ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2019 року м. Дніпро Справа № 904/1758/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач)

судді Кузнецов В.О., Чус О.В.

секретар Манчік О.О.

за участю:

від позивача: Присяжнюк Д.В., адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Криворізької міської ради

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2019 року (повний текст підписано 29.07.2019 року)

у справі № 904/1758/19 (суддя - Фещенко Ю.В., м. Дніпро)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Суха Балка", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про визнання укладеною додаткової угоди № 1 про внесення змін до договору оренди земельної ділянки № 2014487 від 18.11.2014 року

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2019 року позовні вимоги задоволено повністю. Визнано укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки № 2014487 від 18.11.2014 року між Приватним акціонерним товариством "Суха Балка" та Криворізькою міською радою у запропонованій позивачем редакції. Стягнуто з Криворізької міської ради на користь Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" 1 921, 00 грн. витрат по сплаті судового збору.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2019 року та у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- рішення суду першої інстанції ухвалено без повного з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права;

- укладенню договору оренди земельної ділянки між Криворізькою міською радою та ПрАТ "Суха Балка" передувала процедура погодження сторонами на підставі норм діючого законодавства України та з дотриманням принципу свободи договору, його умов, у тому числі й тих, що стосуються орендної плати із визначенням її розміру, індексації, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Умови, запропоновані позивачем у додатковій угоді про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, є неприйнятними для відповідача, оскільки не узгоджуються із рішенням Криворізької міської ради від 27.06.2018 року № 2816, суперечать вимогам законодавства й принципу свободи договору та порушують інтереси територіальної громади міста Кривого Рогу в частині недоотримання коштів до місцевого бюджету від сплати орендної плати;

- судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи, які підтверджують необґрунтованість вимог позивача про внесення змін до укладеного між сторонами договору оренди земельної ділянки в частині розрахунку орендної плати, що призвело до неправильного вирішення існуючого спору між сторонами;

- зважаючи на те, що позивач не є постійним землекористувачем спірної земельної ділянки комунальної власності, а є її орендарем, тобто є платником плати за землю у формі орендної плати, а не у формі земельного податку, то на нього, як на платника саме орендної плати, не розповсюджуються особливості оподаткування платою за землю, встановлені для платників земельного податку пунктом 284.4 статті 284 Податкового кодексу України;

- місцевий господарський суд без наведення відповідного обґрунтування своїх висновків, посилаючись лише на імперативність приписів Податкового кодексу України вказує на наявність достатніх підстав для внесення змін до договору оренди земельної ділянки, тим самим порушуючи імперативну норму статті 288 Податкового кодексу України, що в свою чергу обумовило невідповідність оскаржуваного судового рішення принципам законності та обґрунтованості;

- судом жодним чином не мотивовано, з яких підстав він дійшов висновку про можливість застосування до орендних правовідносин Криворізької міської ради та ПрАТ "Суха Балка", які регулюються імперативними приписами статті 288 Податкового кодексу України, положень пункту 284.4 статті 284 Податкового кодексу України, якими визначаються саме особливості оподаткування платою за землю у виді земельного податку, обчисленого відповідно до статей 274 та 277 Податкового кодексу України;

- в матеріалах справи відсутні належні, достатні та допустимі докази, що підтверджують використання позивачем спірної земельної ділянки та розташованих на ній об`єктів нерухомості саме для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, що є обов`язковою умовою для застосування пункту 284.4 статті 284 Податкового кодексу України;

