РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.10.2019Справа № 910/10943/19

Господарський суд міста Києва в складі судді Коткова О.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/10943/19

за позовом Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення грошових коштів

Без виклику учасників судового процесу.

СУТЬ СПОРУ:

13 серпня 2019 року до Господарського суду міста Києва від ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" (позивач) надійшла позовна заява № 1-24юр від 05.08.2019 року до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (відповідач) про стягнення штрафних санкцій за несвоєчасну оплату поставленого товару в розмірі 25 912,54 грн., з них: пені - 16 385,42 грн. (шістнадцять тисяч триста вісімдесят п`ять гривень 42 копійки), 3% річних - 2730,90 грн. (дві тисячі сімсот тридцять гривень 90 копійок) та інфляційного збільшення боргу - 6796,22 грн. (шість тисяч сімсот дев`яносто шість гривень 22 копійки).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як покупець, не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання договором поставки № ПЗ/НХ-181342/НЮ від 22.08.2018 року, зокрема, у визначені відповідним договором строки не здійснив оплату вартості переданого йому позивачем, як постачальником, товару, у зв`язку з чим позивачем нараховані штрафні санкції за несвоєчасну оплату поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.08.2019 року у справі № 910/10943/19 позовну заяву № 1-24юр від 05.08.2019 року ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення грошових коштів залишено без руху, надано ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) днів з дня вручення даної ухвали.

Так, поштове відправлення з ухвалою суду у даній справі було направлене ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" за адресою: 39621, м. Кременчук, вул. І.Приходька, 139, яка вказана в позовній заяві та відповідає адресі місцезнаходження у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 859 ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.08.2019 року у справі № 910/10943/19 вручено уповноваженому представнику позивача - 20.08.2019 року.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Тобто, строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви до 27.08.2019 року (включно).

28 серпня 2019 року через відділ діловодства суду від Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" надійшла заява № 1-24юр/1 від 21.08.2019 року "Про усунення встановлених недоліків позовної заяви" (вказана заява направлена засобами поштового зв`язку 22.08.2019 року, що підтверджується відомостями з офіційного веб-сайту Державного підприємства "Укрпошта" за поштовим ідентифікатором № 832, тобто подана до суду у встановлений строк).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.08.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи № 910/10943/19 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу.

Згідно з частиною 4 статті 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі було направлено Акціонерному товариству "Українська залізниця" за адресою: 03680, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5, яка вказана в позовній заяві.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 492 ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.08.2019 року у справі № 910/10943/19 вручено уповноваженому представнику відповідача - 04.09.2019 року.

Також, ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі було направлено філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" за адресою: 01601, м. Київ, вул. Лисенка, 6. У відповідності до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 506 ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.08.2019 року у справі № 910/10943/19 вручено уповноваженому представнику - 03.09.2019 року.

Тобто, строк для надання відзиву на позовну заяву до 19.09.2019 року (включно).

Вказаний строк судом встановлений, виходячи з дати отримання ухвали відповідачем за адресою місцезнаходження товариства у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

16.09.2019 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій та врахувати обставини фактичного виконання зобов`язання перед позивачем, відсутність збитків понесених позивачем, а також відсутність доказів, що свідчили про погіршення фінансового стану позивача.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.08.2018 року між Публічним акціонерним товариством "Крюківський вагонобудівний завод" (надалі - позивач, постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Українська залізниця») в особі філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі - відповідач, покупець) укладено договір поставки № ПЗ/НХ-181342/НЮ (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, постачальник зобов`язується у 2018 році поставити і передати у власність покупцю певну продукцію, далі товару, відповідно до специфікації № 1 (додаток № 1), а покупець зобов`язується прийняти і оплатити цей товар на умовах даного договору.

За умовами п. 4.1. договору, оплата за кожну партію поставленого товару по даному договору здійснюється покупцем у безготівковій формі протягом 20 банківських днів після дати поставки партії товару, у відповідності з рахунком-фактурою на дану партію товару, обумовлену згідно з п. 6.1. договору та при наявності податкової накладної, оформленої та зареєстрованої у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до пп. 7.1.2. п. 7.1. договору, покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату за поставлений товар.

Додатковою угодою № 1 від 29.12.2018 року до договору внесено зміни до п. 1.1. договору, виклавши його у редакції, постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю певну продукцію, далі товар, відповідно до специфікацій № 1, № 2 (додатки № 1, № 2), а покупець зобов`язується прийняти і оплатити цей товар на умовах даного договору.

У відповідності до специфікації № 2, яка є додатком № 2 до договору, загальна сума поставки складає 755 136,00 грн.

На виконання умов договору поставки № ПЗ/НХ-181342/НЮ від 22.08.2018 року позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 755 136,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № КВ-79261 від 22.01.2019 року. Товар за вказаною вище видатковою накладною за якістю та кількістю прийнятий відповідачем без заперечень, що свідчать підписи та печатки сторін на видатковій накладній.

05.04.2019 року відповідач оплатив поставлений позивачем товар на загальну суму 755 136,00 грн., однак, як стверджує позивач, така оплата здійснена відповідачем несвоєчасно.

З огляду на несвоєчасну оплату відповідачем поставленого товару, позивачем було нараховано пеню в розмірі 16 385,42 грн., 3% річних в сумі 2730,90 грн. та інфляційне збільшення боргу в сумі 6796,22 грн., що і стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Судом встановлено, що позивач, внаслідок несвоєчасної оплати поставленого товару договором поставки № ПЗ/НХ-181342/НЮ від 22.08.2018 року направив відповідачу претензію № 1-24юр від 21.05.2019 року, в якій просив протягом трьох днів з дати отримання претензії перерахувати позивачу 25 912,54 грн., що складається з пені в розмірі 16 385,42 грн., 3% річних в сумі 2730,90 грн. та інфляційного збільшення боргу в сумі 6796,22 грн.

