ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року Справа №903/462/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Тимошенко О.М.

при секретарі судового засідання - Єфімчук А.І.

за участю представників:

позивача - Татарчук Л.І. (договір про надання юридичних послуг №022-19 від 17.10.2019 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО ПРОДУКТ" на рішення господарського суду Волинської області від 07.08.2019 року у справі №903/462/19 (суддя Вороняк А.С., повний текст складено 16.08.2019 року)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО ПРОДУКТ"

до Публічного акціонерного товариства "Вознесенський сиркомбінат"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "МАКСІ КАПІТАЛ ГРУП"

про стягнення 1 500 000 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 07.08.2019 року у справі №903/462/19 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ЄВРО ПРОДУКТ до Публічного акціонерного товариства Вознесенський сиркомбінат" про стягнення 1 500 000 грн. відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРО ПРОДУКТ" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 07.08.2019 року у справі №903/462/19 та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що 16 листопада 2015 року між ТОВ «Каскад-Продакшн» ЛТД та ТОВ «Фінансова компанія «МАКСІ КАПІТАЛ ГРУП» було укладено Договір №1 купівлі-продажу майна банкрута на аукціоні.

Первинним документом, який підтверджує господарську операцію - купівлю-продаж товару - дебіторської заборгованості є Договір №1 купівлі-продажу майна банкрута на аукціоні від 16.11.2015 року, який і був наданий суду разом з позовною заявою.

У відносинах купівлі-продажу дебіторської заборгованості було замінено кредитора ТОВ «Фінансова компанія «МАКСІ КАПІТАЛ ГРУП» на ТОВ «ЄВРО ПРОДУКТ».

Так, 16.12.2015 року між ТОВ «Фінансова компанія «МАКСІ КАПІТАЛ ГРУП» та ТОВ «ЄВРО ПРОДУКТ» укладено Договір № 201512/2 про відступлення права вимоги.

Первинними документами, які підтверджують господарську операцію відступлення права вимоги, тобто заміну кредитора ТОВ «Фінансова компанія «МАКСІ КАПІТАЛ ГРУП» та ТОВ «ЄВРО ПРОДУКТ» є договір №201512/2 про відступлення права вимоги від 16.12.2015 року, платіжне доручення №1 від 25.12.2015, яким підтверджується сплата ТОВ «ЄВРО ПРОДУКТ» 75 445,03 грн на користь ТОВ «Фінансова компанія «МАКСІ КАПІТАЛ ГРУП», акта прийому-передачі від 29.12.2019 до договору №201512/2 про відступлення права вимоги від 16.12.2015 року. Такі документи були долучені до матеріалів справи та були досліджені судом, що підтверджується мотивувальною частиною рішення.

Суд вимагав від сторін документи, які підтверджували господарські операції на основі яких виникла дебіторська заборгованість ПАТ «Вознесенський сиркомбінат» перед банкрутом ТОВ «Каскад-Продакшн» ЛТД.

Однак в момент ліквідації ТОВ «Каскад-Продакшн» ЛТД його активи, зокрема і дебіторська заборгованість, були продані як товар.

Тому саме ці правовідносини - купівлі-продажу дебіторської заборгованості є первинними для ТОВ «Фінансова компанія «МАКСІ КАПІТАЛ ГРУП» та ТОВ «ЄВРО ПРОДУКТ».

Відповідно саме у цих правовідносинах було замінено кредитора ТОВ «Фінансова компанія «МАКСІ КАПІТАЛ ГРУП» на ТОВ «ЄВРО ПРОДУКТ» і тому саме з приводу цих відносин слід було надавати первинні документи, що і було зроблено позивачем.

12 січня 2016 року між ТОВ «ЄВРО ПРОДУКТ» та ПАТ «Вознесенський сиркомбінат» укладено угоду про погашення заборгованості, (далі - Угода), відповідно до п. 1 та п. 2 якої, Боржник (ПАТ «Вознесенський сиркомбінат») визнає, що Кредитор (ТОВ «ЄВРО ПРОДУКТ») є належним кредитором Боржника, право вимоги якого підтверджено Договором № 201512/2 про відступлення права вимоги від 16 грудня 2015 року. Боржник визнає та підтверджує заборгованість перед Кредитором в сумі 44 223 053,63 гривень, що є основним зобов`язанням Боржника перед Кредитором.

На думку апелянта, вище зазначена угода не створює нового зобов`язання, а лише є письмовою домовленістю сторін, якою ПАТ «Вознесенський сиркомбінат» визнало ТОВ «ЄВРО ПРОДУКТ» належним кредитором, право вимоги якого підтверджено Договором №201512/2 про відступлення права вимоги від 16 грудня 2015 року.

Цією ж Угодою сторони погодили строки погашення такої заборгованості.