- позивачем не доведено, що орендована ним земельна ділянка площею 9,6888 га, земельна ділянка, зазначена у спеціальному дозволі, площею 420,01 га, та земельна ділянка, зазначена в акті про надання гірничого відводу, площею 469,95 га, якимось чином співвідносяться між собою. А також не доведено, що орендована земельна ділянка знаходиться в межах гірничого відводу.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2019 року - без змін. Посилається на те, що приписи пункту 284.4 статті 284 Податкового кодексу України, які встановлюють пільги щодо плати за землю відповідної категорії, не розповсюджуються на орендарів земель комунальної власності, оскільки останні є платниками плати за землю у формі орендної плати, а зазначені вище норми Податкового кодексу України встановлені для платників земельного податку, якими є власники або постійні користувачі земельних ділянок. Положення пункту 284.4 статті 284 Податкового кодексу України визначають розмір плати за землю відповідної категорії у виді орендної плати, що має наслідком внесення змін у договірні відносини сторін щодо оренди земельних ділянок визначених категорій. Імперативні положення Податкового кодексу України мають пріоритет у частині визначення розміру орендної плати (аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 13.09.2019 року у справі № 904/3709/18, від 15.08.2019 року у справі № 904/3710/18, від 15.08.2019 року у справі № 904/3717/18, від 15.08.2019 року у справі № 904/3721/18, від 16.07.2019 року у справі 904/3720/18, від 10.04.2019 року у справі № 904/3714/18, від 27.08.2019 року у справі № 904/3718/18, від 11.09.2019 року у справі № 904/5638/18, від 18.09.2019 року у справі № 904/5632/18, від 18.09.2019 року у справі № 904/3712/18, які розглядалися з подібних предмету та підстав за участю даного відповідача. Позивач як підприємство, що використовує орендовану земельну ділянку для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин має право на пільги зі сплати орендної плати (як форми плати за землю) у розмірі 25 % податку, обчисленого відповідно до статей 274 та 277 Податкового кодексу України. Доводи відповідача про відсутність належних і допустимих доказів використання спірної земельної ділянки саме для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин є безпідставними. Земельна ділянка за договором № 2014487 від 18.11.2014 року надана для розміщення балки Дубової перебуває в межах гірничого відводу шахти ім. Фрунзе. 06.08.1996 року позивач отримав спеціальний дозвіл на користування надрами № 599 з метою видобування багатих залізних рух в полі шахти ім. Фрунзе (строк дії дозволу продовжено до 06.08.2036 року). Згідно дозволу площа ділянки надр складає 420,1 га). В акті про надання гірничого відводу з метою розробки родовища багатих залізних руд (як виду корисних копалин) в межах поля шахти ім. Фрунзе визначена площа ділянки надр 469,95 га. Таким чином, площа земельної ділянки, наданої для видобування корисних копалин та площа ділянки надр, є пов`язаними між собою, проте не є тотожними, і тому не можуть співпадати між собою, оскільки землі, надані для користування надрами, не утворюють єдиного земельного масиву, а розташовані в різних частинах земельного фонду. Доказів, які спростовують використання спірної земельної ділянки з іншою метою, ніж за цільовим призначенням - добування залізних руд, відповідачем не надано. При укладенні договору оренди № 2014487 від 18.11.2014 року разом з договором сторонами було підписано розрахунок розміру орендної плати за землю, де з урахуванням діючого на той час законодавства для спірної земельної ділянки застосовано пільгу 25 %. При цьому в примітках зазначено: "Згідно пункту 276.4. статті 276 Податкового кодексу України податок за земельні ділянки (в межах населених пунктів) надані гірничодобувним підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, справляється у розмірі 25 % податку, обчисленого відповідно до статей 274 і 275 Податкового кодексу України". Таким чином, відповідач спочатку визнавав, що земельна ділянка надана позивачу для видобування корисних копалин і визнавав можливість застосування пільги, а при розгляді справи в суді, ці обставини не визнає і заперечує. Позивач вважає, що місцевий господарський суд всебічно, повно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального права, з дотриманням норм процесуального права, що у відповідності до статті 276 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без зміни.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.09.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 17.10.2019 року.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував.

17.10.2019 року від відповідача електронною поштою на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

18.11.2014 року між Криворізькою міською радою (надалі - орендодавець) та Публічним акціонерним товариством "Євраз Суха Балка" (надалі - орендар) укладено договір оренди земельної ділянки № 2014487 (надалі - договір), відповідно до пункту 1 якого орендодавець на підставі рішення міської ради від 27.08.2014 року № 2937 надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення для розташування балки Дубової, яка знаходиться у Жовтневому районі м. Кривого Рогу.

Відповідно до Рішення річних Загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" змінено тип товариства з Публічного на Приватне, у зв`язку з чим повне найменування товариства - Приватне акціонерне товариство "Євраз Суха Балка" та згідно з рішенням позачергових загальних зборів акціонерів від 27.12.2017 року змінено найменування з Приватного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" на Приватне акціонерне товариство "Суха Балка".

Таким чином, Приватне акціонерне товариство "Суха Балка" є правонаступником прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка", що підтверджується Статутом підприємства.

Згідно з пунктом 2 договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 9,6888 га. Кадастровий номер земельної ділянки: :04:169:0001 (пункт 4 договору).

