РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.10.2019Справа № 910/8821/19

за позовом доТовариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Техно-Консалт" 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАССУЛА"; 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія Інтерсервіс"
про стягнення 528 946, 60 грн.
Суддя Підченко Ю.О. Секретар судового засідання Лемішко Д.А.

Представники сторін:
від позивача:Малиновська В.Д. - адвокат;
від відповідача-1: від відповідача-2:не з`явився; не з`явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Техно-Консалт" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАССУЛА." (надалі - відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія Інтерсервіс" (надалі - відповідач-2) про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості з поворотної фінансової допомоги в сумі 528 946, 60 грн. за договором № 123 від 01 липня 2015 року, який було укладено в спрощеному порядку та за яким відповідач-1 є отримувачем фінансової допомоги, а також договору поруки №03/06-15 від 03 червня 2014 року, за яким відповідач-2 є поручителем відповідача-1 за зобов`язанням з повернення вказаної фінансової допомоги.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 10 липня 2019 року відкрито провадження у справі № 910/8821/19, вирішено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач-1 та відповідач-2 не скористалися своїм правом на подання відзивів, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02 жовтня 2019 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23 жовтня 2019 року.

В судове засідання, що відбулось 23 жовтня 2019 року, представники відповідача-1 та відповідача-2 не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Так, ухвали суду були надіслані за адресами відповідача-1 та відповідача-2, яка містяться у позовній заяві та у єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відтак, оскільки відповідачів було належним чином повідомлено про судове засідання та при цьому - на засадах відкритості та гласності судового процесу Сторонам створено всі необхідні умови для можливості захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, а відповідачами, у свою чергу, не повідомлено про причини неявки в судове засідання, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідача-1 та відповідача-2.

У судовому засіданні 23 жовтня 2019 року відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачем було надано відповідачеві-1 поворотну фінансову допомогу на загальному суму 528 946, 60 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №4745 від 02 липня 2014 року на суму 6 900,00 грн., № 4946 від 16 липня 2014 року на суму 10 540,00 грн., № 6576 від 27 листопада 2014 року на суму 25 000,00 грн., № 6643 від 15 грудня 2014 року на суму 32 700,00 грн., № 6660 від 18 грудня 2014 року на суму 12 500,00 грн., № 6691 від 26 грудня 2014 року на суму 28 980,00 грн., № 6722 від 08 січня 2015 року на суму 33 800,00 грн., № 6731 від 09 січня 2015 року на суму 3 100,00 грн., № 6771 від 21 січня 2015 року на суму 32 500,00 грн., № 6855 від 02 лютого 2015 року на суму10 000,00 грн., № 6861 від 02 лютого 2015 року на суму 2 000,00 грн., № 6869 від 03 лютого 2015 року на суму 2 800,00 грн., № 6874 від 04 лютого 2015 року на суму 1 350,00 грн., № 6894 від 05 лютого 2015 року на суму 4 350,00 грн., № 6901 від 06 лютого 2015 року на суму 6 146,10 грн., № 6910 від 09 лютого 2015 року на суму 3 638,07 грн., № 6911 від 10 лютого 2015 року на суму 14 000,00 грн., № 6913 від 12 лютого 2015 року на суму 24 000,00 грн., № 6922 від 13 лютого 2015 року на суму 1 000,00 грн., № 6932 від 16 лютого 2015 року на суму 1 343,23 грн., № 6942 від 17 лютого 2015 року на суму 1 000,00 грн., № 6961 від 19 лютого 2015 року на суму 3 100,00 грн., № 6983 від 20 лютого 2015 року на суму 8 251,00 грн., № 7000 від 23 лютого 2015 року на суму 5 300,00 грн., №7014 від 24 лютого 2015 року на суму 4 000, 00 грн., № 7023 від 25 лютого 2015 року на суму 10 000,00 грн., №7035 від 25 лютого 2015 року на суму 1 703,00 грн., №7109 від 03 березня 2015 року на суму 4 300,00 грн., № 7139 від 05 березня 2015 року на суму 17 560,00 грн., № 7188 від 12 березня 2015 року на суму 26 000,00 грн., № 7247 від 17 березня 2015 року на суму 9 200,00 грн., № 7283 від 20 березня 2015 року на суму 7 100,00 грн., № 7304 від 24 березня 2015 року на суму 15 575,00 грн., №7357 від 27 березня 2015 року на суму 1 210,20 грн., № 7377 від 30 березня 2015 року на суму 4 143,00 грн., № 7384 від 31 березня 2015 року на суму 3 900,00 грн., №7413 від 03 квітня 2015 року на суму 4 192,00 грн., №7436 від 06 квітня 2015 року на суму 4 000,00 грн., № 7486 від 10 квітня 2015 року на суму 13 000,00 грн., №7498 від 14 квітня 2015 року на суму 10 000,00 грн., №7564 від 20 квітня 2015 року на суму 10 465,00 грн., № 7580 від 21 квітня 2015 року на суму 12 950,00 грн., №7605 від 24 квітня 2015 року на суму 15 000,00 грн., №7627 від 27 квітня 2015 року на суму 5 000,00 грн., № 7694 від 30 квітня 2015 року на суму 2 350,00 грн., № 7714 від 05 травня 2015 року на суму 10 000,00 грн., № 7731 від 06 травня 2015 року на суму 10 000,00 грн., №7741 від 07 травня 2015 року на суму 5 000,00 грн., № 798 від 08 травня 2015 року на суму 5 000,00 грн., №7765 від 13 травня 2015 року на суму 5 000,00 грн., №834 від 18 травня 2015 року на суму 5 000,00 грн., № 857 від 20 травня 2015 року на суму 15 000,00 грн., № 890 від 25 травня 2015 року на суму 5 000,00 грн., № 899 від 27 травня 2015 року на суму 7 000,00 грн., № 929 від 02 червня 2015 року на суму 5 000,00 грн., № 942 від 03 червня 2015 року на суму 1 000,00 грн., копія яких міститься в матеріалах справи. При цьому у вищезазначених платіжних дорученнях в призначенні платежу було вказано: "фінансова допомога згідно договору №123 від 01.07.2014".