А тому, апелянт вважає необгрунтованим висновок суду першої інстанції, що «в матеріалах справи відсутні первинні документи на підтвердження заборгованості в сумі 1 500 000,00 грн», оскільки документами, які підтверджують наявність заборгованості є вищевикладені первинні документи, а Угода не створила нових зобов`язань на суму 1 500 000,00, а лише встановила строк для погашення такої суми.

Також. суд першої інстанції не врахував, що відповідач повністю визнав позов і підтвердив наявність боргу та настання строку виконання зобов`язання на суму 1 500 000 грн., не надав оцінки письмовим доказам у справі, які належним чином підтвердили наявність між сторонами зобов`язань.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.09.2019 року поновлено строк на подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО ПРОДУКТ" на рішення господарського суду Волинської області від 07.08.2019 року у справі №903/462/19 та призначено її до розгляду на 21 жовтня 2019 р.

21.10.2019 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилається на те, що укладеною між позивачем та відповідачем Угодою про погашення заборгованості від 12.01.2016 року з метою підтвердження заборгованості ПАТ «Вознесенський сиркомбінат» перед новим кредитором ТОВ «ЄВРО ПРОДУКТ» та погодили строки погашення такої заборгованості. Таким чином нового зобов`язання Угодою про погашення заборгованості від 12.01.2016 року створено не було.

Вважає, що судом першої інстанції було неправомірно відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову.

Відмова у прийнятті визнання відповідачем позову можлива зокрема у разі, якщо таке визнання порушує права чи інтереси інших осіб.

Суд першої інстанції не зазначив, у чому конкретно полягає невідповідність вимогам закону таке визнання відповідачем позову, а також не зазначив чиї права порушуються ухваленим у даній справі рішенням.

А тому, є всі підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

В судове засідання 21.10.2019 року з`явився представник позивача, представники відповідача та третьої особи не з`явились.

Сторони про час та дату судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується долученими до матеріалів справи рекомендованими повідомленнями.

За приписами ч.ч.1-3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Представник позивача в судовому засіданні 21.10.2019 року підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з викладених у ній підстав.

Колегія суддів, заслухавши в судовому засіданні представника позивача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційниої скарги, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 16.11.2015 між ТОВ «Каскад-Продакшн» ЛТД та ТОВ «Фінансова компанія «МАКСІ КАПІТАЛ ГРУП» було укладено договір №1 купівлі-продажу майна банкрута на аукціоні (т. 1 а.с. 9 - 12).

Згідно п.2.1 Договору №1, предметом останнього є передача продавцем у власність покупця майна(об`єкта аукціону) у порядку та на умовах, передбачених договором. Продавець зобов`язується передати у власність покупцю майно банкрута дебіторську заборгованість, в тому числі, але не виключно, заборгованість ПАТ «Вознесенський сиркомбінат» у розмірі 44223053,63 грн.(рядок 6), а покупець зобов`язується прийняти об`єкт аукціону, сплатити ціну його продажу і виконати визначені в договорі умови.

Згідно п.2.2 Договору №1, право власності на об`єкт аукціону переходить до покупця з моменту сплати його повної вартості на розрахунковий рахунок Товарної біржі «Кардинал» та підписання сторонами акту приймання-передачі об`єкту аукціону.

Згідно п.4.1-4.2 Договору №1, передача об`єкта аукціону покупцю здійснюється продавцем протягом 30 днів, наступним за днем оплати покупцем повної вартості об`єкта аукціону. Передача об`єкта аукціону Продавцем і прийняття його Покупцем засвідчується актом приймання-передачі об`єкта аукціону, який підписується сторонами.

Відповідно до п.3.2 Договору №1, за цим договором оплаті підлягають грошові кошти в сумі 108 859,52 грн. без врахування ПДВ.

16.12.2015 між ТОВ «Фінансова компанія «МАКСІ КАПІТАЛ ГРУП» (первісний кредитор) та ТОВ «ЄВРО ПРОДУКТ» (новий кредитор) укладено договір №201512/2 про відступлення права вимоги (т. 1 а.с. 13 - 14).

Відповідно до п.1.1 Договору відступлення, первісний кредитор відступає новому кредитору своє право вимоги дебіторської заборгованості за договорами до дебіторів, в тому числі, але не виключно, заборгованість в сумі 44 223 053,63 грн. ПАТ «Вознесенський сиркомбінат», набуте первісним кредитором відповідно до договору №1 купівлі-продажу майна банкрута на аукціоні від 16.11.2015.

Згідно п.1.2 Договору відступлення, права вимоги за основними договорами відступається в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги.

Відповідно до п.1.3 Договору відступлення, новий кредитор одержує право вимоги (замість первісного кредитора) вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань за основними договорами. При цьому, новий кредитор набуває статусу кредитора за Основним договором.

