ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2019 р. Справа№ 910/1816/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Хрипуна О.О.

Агрикової О.В.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Поліщук В.О., довіреність № 14-200 від 17.05.19

від відповідача: Швидкий Д.Д., довіреність № 8 від 01.03.19

розглядаючи матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28 травня 2019 року (повний текст складено 18.06.2019 р.)

у справі № 910/1816/19 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Брокенергія"

про стягнення 221 048,69 грн., -

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1 короткий зміст позовних вимог:

1.1.1. ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до Господарським судом міста Києва з позовом до ТОВ "БРОКЕНЕРГІЯ" про стягнення 221 048,69 грн., з яких пеня в розмірі 190 808,60 грн., 3 % річних в розмірі 10 323,53 грн., інфляційні втрати в розмірі 19 916,56 грн., які нараховані на суму несвоєчасно сплаченого природного газу, поставка якого здійснена у березні 2015 року (а.с. 5-10).

1.1.2. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору купівлі-продажу природного газу №3144/15-КП-29 від 27.11.2014 щодо здійснення своєчасної оплати за Договором.

1.2 короткий зміст рішення суду першої інстанції:

1.2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 28 травня 2019 року у справі №910/1816/19 у позові відмовлено (а.с.161-164).

1.3 короткий зміст вимог апеляційної скарги:

1.3.1. АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 28 травня 2019 року у справі № 910/1816/19, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання:

2.1.1. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 липня 2019 року, апеляційна скарга АТ "НАК "Нафтогаз України" у судовій справі № 910/1816/19 передана на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Хрипун О.О.

2.1.2. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29 липня 2019 року поновлено АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 28 травня 2019 року у справі № 910/1816/19, апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 28 травня 2019 року у справі № 910/1816/19 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

2.1.3. 07 серпня 2019 року АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось із заявою відповідно до якої усунуто недоліки апеляційної скарги.

2.1.4. 02 вересня 2019 року ухвалою Північного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження у справі № 910/1816/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва 28 травня 2019 року у справі №910/1816/19, розгляд якої призначено на 01.10.2019 р.

2.1.5. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2019 р. у судовому засіданні оголошено перерву до 22 жовтня 2019 року.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу:

2.2.1 Позивач вважає, що Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючнх організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії" не підлягає застосуванню до даних правовідносин, оскільки його застосування можливо лише до включених до відповідного реєстру організацій, натомість матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру станом на момент виникнення заборгованості, натомість відповідачем надавалась копія повідомлення про включення до реєстру станом на 01.11.2018 р.

2.2.2 Позивач стверджує, що суми, які підлягають списанню з підприємств на підставі Закону повинні бути відображені в бухгалтерському обліку відповідача.

2.2.3 На момент набрання чинності законом у відповідача була наявна непогашена заборгованість за поставлений газ.

2.3 узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:

2.3.1 Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

2.4 інші процесуальні дії у справі:

2.4.1. У судовому засіданні 22 жовтня 2019 року представник позивача надав пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

2.4.2. Представник відповідача у судовому засіданні 22 жовтня 2019 року надав пояснення, в яких заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Мотивувальна частина.

3.ПОЗИЦІЯ СУДУ:

3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини;

3.1.1. 27.11.2014 між ПАТ "НАК" Нафтогаз України" (постачальник) та ТОВ "Брокенергія" (споживач) укладено договір №3144/15-КП-29 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір) (а.с. 17-22).

3.1.2. Відповідно до п.1.1 Договору продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, а продавець зобов`язується прийняти та оплатити цей газ на умовах цього договору.

3.1.3. Згідно з п.1.2 Договору газ, що постачається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання.

3.1.4. Відповідно до п. 3.3 Договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу.

3.1.5. Пунктом 6.1 Договору передбачено, що оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місцем поставки газу.

3.1.6. Згідно з п.7.2 Договору у разі невиконання споживачем п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

3.1.7. Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років (п. 9.3 Договору).