Відповідно до пункту 6 договору договір укладено на 5 років. Після закінчення строку договору орендар, у разі належного виконання обов`язків відповідно до умов договору, має переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар зобов`язаний повідомити орендодавця про намір поновити договір оренди земельної ділянки за два місяця (але не пізніше ніж за місяць) до спливу строку договору оренди, додавши до листа-повідомлення проект додаткової угоди. Поновлення договору здійснюється на підставі ухваленого орендодавцем відповідного рішення.

В пункті 7 договору сторонами були узгоджені умови щодо орендної плати, а саме: річна орендна плата вноситься орендарем виключно у грошовій формі незалежно від результатів орендаря у трикратному розмірі земельного податку, що встановлюється Податковим кодексом України з урахуванням рішення міської ради від 26.06.2013 року № 2088 "Про ставки податку за земельні ділянки на території м. Кривого Рогу". Орендна плата починаючи з 01.01.2015 року вноситься орендарем виключно у грошовій формі незалежно від результатів діяльності орендаря у трикратному розмірі земельного податку, що встановлюється Податковим кодексом України з урахуванням рішення міської ради від 25.06.2014 року № 2778 "Про внесення змін до рішення міської ради від 26.06.2013 року № 2088 "Про ставки податку за земельні ділянки на території м. Кривого Рогу" та затвердження додатка до нього в новій редакції".

Плата вноситься орендарем на рахунок Управління Державної казначейської служби України у Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області № 332 2 у банку ГУДКСУ Дніпропетровській області м. Дніпропетровськ, МФО 805012, (пункт 8 договору).

Пунктом 10 договору встановлено, що орендна плата вноситься щомісячно протягом 30-ти календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця. За неповний календарний місяць орендна плата сплачується за дні фактичного користування земельною ділянкою. Строки платежу не є сталими і можуть змінюватися відповідно до вимог чинного законодавства України.

Обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженою Кабінетом Міністрів формою, що заповнюється під час укладання або зміни умов договору чи продовження його дії (пункт 11 договору).

Відповідно до пункту 12 договору розмір та сума орендної плати переглядається без внесенням змін до цього договору у разі:

- затвердження базової вартості 1 кв.м. земель міста та зміни даної базової вартості;

- зміни умов господарювання, передбачених договором;

- зміни (збільшення або зменшення за рішенням міської ради) розмірів річної орендної плати за землю, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством;

- погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджується документами;

- в інших випадках, передбачених законодавством та цим договором.

Державна реєстрація права оренди проведена 14.01.2015 року за № 8419067.

Відповідно до рішення Криворізької міської ради № 2816 від 27.06.2018 року "Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати, пільг зі сплати за землю та затвердження Регламенту оподаткування земельних ділянок на території міста Кривого Рогу у 2019 році" - ставки земельного податку та розмір орендної плати за землю для земель промисловості з встановленим цільовим призначенням 11.01 (добувна промисловість) код розділу КВЕД 07, 09 для юридичних осіб на 2019 рік встановлена на рівні 2,500% від нормативної грошової оцінки земель міста.

Законом України від 07.12.2017 року № 2245-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році" статтю 284 Податкового кодексу України доповнено пунктом 284.4. наступного змісту: плата за землю за земельні ділянки, надані для залізниць у межах смуг відведення, надані гірничодобувним підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, справляється у розмірі 25 відсотків податку, обчисленого відповідно до статей 274 і 277 цього Кодексу.

У зв`язку з набранням чинності вказаним Законом 05.02.2019 року листом № 69.1/281 Приватне акціонерне товариство "Суха Балка" звернулося до Криворізької міської ради з пропозицією щодо внесення змін до договорів оренди землі. Додатком до цього листа, який направлено на адресу відповідача є, зокрема, і проект додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки № 2014487 від 18.11.2014 року.

У запропонованій редакції додаткової угоди до договору оренди зазначалось про необхідність внесення змін до договору в частині розрахунку річної орендної плати, а саме:

- доповнити пункт 5 Розділу "Об`єкт оренди" абзацом наступного змісту "Нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 14.02.2017 року № 78 становить 32 072 834,64 грн.";

- пункт 7 Розділу "Оренда плата" змінити та викласти в наступній редакції:

"7. Починаючи з 01.01.2019 року річна оренда плата за землю вноситься "Орендарем" виключно у грошовій формі та на момент укладення цієї додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки № 2014487 від 18.11.2014 року (державна реєстрація права оренди від 14.01.2014 року № 8419067), становить 200 455 грн. 22 коп. (двісті тисяч чотириста п`ятдесят п`ять грн. 22 коп.). Обчислення розміру орендної плати починаючи з 01.01.2019 року здійснюється на підставі пункту 284.4 статті 284 Податкового кодексу України у розмірі 25 відсотків податку, обчисленого відповідно до пункту 274.1. статті 274, пункту 288.5.1. статті 288 Податкового кодексу України та Рішення Криворізької міської ради "Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати, пільг зі сплати за землю та затвердження Регламенту оподаткування земельних ділянок на території міста Кривого Рогу у 2019 році" від 27.06.2018 року № 2816, відповідно до розрахунку, наведеного у додатку № 1 до цієї угоди, який є її невід`ємною частиною.

