронній договір (додаток 6 до цього Положення). Договір про передавання в управління непроданих активів від імені Національного банку підписує уповноважена посадова особа Національного банку.

20.11.2013 між Національним банком України, Акціонерним банком «Банк регіонального розвитку» в особі ліквідатора Євсієнка Ігоря Савелійовича (установник управління) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» (управитель, відповідач-1) був укладений договір про передання в управління непроданих активів.

Пунктом 1.1 договору про управління визначено, що установник управління передає в управління управителеві активи, наявні на балансі установника управління на дату укладення цього договору (далі - активи), а управитель приймає в управління активи і зобов`язується вживати всіх необхідних заходів для задоволення вимог кредиторів установника управління (далі - вигодонабувачі) відповідно до переліку (реєстру) вимог кредиторів за рахунок активів. Вигодонабувачами за договором про управління є кредитори установника управління, які на дату підписання договору про управління внесені до переліку (реєстру) вимог кредиторів установника управління (далі - перелік вигодонабувачів) та розрахунки з якими не проведені. Перелік вигодонабувачів із визначеною черговістю задоволення їх вимог наведено в додатку 2 до цього договору.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що управитель є довірчим власником отриманих в управління активів. До управителя не переходить право власності на активи. Обмеження права довірчої власності управителя встановлюється цим договором і законодавством України.

Згідно з пп. б), д) п. 2.2 договору управління управитель зобов`язався здійснювати належне та ефективне управління активами особисто та виключно в інтересах вигодо набувачів, управитель у своїй діяльності зобов`язується дотримуватися вимог законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів НБУ.

Пунктом 2.5. договору управління визначено, зокрема, що Національний банк України зобов`язався приймати рішення щодо погодження продажу управителем активів.

Відповідно до п. 4.1 договору про управління продаж, відступлення права вимоги, переведення боргу щодо активів, переданих в управління за цим договором, здійснюються лише за попереднім погодженням із НБУ.

Місцевим господарським судом встановлено, що на виконання вимог зазначеного договору про управління, управителю були передані в управління активи, в тому числі майнові права за кредитними договорами фізичних та юридичних осіб - боржників банку у кількості 88 договорів загальною сумою вимог у розмірі 87 731 589,17 грн, в тому числі кредитний договір №27/10-869А від 15.08.2008, укладений між Акціонерним банком «Банк регіонального розвитку» та ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 5 ст. 1033 ЦК України управитель, якщо це визначено договором про управління майном, є довірчим власником цього майна, яким він володіє, користується і розпоряджається відповідно до закону та договору управління майном. Договір про управління майном не тягне за собою переходу права власності до управителя на майно, передане в управління.

Частиною 1 статті 1037 ЦК України встановлено, що управитель управляє майном відповідно до умов договору. Управитель може відчужувати майно, передане в управління, укладати щодо нього договір застави лише за згодою установника управління.

Згідно з п. 13.11 Положення №369 управитель відповідно до укладеного тристороннього договору: відкриває в Національному банку накопичувальний рахунок у порядку, установленому нормативно-правовими актами Національного банку; набуває прав сторони (учасника) у судових справах, у якій стороною (учасником) був банк, який ліквідовано, а також прав сторони (учасника) виконавчих проваджень за участю банку; управляє активами та може відчужувати майно за погодженням з Комісією Національного банку; задовольняє вимоги кредиторів банку.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, в силу наведених приписів закону та умов договору управління відповідач-1 був зобов`язаний погодити з Національним банком України свої дії як управителя щодо відчуження (в т.ч. шляхом відступлення прав вимоги) відповідних активів. Відтак, відчуження таких прав могло бути здійснене виключно на умовах, погоджених Національним банком України.