Вiдповiдно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, правочинам притаманне правомірне вольове вчинення особою, яка має належний статус суб`єкта цивільного права, юридичних дій, спрямованих на свідоме створення конкретного цивільного правового результату для себе або інших осіб.

Згідно зі ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Статтею 205 ЦК України передбачено можливість вчиняти правочини усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Відповідно до ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

Згідно з ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ст. 1049 ЦК України).

Таким чином, договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

При цьому, обов`язки з договору позики виникають лише для однієї сторони - позичальника. Отримавши у власність передані йому позикодавцем грошові кошти, позичальник стає зобов`язаним повернути ту ж саму суму грошей.

Разом із тим, статтею 1047 ЦК України передбачено обов`язок укладення договорів позики у письмовій формі, якщо сума позики у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Судами встановлено, що договір позики сторонами укладено з порушенням письмової форми договору.

Проте, відповідно до ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

При цьому стаття 1047 ЦК України не передбачає недійсності договору позики у разі недотримання письмової форми договору.

З урахуванням вищевикладених норм права, а також зазначених вище платіжних доручень на загальну суму 528 946, 60 грн. вбачається наявність між позивачем і відповідачем-1 зобов`язальних правовідносин з огляду на те, що позивачем перераховано грошові кошти відповідачу з призначенням платежу "фінансова допомога згідно договору №123 від 01.07.2014", відповідачем-1 кошти отримано без заперечень і зауважень, будь-яких дій з яких би вбачалась незгода з отриманням коштів саме з вказаним призначенням платежу відповідачем-1 не вчинено, доказів цього суду не надано, у подальшому кошти не повернуто.