Плата вноситься "Орендарем" на рахунок Управління Державної казначейської служби України у Покровському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області № 332 2 у банку Казначейства України (ЕАП), МФО 899998, .

Зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки та її індексація проводиться без внесення змін та доповнень до цього договору.".

Вказаний листпропозиція щодо внесення змін до договору оренди земельної ділянки отриманий відповідачем нарочно 06.02.2019 року.

В подальшому, листом № 15/18/587 від 27.02.2019 року, який отриманий позивачем 12.03.2019 року, відповідач відмовив позивачу у підписанні додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, посилаючись на те, що положеннями статті 288 Податкового кодексу України не передбачено жодних спеціальних ставок орендної плати за земельні ділянки, що орендуються позивачем, у тому числі й спірної земельної ділянки. Відповідно до укладеного договору оренди земельної ділянки позивач не є постійним землекористувачем земельної ділянки, а є орендарем, тобто платником плати за землю у формі орендної плати, а не у формі земельного податку, і на нього, як на платника саме орендної плати, не поширюються пільги щодо плати за землю, встановлені для платників земельного податку.

Запропонована позивачем додаткова угода відповідачем підписана не була.

Наведені обставини стали підставою для звернення позивача з позовом до місцевого господарського суду.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4).

Предметом позову у даній справі є встановлення наявності підстав для внесення змін в укладений між сторонами договір оренди земельної ділянки в частині розрахунку орендної плати, у зв`язку з внесенням змін до Податкового кодексу України.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що між сторонами внаслідок укладання договору оренди земельної ділянки № 2014487 від 18.11.2014 року виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Податкового кодексу України, Земельного кодексу України, Закону України "Про оренду землі" та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частин 1, 2 статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є:

- об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);

- строк дії договору оренди;

- орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Згідно із статтею 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо зазначено про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до статей 759, 762 Цивільного кодексу України законом можуть бути передбачені особливості укладання та виконання договору найму (оренди), і договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України (стаття 14 Закону України "Про оренду землі"),

Частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до частини 2 статті 181 Господарського кодексу України проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України (частина 8 статті 181 Господарського кодексу України).

Статтею 187 Господарського кодексу України встановлено, що спори, які виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Відповідно до статті 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно з пунктами 34, 35 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції міської ради належить вирішення на пленарних засіданнях питань регулювання земельних відносин.

Як вбачається із матеріалів справи, у передбачені законодавством України строки сторони не досягли згоди стосовно істотних умов договору через ухилення відповідача від виконання обов`язків щодо вирішення питання земельних відносин.

При цьому, статтею 30 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що зміна умов договору оренди здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розглядається в судовому порядку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно з частинами 1, 2 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Частиною 3 статті 653 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договір змінюється або розривається в судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відповідно до частин 1, 2 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

З 01.01.2018 року набрали чинності зміни до Податкового кодексу України, а саме: статтю 284 доповнено пунктом 284.4, яким визначено, що плата за землю за земельні ділянки, надані для залізниць у межах смуг відведення, надані гірничодобувним підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, справляється у розмірі 25% податку, обчисленого відповідно до статей 274 і 277 цього Кодексу, а з 01.01.2019 року цим пунктом встановлено, що плата за землю за земельні ділянки, надані гірничодобувним підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, справляється у розмірі 25 відсотків податку, обчисленого відповідно до статей 274 і 277 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника, що дія пункту 284.4 статті 284 Податкового кодексу України, згідно з якими передбачено пільги щодо плати за землю відповідної категорії, не поширюється на орендарів земель комунальної власності, оскільки ці особи вносять плату за землю у формі орендної плати, а зазначені норми Податкового кодексу України стосуються платників земельного податку, якими є власники або постійні користувачі земельних ділянок з огляду на наступне.