Листом №06/06-2014 від 06.06.2014 відповідач-1 звернувся до позивача з метою одержання попереднього погодження на продаж активів, та просив надати попереднє погодження на відчуження активів, переданих в управління за договором управління шляхом їх продажу третім особам за ціною, не нижчою ніж визначена у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку», складеним Товариством з обмеженою відповідальністю «Приват-Консалтинг» станом на 14.05.2014.

Листом №55-013/34115 позивач повідомив відповідача-1 про те, що продаж активів банку, зокрема майнових прав за кредитними договорами фізичних та юридичних осіб, здійснюється у порядку, визначеному главою 10 розділу VI Положення №369, у зв`язку з чим повернув на доопрацювання пакет документів щодо погодження порядку продажу активів банку.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами банку, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Приват-Консалтинг» станом на 31.05.2015 було визначено, що ринкова вартість об`єкта оцінки - майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами банку у кількості 86 одиниць, без урахування ПДВ, становить 1 961 476,00 грн.

28.04.2015 відповідач-1 звернувся до позивача із заявою щодо внесення змін до погодження способу продажу активів у зв`язку із проведенням нової оцінки, у відповідності до якої просив надати погодження на продаж активів (продаж майнових прав через відступлення права вимоги по кредитним договорам) у наступному порядку: здійснити продаж боргових зобов`язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 86 одиниць одним лотом через прилюдні торги (аукціон) на Українській універсальній товарній біржі за початковою ціною 1 961 476,00 грн; у випадку якщо зазначені вище торги не відбудуться, провести повторний продаж боргових зобов`язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 86 одиниць одним лотом через прилюдні торги (аукціон) на Українській універсальній товарній біржі за початковою ціною 1 373 033,20 грн (враховуючи зменшення вартості кожного кредитного договору на 30 відсотків від вартості, визначеної Товариством з обмеженою відповідальністю «Приват-Консалтинг» у звіті від 31.03.2015); у випадку, якщо і повторні торги не відбудуться, надати можливість без додаткового погодження здійснювати продаж боргових зобов`язань через відступлення прав окремо по кожному з 86 кредитних договорів юридичним та/або фізичним особам шляхом укладання окремих договорів відступлення права вимоги за кредитним договором за ціною активу, визначеною на останніх публічних торгах (за ціною, що на 30% менша від ринкової ціни визначеної ТОВ «Приват-Консалтинг» у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами банку).

Рішенням Комісії з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайта) платіжних систем Національного банку України №255 від 25.05.2015 вирішено, зокрема, погодити управителю відчуження майна (активів) банку за ціною не нижчою ніж оціночна ринкова вартість, визначена суб`єктом оціночної діяльності станом на 31.03.2015 на загальну суму 1 639 013, 00 грн. (без урахування ПДВ), а саме - майнових прав за кредитними договорами у кількості 76 одиниць згідно з переліком майна (активів), який зазначений в інформації про майно (активи) та наданий листом управителя від 27.01.2015, шляхом проведення аукціону, а у разі відсутності заяв щодо придбання майна (активів) АБ «Банк регіонального розвитку» на аукціоні, надано погодження управителю здійснити безпосередній продаж майна (активу) АБ «Банк регіонального розвитку» фізичній або юридичній особі за ціною останнього аукціону; відмовлено у погодженні відчуження майнових прав за іншими десятьма кредитними договорами.

З наведеного рішення вбачається, що Національним банком України було надане погодження на продаж 76 активів банку за стартовою ціною аукціону не нижчою 1 639 013,00 грн, та у випадку нереалізації на перших торгах - з можливістю провести повторний аукціон.

При цьому, судова колегія наголошує, що Національним банком України не було надано погодження зменшення ціни продажу активів на 30% від ринкової вартості, про що помилково зазначено судом першої інстанції, а лише зазначено про можливість проведення повторного аукціону.