03 червня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія Інтерсервіс", як Поручителем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Техно-Консалт", як Кредитором було укладено договір поруки № 03/06-15 (надалі - Договір поруки), відповідно до якого (п. 1.1. Договору поруки)

за Договором поруки Поручитель зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАССУЛА." () його грошового зобов`язання у вигляді повернення поворотної фінансової допомоги за Договором №123 від 01.07.2014 р. у розмірі 528 946 (п`ятсот двадцять вісім тисяч дев`ятсот сорок шість) грн. 60 коп. перед Кредитором в частковому обсязі таких зобов`язань. Поручитель та Боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що Кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до Боржника, так і до Поручителя, чи до обох одночасно.

Разом із тим згідно п. 1.2. Договору поруки Сторони домовились, що даною порукою зобов`язання Боржника, що виникнуть з грошового зобов`язання щодо поворотної фінансової допомоги, забезпечуються лише частково, в межах суми, яка становить 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Судом досліджені правові норми, які підлягають застосуванню у спірних відносинах сторін. Так, за своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поруки. При цьому Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду Договору, а тому відповідно до вимог ст. ст. 205, 553, 554, 638 ЦК України та ст. ст. 179, 180 ГК України, він вважається укладеним.

Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. У разі порушення боржником зобов`язання. Забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Стаття 554 ЦК України встановлює, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відтак, зазначені вище укладені договір № 123 від 01 липня 2015 року, укладений у спрощений спосіб та Договір поруки є підставами для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно зі статтями 173, 174, 175 ГК України (статтями 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 цієї ж статті до відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 525, 526 ЦК України, що кореспондуються за змістом з положеннями ст. 193 ГК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 2 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В матеріалах справи міститься лист-вимога позивача щодо повернення поворотної фінансової допомоги в сумі 528 946, 60 грн. за вих. №14/03-01 від 14 березня 2019 року, що 14 березня 2019 року був направлений на адресу відповідача-1.

Доказів оплати вказаної суми фінансової допомоги суду не надано.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких останній звернувся до суду щодо повернення відповідачем-1 поворотної фінансової допомоги в сумі 528 946, 60 грн. - порушені відповідачем-1, як позичальником.

Разом із тим, оскільки Договором поруки визначено обсяг відповідальності відповідача-2, як поручителя в сумі 2 000,00 грн., вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідача-1 та відповідача-2 боргу за договором № 123 від 01.07.2014 в сумі 528 946, 60 грн. є обґрунтованими на суму 2 000,00 грн., а відтак, решта заборгованості відповідача-1 перед позивачем за договором №123 від 01 липня 2014 року, що не входить в обсяг забезпечення згідно поруки та підлягає стягненню з в сумі 526 946,60 грн. з відповідача-1 на користь позивача.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору в сумі 30,00 грн. (пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 2 000,00 грн. в частині солідарного стягнення заборгованості з відповідача-1 та відповідача-2) покладаються солідарно на відповідача-1 та відповідача-2. Решта судового збору в сумі 7 904, 20 грн. покладається на відповідача-1.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 165, 202, 232, 233, 237, п. 2. ч. 5. ст. 238, 240, 241, 247, ч. 1. ст. 256, ст. 288 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Техно-Консалт" задовольнити.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАССУЛА" (50025, м. Кривий Ріг, вул. Окружна, 26; ідентифікаційний ) Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія Інтерсервіс" (04053, м. Київ. вул. Вознесенський узвіз. 14, кім. 16; ідентифікаційний ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Техно-Консалт" (08000, м. Ужгород. вул. Богомольця, 21; ідентифікаційний ) борг за договором № 123 від 01.07.2015 в сумі 2 000,00 грн. та витрати зі сплати судового збору в сумі 30, 00 грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАССУЛА" (50025. м. Кривий Ріг, вул. Окружна, 26; ідентифікаційний ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Техно-Консалт" (08000, м. Ужгород, вул. Богомольця. 21; ідентифікаційний ) борг за договором № 123 від 01.07.2014 в сумі 526 946,60 грн. та витрати зі сплати судового збору в сумі 7 904, 20 грн.

4. Після набрання рішенням законної сили видати відповідні накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 28.10.2019 року.

Суддя Ю.О. Підченко