Згідно п.3.1 Договору відступлення, права вимоги за основними договорами вважаються переданими з моменту підписання сторонами акта прийому-передачі, що є невід`ємною частиною цього договору, який підписується відповідно до вимог п.3.3 даного договору.

Відповідно п.3.3 Договору відступлення, акт прийому-передачі первісний кредитор і новий кредитор складають та підписують протягом 5 днів з моменту надходження грошових коштів в повному обсязі первісному кредитору відповідно до розділу 4 даного договору.

Згідно п.4.1 Договору відступлення, ціна відступлення права вимоги становить 75445,03 грн. без ПДВ, яка сплачується новим кредитором, шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок первісного кредитора в строк до 30.12.2015. Оплата вважається здійсненою в момент зарахування коштів на рахунок первісного кредитора.

Згідно п.5.1 Договору відступлення, первісний кредитор відповідає перед новим кредитором за дійсність переданого за цим договором права вимоги, але не відповідає за невиконання боржниками своїх обов`язків за основними договорами.

Платіжним дорученням №1 від 25.12.2015 стверджується сплата ТОВ «ЄВРО ПРОДУКТ» 75 445,03 грн. на користь ТОВ «Фінансова компанія «МАКСІ КАПІТАЛ ГРУП» (т. 1 а.с. 239).

Згідно акту прийому-передачі від 29.12.2019 до договору №201512/2 про відступлення права вимоги від 16.12.2015, ТОВ «Фінансова компанія «МАКСІ КАПІТАЛ ГРУП» передали ТОВ «ЄВРО ПРОДУКТ» документи щодо ПАТ Вознесенський сиркомбінат, а саме: договір позики на зворотній основі(3 екз.), договір поставки(12 екз.), додатковий договір до договору поставки(3 екз.), додаткова угода про внесення змін до договору поставки(2 екз.), відповідь на претензію(1 екз.), повідомлення про заміну кредитора(1 екз.) (т. 2 а.с. 8 - 9).

Листом вих.№3/2015 від 12.01.2016р. позивач повідомив відповідача про заміну кредитора (т. 2 а.с. 8).

12.01.2016 між ТОВ «ЄВРО ПРОДУКТ» та ПАТ «Вознесенський сиркомбінат» укладено угоду про погашення заборгованості(далі - Угода), відповідно до п.1 та п.2 якої, боржник (ПАТ «Вознесенський сиркомбінат») визнає, що Кредитор (ТОВ «ЄВРО ПРОДУКТ») є належним кредитором боржника, право вимоги якого підтверджено договором №201512/2 про відступлення права вимоги від 16.12.2015. Боржник визнає та підтверджує заборгованість перед кредитором в сумі 44223053,63 грн., що є основним зобов`язанням боржника перед кредитором (т. 1 а.с.).

Відповідно до п.3 Угоди, вказана у п.2 цієї Угоди сума заборгованості сплачується боржником на користь кредитора наступними платежами в наступні терміни:

1500000 грн. до 31 грудня 2018 року;

5000000 грн. до 31 травня 2019 року;

5389007,66 грн. до 30 червня 2019 року;

5389007,66 грн. до 31 липня 2019 року;

5389007,66 грн. до 31 серпня 2019 року;

5389007,66 грн. до 30 вересня 2019 року;

5389007,66 грн. до 31 жовтня 2019 року;

5389007,66 грн. до 30 листопада 2019 року;

5389007,66 грн. до 31 грудня 2019 року.

Позивач вважав, що 31.12.2018 настав термін сплати першого платежу у сумі 1 500 000 грн., однак, відповідач не здійснив погашення належної суми, що і стало підставою звернення з позовом до господарського суду Волинської області.

Розглянувши позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в їх задоволенні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, враховуючи наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).

Положеннями ч.1 ст.516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Відступлення права вимоги є договірною передачею зобов`язальних вимог первісного кредитора, новому кредиторові, і відбувається шляхом укладення договору між цими суб`єктами, на підставі якого до нового кредитора переходить право вимагати від боржника вчинити певні дії. Об`єктом відступлення права вимоги є майнові права, що належать кредиторові як стороні зобов`язання. Новий кредитор набуває усе, що мав первісний кредитор. При цьому, предметом уступки права вимоги є зобов`язальна вимога, яка повинна бути дійсною, належним чином індивідуалізованою та правомірною.

Тобто, чинним законодавством передбачено право відступлення тільки дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав.

При цьому, слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України (далі УК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та в строк, встановлений для його виконання.

Статтею 525 ЦК України, ч.7 ст.193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Із змісту укладеної між сторонами справи Угоди від 12.01.2016 слідує, що сплата визначеної в ній суми грошових коштів є обов`язком відповідача (підтвердження наміру сплати визнаної/відступленої заборгованості в сумі 44 223 053,63), що не кореспондується з будь-яким обов`язком позивача.