Отже, в силу приписів ст. 1037 ЦК України, п. 13.11. Положення №369 та п. 4.1. договору управління правомочності управителя щодо продажу наданих йому в управління активів майнових прав за кредитними договорами у кількості 76 одиниць були обмежені рішенням Національного банку України №255, а саме шляхом продажу на аукціоні за ціною, не нижчою ніж 1 639 013,00 грн, та виключно у випадку, якщо такий аукціон не відбудеться - шляхом безпосереднього продажу майна фізичній або юридичній особі за ціною останнього аукціону, при цьому позивачем не було погоджено можливості зміни визначеної в рішенні №255 ціни продажу спірного майна.

10.06.2015 між управителем (замовник) та Українською універсальною товарною біржею виконавець) було укладено договір-доручення №100 на проведення аукціону, предметом якого є продаж майна, що належить Акціонерному банку «Банк регіонального розвитку», а саме: лот №1 - майнові права на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» у кількості 76 одиниць за початковою ціною продажу 1 639 013,00 грн, без урахування ПДВ.

30.06.2015 Українською універсальною товарною біржею складено протокол №1 про хід аукціону торгів, що не відбулися, згідно з яким торги по лоту №1 не відбулись у зв`язку з відсутністю заяв про участь в аукціонних торгах.

03.07.2015 в газеті «Голос України» №117 (6121) та в газеті «Експрес об`ява» №25 (5082) було опубліковане оголошення про проведення 20.07.2015 повторного аукціону з реалізації активів Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» за стартовою ціною лоту 1 147 309,10 грн.

20.07.2015 Українською універсальною товарною біржею складено протокол № 1 про хід аукціону торгів, що не відбулися, згідно якого торги по лоту № 1 не відбулись у зв`язку з відсутністю заяв про участь в аукціонних торгах.

30.09.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» був укладений спірний договір №044 про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором № 27/10-869А від 15.08.2007 на платній основі за ціною 4 700,00 грн.

Однак, як вказує позивач, предметом продажу за спірним договором відступлення було визначено майнові права, які не були предметом погодження Національним банком за зверненням управителя. Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду враховує наведені доводи апеляційної скарги та зауважує, що рішенням Національного банку України №255 було погоджено продаж активів банку одним лотом за ціною, не нижчою ніж 1 639 013,00 грн, а не продаж майнових прав окремо за кожним кредитним договором. Відтак, апеляційний господарський суд вважає передчасними висновки місцевого господарського суду про те, що доводи позивача стосовно того, що при укладенні спірного договору цесії ціна реалізованого (відступленого) активу з урахуванням уцінки була визначена сторонами за значно нижчою вартістю, ніж та, що була погоджена Національним банком України, є недоведеними.

Згідно зі статтею 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Колегія суддів зазначає, що договір відступлення права вимоги за своєю правовою природою є різновидом договору купівлі-продажу, а відтак, особа, яка виступає продавцем за таким договором, має мати необхідний для цього обсяг правоздатності.

Судова колегія вважає за необхідне також звернути увагу на те, що з укладенням договору управління Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» не набуло безумовних прав власності щодо спірних активів Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку», а укладення договору відступлення прав вимоги мало вчинятися тільки після отримання погодження Національного банку України.

Істотною умовою для погодження відчуження активу є визначення його ціни продажу. Так, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» зверталося до Національного банку України з листами щодо надання погодження на продаж активів за певною ціною та у визначених обсягах, унаслідок чого позивачем було надано погодження, оформлене рішенням НБУ №255, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» погоджено продаж майна на певних умовах, а саме: шляхом продажу майнових прав за кредитними договорами у кількості 76 одиниць одним лотом на аукціоні за ціною, не нижчою ніж 1 639 013 грн (без урахування ПДВ) та, виключно, у випадку якщо такий аукціон не відбудеться - шляхом безпосереднього продажу майна фізичній або юридичній особі за ціною останнього аукціону. При цьому позивачем не було надано (погоджено) можливості як зміни визначеної в рішенні ціни продажу спірного майна шляхом уцінки спірних активів на 30% від ринкової ціни, так і продажу майнових прав за кожним кредитним договором окремо.