Стаття 284 Податкового кодексу України регулює особливості оподаткування платою за землю. Поняття плати за землю наведено в підпункті 147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, відповідно до якого платою за змелю є обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Тобто поняття плати за землю має подвійну правову природу, оскільки з одного боку, є передбаченим договором оренди землі платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою, з іншого - є однією із форм плати за землю як загальнодержавного податку на рівні із земельним податком.

Враховуючи, що в пункті 284.4 статті 284 Податкового кодексу України визначено розмір плати за землю відповідної категорії у виді орендної плати, існують підстави для внесення змін у договірні відносини сторін щодо оренди земельних ділянок таких категорій.

При цьому імперативні положення Податкового кодексу України мають пріоритет в частині визначення розміру орендної плати.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 904/3714/18, від 27.08.2019 року у справі № 904/3718/18, від 11.09.2019 року у справі № 904/5638/18, від 24.09.2019 року у справі № 904/5636/18, від 15.10.2019 року у справі № 904/5630/18.

Таким чином, з 01.01.2018 року для гірничодобувних підприємств для видобування корисних копалин і розробки родовищ корисних копалин встановлено спеціальну ставку плати за землю.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.07.2019 року у справі № 904/3720/18, від 11.09.2019 року у справі № 904/5638/18, від 24.09.2019 року у справі № 904/5636/18, від 15.10.2019 року у справі № 904/5630/18.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач є гірничодобувним підприємством, що здійснює видобування багатих залізних руд підземним способом (код КВЕД 07.10), на підставі спеціального дозволу на користування надрами № 599 від 06.08.1996 року, в полі шахти ім. Фрунзе. Із цією метою позивач орендує земельні ділянки, на яких розміщені об`єкти нерухомості, безпосередньо задіяні в процесі видобування корисних копалин у вигляді залізної руди.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що прийняття змін до Податкового кодексу України у частині розрахунку плати за землю за земельні ділянки, надані гірничодобувним підприємствам для видобування корисних копалин і розробки родовищ корисних копалин, є підставою для внесення відповідних змін до укладеного між сторонами договору оренди землі з огляду на імперативність положень цього Кодексу.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі № 904/3706/18, від 15.08.2019 року у справі № 904/3710/18, від 15.08.2019 року у справі № 904/3717/18, від 15.08.2019 року у справі № 904/3721/18, від 24.09.2019 року у справі № 904/5636/18, від 15.10.2019 року у справі № 904/5630/18.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи скаржника щодо не доведення позивачем факту надання підприємству спірної земельної ділянки саме для видобування корисних копалин і розробки родовищ корисних копалин колегія суддів вважає безпідставними, оскільки використання спірної земельної ділянки позивачем саме з метою видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин підтверджується наданими позивачем доказами, а саме спеціальним дозволом на користування надрами № 599 від 06.08.1996 року та актом про надання гірничого відводу

Фактів, що спростовують використання спірної земельної ділянки з іншою метою, ніж за цільовим призначення, судами не встановлено, а доказів на підтвердження протилежного відповідачем не надано.

Посилання скаржника на висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях у справах "Ятрідіс проти Греції" від 25.03.199 року, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004 року є недоречним, оскільки ці висновки стосуються сумісності заходу втручання, зокрема, держави у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у першій із справ заявник звернувся до ЄСПЛ, вважаючи, що відмова органів державної влади повернути йому приміщення кінотеатру порушує право цієї особи на мирне володіння майном, а у другій справі заявник звернувся до ЄСПЛ, посилаючись на те, що в результаті скасування остаточного та обов`язкового рішення суду, винесеного на користь цієї особи, порушено право заявника на мирне володіння майном.

Безпідставними є твердження скаржника із посиланням на рішення ЄСПЛ у справах "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації", "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України", "Суомінен проти Фінляндії", "Хадинастасиу проти Греції" про необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, оскільки із їх змісту вбачаються підстави, мотиви та обґрунтування, із яких виходив суд, задовольняючи позов.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні.

Звертаючись із апеляційною скаргою, відповідач не спростував вищенаведених висновків місцевого господарського суду та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

На підставі викладеного, апеляційний господарський суд вважає, що місцевим господарським судом повно встановлені фактичні обставини справи, яким надана вірна правова оцінка у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального законодавства.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції має бути залишено без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 275-282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Криворізької міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2019 року у справі № 904/1758/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 22.10.2019 року.

Головуючий суддя _________________ І.О. Вечірко

Суддя _________________ В.О. Кузнецов

Суддя _________________ О.В. Чус