Втім, відповідач залишив вказану претензію без відповіді та задоволення.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вже було встановлено судом, на виконання умов договору поставки № ПЗ/НХ-181342/НЮ від 22.08.2018 року позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 755 136,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № КВ-79261 від 22.01.2019 року.

З огляду на положення пункту 4.1. договору відповідач повинен був оплатити отриманий згідно видаткової накладної № КВ-79261 від 22.01.2019 року товар у строк до 19.02.2019 року (включно).

Однак, в порушення умов укладеного між сторонами договору відповідач оплатив поставлений позивачем товар 05.04.2019 року, що підтверджується банківською випискою за період з 05.04.2019 року по 05.04.2019 року.

За прострочення виконання зобов`язання по оплаті поставленого товару, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 16 385,42 грн., 3% річних в сумі 2730,90 грн. та інфляційне збільшення боргу в сумі 6796,22 грн. за період з 21.02.2019 року по 05.04.2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України унормовано, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

В пп. 8.2.1. п. 8.2. договору передбачено, що у разі порушення строків оплати покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочки, включаючи день оплати.

Як встановлено судом, строк оплати товару до 19.02.2019 року (включно), тобто з 20.02.2019 року відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання по оплаті товару.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач здійснює нарахування штрафних санкцій з 21.02.2019 року по 05.04.2019 року (день фактичної оплати товару).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, в межах заявленого позивачем періоду, судом встановлено, що він арифметично вірний, відтак позовні вимоги про стягнення пені є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, за розрахунком позивача, в сумі 16 385,42 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наведена норма встановлює право кредитора вимагати сплати суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних протягом усього періоду прострочення до моменту повного виконання боржником своїх грошових зобов`язань перед кредитором.

При цьому, передбачена законом відповідальність за неналежне виконання покупцем грошового зобов`язання з оплати поставленого йому товару підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція). При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.04.2019 року у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 року у справі № 924/312/18 та від 05.07.2019 року у справі № 905/600/18.

Позивачем при розрахунку інфляційного збільшення боргу не враховано вищевикладеного, у зв`язку з чим суд здійснив власний розрахунок інфляційного збільшення боргу.

Таким чином, позивач мав право нараховувати інфляційне збільшення боргу за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць, у якому мала місце інфляція. Тобто, у даному разі починаючи з березня 2019 року, оскільки лютий 2019 року - це місяць, у якому мав бути здійснений платіж.

Здійснивши власний розрахунок інфляційного збільшення боргу за прострочення оплати відповідачем товару за видатковою накладною № КВ-79261 від 22.01.2019 року, суд встановив, що загальна сума інфляційного збільшення боргу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 6796,22 грн., з огляду на що, позовні вимоги в частині стягнення інфляційного збільшення боргу підлягають задоволенню в сумі 6796,22 грн.

Перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку 3% річних, суд встановив, що загальна сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 2668,84 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних в сумі 62,06 грн. позивачу належить відмовити.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив зменшити розмір штрафних санкцій, на що суд зазначає наступне.

Оскільки сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (у відповідності до п.п. 3.1., 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14, постанови Верховного Суду України № 6-49цс12 від 06.06.2012 року, № 6-38цс11 від 24.10.2011 року, постанови Вищого господарського суду України від 28.08.2017 року у справі № 910/1764/17), то відповідно заява Акціонерного товариства "Українська залізниця" про зменшення розміру штрафних санкцій розглядається судом виключно в частині, що стосується стягнення пені.

В силу частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Статтею 546 Цивільного кодексу України визначено, що неустойка (штраф, пеня) віднесені до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Як вже вказувалось судом, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом наведених норм зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе її зменшення.

Тобто, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

При цьому, вирішуючи таке питання суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, ступеню виконання зобов`язання, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У відповідності до приписів ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Однак, всупереч положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження доводів щодо зменшення розміру пені.

З урахуванням вказаного, суд не вбачає підстав у розумінні ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України для зменшення розміру пені.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про стягнення 25 850,48 грн. з них: пені - 16 385,42 грн. (шістнадцять тисяч триста вісімдесят п`ять гривень 42 копійки), 3% річних - 2668,84 грн. (дві тисячі шістсот шістдесят вісім гривень 84 копійки) та інфляційного збільшення боргу - 6796,22 грн. (шість тисяч сімсот дев`яносто шість гривень 22 копійки).

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 1916,40 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (ідентифікаційний код 40075815, адреса: 03680, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5) в особі філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (ідентифікаційний код 40081221, адреса: 01601, м. Київ, вул. Лисенка, 6) на користь Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" (ідентифікаційний код 05763814, адреса: 39621, м. Кременчук, вул. І.Приходька, 139) грошові кошти: пені - 16 385,42 грн. (шістнадцять тисяч триста вісімдесят п`ять гривень 42 копійки), 3% річних - 2668,84 грн. (дві тисячі шістсот шістдесят вісім гривень 84 копійки), інфляційного збільшення боргу - 6796,22 грн. (шість тисяч сімсот дев`яносто шість гривень 22 копійки) та судовий збір - 1916,40 грн. (одна тисяча дев`ятсот шістнадцять гривень 40 копійок).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 22.10.2019р.

Суддя О.В. Котков