Таким чином, вчинення відповідачем-1 оспорюваного договору щодо відчуження прав за спірним кредитним договором окремо та за нижчою ціною, ніж визначено у звіті від 31.03.2015, здійснено з перевищенням повноважень з порушенням положень ст. 1037 ЦК України та п. 4.1 договору управління, також всупереч рішенню Національного банку України №255 від 25.05.2015, що свідчить про недодержання при укладенні договору відступлення прав встановлених ст. 203 ЦК України вимог, а тому є підставою для визнання його недійсним у силу приписів ст. 215 ЦК України. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі № 910/13317/18 від 05.09.2019 у справі №910/13412/18.

Апеляційний господарський суд вважає також помилковим висновок місцевого господарського суду про відсутність порушенння прав позивача внаслідок укладення оспорюваного договору, з огляду на наступне.

Позивач не є стороною оспорюваного ним правочину, але виходячи зі змісту приписів статей 15, 16, 215 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист, в тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язків елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та може виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав в інших осіб.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що Національний банк України в розумінні ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України є іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину, оскільки має обґрунтовану юридичну заінтересованість. У даному випадку, звернення позивача з позовом до суду обумовлено порушенням Товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» умов договору управління, укладеного між Національним банком України, Товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та Акціонерним банком «Банк регіонального розвитку», яке виразилось у порушенні прав особи, уповноваженої на здійснення контролю за діяльністю управителя, до повноваження якої приписами глави 14 Положення №369 та розділу 7 договору управління віднесено право застосування заходів відповідальності до управителя за неналежне виконання покладених на нього таким договором обов`язків. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 08.08.2019 у справі № 910/13317/18.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

З урахуванням викладеного, апеляційний господарський суд вважає висновок місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог передчасним, та зазначає, що позивачем належними та допустимими доказами доведено, що відповідачем-1 не було отримано погодження Національного банку України на укладення договору відступлення права вимоги (цесії) №044 від 30.09.2015.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, на підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог є необґрунтованими та передчасними. Отже, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення відповідно до ст. 277 ГПК України, зокрема, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2019 у справі №910/13518/18 підлягає задоволенню. Суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. 277, ст. ст. 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2019 у справі №910/13518/18 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2019 у справі №910/13518/18 скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір №044 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії), укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція Комплексного захисту Бізнесу «Дельта М» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант».

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Агенція Комплексного захисту Бізнесу «Дельта М» документи, отриманні згідно договору № 044 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» (03164, м. Київ, вул. Підлісна, 3; ідентифікаційний код 39971452) на користь Національного банку України (01061, м. Київ, вул. Інститутська, 9; ідентифікаційний код 00032106) 1 762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн 00 коп. судового збору, понесеного стороною у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція Комплексного захисту Бізнесу «Дельта М» (02002, м. Київ, вул. Євгена Свердюка, 11, корпус Б; ідентифікаційний код 35199148) на користь Національного банку України (01061, м. Київ, вул. Інститутська, 9; ідентифікаційний код 00032106) 1 762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн 00 коп. судового збору, понесеного стороною у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» (03164, м. Київ, вул. Підлісна, 3; ідентифікаційний код 39971452) на користь Національного банку України (01061, м. Київ, вул. Інститутська, 9; ідентифікаційний код 00032106) 2 643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн 00 коп. судового збору, понесеного стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція Комплексного захисту Бізнесу «Дельта М» (02002, м. Київ, вул. Євгена Свердюка, 11, корпус Б; ідентифікаційний код 35199148) на користь Національного банку України (01061, м. Київ, вул. Інститутська, 9; ідентифікаційний код 00032106) 2 643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн 00 коп. судового збору, понесеного стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду.

6. Справу №910/13518/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову до Верховного Суду в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.І. Мартюк

Повний текст постанови складено 29.10.2019