Відтак, можливість їх стягнення в примусовому порядку має розглядатись з урахуванням загальних положень про зобов`язання та дійсної правової природи відповідної суми.

Згідно зі ст.4 ГПК України, юридичні особи мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, захисту підлягають не будь-які права та інтереси, а лише ті, які відповідають приписам чинного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції неодноразово пропонував позивачу та відповідачу надати основний договір (на підставі якого виник борг) укладений з ТОВ «Каскад-Продакшн» ЛТД та первинні документи про господарські операції на суму 1 500 000 грн.., а також докази сплати грошових коштів в розмірі 120 440,32 грн. (згідно розділу 3 договору №1 від 16.11.2015р.), акт прийому-передачі прав вимоги (згідно розділу 4 договору №1 від 16.11.2015р.), докази направлення ПАТ «Вознесенський сиркомбінат» повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні (згідно п.7.1 договору №1 від 16.11.2015р.).

З протоколу судового засідання від 07.08.2019 року вбачається, що представником позивача було надано для огляду в судовому засіданні Договір №201512/2 про відступлення права вимоги від 16.12.2015р., акт прийому-передачі від 29.12.2015р., лист №3/2015 від 12.01.2016р., акт звірки взаєморозрахунків станом на 29.12.2015р., угода про погашення заборгованості від 12.01.2016р.

Однак, первинних документів на підтвердження заборгованості перед позивачем в сумі 1 500 000 грн., відповідачем не було надано, у зв`язку з чим суд першої інстанції був позбавлений можливості встановити, на яку суму була здійснена поставка товару за договорами поставки чи позика на зворотній основі.

З постанови Верховного Суду від 15.12.2015 у справі №21-4266а15 вбачається, що для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав й обов`язків.

Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) у майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

З вище викладеного вбачається, що господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків і руху його капіталу.

Місцевим судом встановлено, що Акт звірки (в даному випадку взаєморозрахунків між сторонами станом на 29.12.2015) не є зведеним обліковим документом, оскільки він є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтери підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, відображає стан заборгованості та в окремих випадках рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин.

А тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом у справі, не доводить факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг/позики тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає безпідставними, посилання апелянта на те, що первинними документами, які підтверджують господарську операцію відступлення права вимоги, тобто заміну кредитора ТОВ «Фінансова компанія «МАКСІ КАПІТАЛ ГРУП» та ТОВ «ЄВРО ПРОДУКТ» є договір №201512/2 про відступлення права вимоги від 16.12.2015 року, платіжне доручення №1 від 25.12.2015, яким підтверджується сплата ТОВ «ЄВРО ПРОДУКТ» 75 445,03 грн. на користь ТОВ «Фінансова компанія «МАКСІ КАПІТАЛ ГРУП», акт прийому-передачі від 29.12.2019 до договору №201512/2 про відступлення права вимоги від 16.12.2015 року, оскільки вище зазначені докази у даному випадку не підтверджують факт виникнення заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 1 500 000 грн.

Щодо заяви відповідача про визнання позову, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч.3, 4 чт.185 Господарського процесуального кодексу України(далі ГПК України), за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192 цього Кодексу.

Згідно ст.191 ГПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно ч.6 ст.236 ГПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст.191 цього Кодексу.

Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, а саме положень статей 1, яка утримує в собі визначення зокрема первинного документа та господарської операції, частини першої, частини другої статті 9 цього Закону, якими встановлені первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, як підстави для бухгалтерського обліку господарських операцій та вимоги до цих документів, а саме склад обов`язкових реквізитів.

Згідно абз.3, 5, 6, 11 ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; зобов`язання - заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Частинами 1 та 2 ст.3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно ч.1-3 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку.

Підпунктом 2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Враховуючи, що визнання позову відповідачем (заборгованості в сумі 1 500 000 грн.) не підтверджене жодними належними доказами, а саме первинними документами, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що визнання позовних вимог відповідачем, у даному випадку не може бути прийняте судом, оскільки таке визнання позовних вимог суперечить вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції було невірно встановлено правову природу зобов`язань між сторонами, невірно витребувано первинні документи, а відтак і неправомірно відмолено в позові за його недоведеністю, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються встановленими обставинами справи.

Інші доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції в зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вище викладене в сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення господарського суду Волинської області від 07.08.2019 року у справі №903/462/19 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права та з врахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО ПРОДУКТ" на рішення господарського суду Волинської області від 07.08.2019 року у справі №903/462/19 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Волинської області від 07.08.2019 року у справі №903/462/19 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

4. Справу №903/462/19 повернути до господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "23" жовтня 2019 р.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Тимошенко О.М.