3.1.8. На виконання умов Договору у березні 2015 позивачем передано у власність відповідача природний газ на суму 1 398 061,17 грн. Факт поставки природного газу підтверджується наявною в матеріалах справи належним чином засвідченою копією акту приймання-передачі природного газу від 31.03.2015 року та відповідачем не заперечується (а.с. 34-43).

3.2 обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначених відповідно до них правовідносин;

3.2.1. Матеріали справи свідчать про те, що сторонами за період з січня 2015 року по жовтень 2015 року підписано акти приймання-передачі газу на загальну суму 7332861,59 грн. (а.с. 34-43).

3.2.2. 05 жовтня 2015 року позивачем, як кредитором, ТОВ "Брок-Енергія", як первісним боржником та відповідачем, як новим кредитором укладено договір №5157/15 про переведення боргу, відповідно до умов якого первісний боржник переводить на нового боржника (ТОВ "Брокенергія") свій борг, який виник за договором купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014 р. №3144/15-КП-29 (а.с. 44-45).

3.2.3. Відповідно до п. 2.1 Договору №5157/15 сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться до нового боржника, станом на момент укладення даного договору дорівнює 1814106,30 грн.

3.2.4. Як вбачається з довідки позивача по операціях за договором № 3144/15-КП-29, первісним боржником сплачено за договором 5521755,29 грн., остання сплата відбулась 31.10.2015 р., непогашеною на 30.11.2015 р. залишилась 1814106,30 грн. (а.с. 47-48).

3.2.5. Як вбачається з довідки позивача по операціях за договором № 5157/15, зобов`язання нового боржника по сплаті за договором 1814106,30 грн. відбулось 07.12.2015 (а.с. 50).

3.2.6. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідачем несвоєчасно здійснювалася оплата природного газу, поставленого у березні 2015, а тому позивач вказує на наявність підстав для стягнення з відповідача пені та 3% річних, нарахованих за період прострочення.

3.2.7. За прострочення виконання зобов`язання з оплати переданого природного газу позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі 190 808,60 грн., 3% річних у розмірі 10323,53 грн., 19 916,56 грн. інфляційні втрати за загальний період прострочення з 15.04.2015 по 31.10.2015, нараховані на суму заборгованості за березень та квітень 2015 року.

3.3. доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції;

3.3.1. На момент звернення до суду з даним позовом (13.02.2019) у позивача були відсутні правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3 % річних.

3.3.2. Нарахування позивачем суми неустойки, інфляційних втрат та 3% річних за загальний період з 15.04.2015 по 01.11.2015 є неправомірним згідно з ч. 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії", оскільки вказаною нормою позивача фактично позбавлено права на нарахування пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, на заборгованість, яка погашена до набрання чинності цим законом.

3.3.3. Частиною 3 статті 7 Закону визначено механізм звільнення боржників від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за спожитий природний газ та встановлено заборону на нарахування боржникам (споживачам) неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суми основної заборгованості за договорами поставки природного газу за умов її погашення боржниками до набрання чинності цим Законом.

Придбаний відповідачем газ використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ) (п. 1.2. договору); відповідач погасив заборгованість перед позивачем за природний газ до набрання чинності відповідним Законом - 07.12.2015 р.; виконання ч. 3 ст. 7 Закону не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, що відповідає позиції, визначеній у постановах Верховного Суду у справі № 925/108/18, у справі № 904/10745/16, у справі №908/3211/16, у справі №922/4355/14, у справі №914/3118/16, від 26.04.2018 у справі №911/3945/16, у справі №914/102/17, у справі №905/375/17.

3.3.4 Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

3.4. чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси за захистом яких мало місце звернення до суду:

3.4.1. Враховуючи обставини справи та положення ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії" у позивача, у даному випадку, відсутнє право на нарахування неустойки, 3% річних та інфляційних втрат на заборгованість, яку було погашено до набрання чинності цим законом.

ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

4.1.1. Позивачем за допомогою належних, допустимих та достатніх доказів не доведено обґрунтованість заявлених позовних вимог, з огляду на що колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для їх задоволення.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції:

4.2.1. У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

4.2.2. За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

4.2.3. Відповідно до ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

4.2.4. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму

4.2.5. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

4.2.6. Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Викладене свідчить про необхідність врахування висновків Верховного Суду та відсутності підстав для врахування правових позицій Вищого господарського суду України, на які у своїй апеляційній скарзі посилається позивач

4.2.7. Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон)., який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення набрав чинності 30.11.2016 р.

4.2.8. Відповідно до приписів ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

4.2.9. Згідно зі ст. 1 Закону процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

4.2.10. Згідно зі ст. 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

4.2.11. Частиною 1 ст. 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

4.2.12. Зі змісту з ст.ст. 4, 5, 6 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" вбачається, що до реєстру включаються вимоги саме за заборгованістю, у той час як ч. 3 ст. 7 вказаного Закону визначає, що на заборгованість за природний газ, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

4.2.13. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 р. №93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

4.2.14. Так, відповідно до пункту 14 Порядку, у реєстрі відображаються дані про підприємства. Зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню, згідно з Законом; обсяг не відшкодованої, станом на 01.01.2016 р. заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016 року.

4.2.15. Частиною 3 статті 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню, з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, застосування приписів ч. 3 ст. 7 Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 р. у справі №927/1152/16 від 29.01.2019 у справі № 925/108/18, від 29.01.2018 у справі № 904/10745/16, від 14.02.2018 у справі №908/3211/16, від 22.02.18 у справі №922/4355/14, від 24.04.2018 у справі №914/3118/16, від 26.04.2018 у справі №911/3945/16, від 02.05.2018 у справі №914/102/17, від 16.04.2018 у справі №905/375/17.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ:

5.1. мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу

5.1.1. Оскільки матеріалами справи підтверджено, що заборгованість за зобов`язаннями березня 2015 року, на яку позивачем нараховано (за загальний період з 15.04.2015 по 01.11.2015) суми пені, 3% річних та інфляційних втрат погашена у повному обсязі до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 7 цього Закону такі суми не підлягають нарахуванню, а нараховані підлягають списанню. Вказане, в свою чергу, спростовує твердження позивача про відсутність підстав для застосування вищезазначеного Закону.

Положеннями ч. 3 ст. 7 цього Закону обов`язку відповідача щодо відображення визначених у цій статті сум в бухгалтерському обліку - не встановлено.

5.1.2. Твердження скаржника про те, що на момент набрання чинності законом у відповідача була наявна непогашена заборгованість за поставлений газ спростовуються наданими ним доказами (довідки щодо операцій по договору №3144/15-КП-29 та №5157/15), якими підтверджується оплата у загальному розмірі 7335861,59 грн., що відповідає визначеній в актах приймання-передачі газу за договором №3144/15-КП-29 загальній сумі (7335861,59 грн.).

5.1.3. Внесення відповідача 01.11.2018 р. до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (а.с. 120) майже через 3 роки після остаточної сплати заборгованості за договором №3144/15-КП-29 з урахування договору №5157/15, яка в свою чергу відбулась до набрання чинності Законом, може свідчити про участь відповідача у процедурі врегулювання кредиторської заборгованості (яка виникла: за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води; за електричну енергію, спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, з постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем); з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та дії ч. 3 ст. 7 Закону не нівелює.

ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:

6.1.1. Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

6.1.2. Рішення Господарського суду міста Києва 28 травня 2019 року у справі №910/1816/19 підлягає залишенню без змін.

6.1.3. Апеляційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва 28 травня 2019 року у справі №910/1816/19 задоволенню не підлягає.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:

7.1.1. Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва 28 травня 2019 року у справі №910/1816/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва 28 травня 2019 року у справі №910/1816/19 залишити без змін.

3. Судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

4. Справу № 910/1816/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено - 23.10.2019 р.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.О. Хрипун

О.В. Агрикова