СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2019 р. Справа № 922/815/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А., суддя Стойка О.В.

за участю секретаря судового засідання Марченко В.О.

за участю представників:

позивача - Кузьменко В.С. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДП №3468 від 06.10.2017, довіреність б/н від 26.02.2019)

відповідача - Оріщенко Н.С. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ №847 від 12.09.2019, ордер серія АХ №1002466 від 12.09.2019, договір про надання правової допомоги (витяг) № 214 від 07.08.2019)

третіх осіб - не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ПЛЕМІННИЙ ЗАВОД «ЧЕРВОНИЙ ВЕЛЕТЕНЬ», м. Дніпро (вх.№2684 Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 23.07.2019 (суддя І.О. Чистякова, повний текст складено 02.08.2019) у справі № 922/815/19

за позовом Приватного акціонерного товариства «ПЛЕМІННИЙ ЗАВОД «ЧЕРВОНИЙ ВЕЛЕТЕНЬ», м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛОБОЖАНСЬКИЙ АЛЬЯНС», с. Роздольне, Зміївський район, Харківська область

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

1) Державний реєстратор сектору з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань Зміївської районної державної адміністрації Харківської області Штефан Олександр Анатолійович, м.Зміїв

2) ОСОБА_3, с.Першотравневе, Зміївський район, Харківська область

про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, -

ВСТАНОВИЛА:

Приватне акціонерне товариство «ПЛЕМІННИЙ ЗАВОД «ЧЕРВОНИЙ ВЕЛЕТЕНЬ» (далі - позивач; ПрАТ «ПЛЕМІННИЙ ЗАВОД «ЧЕРВОНИЙ ВЕЛЕТЕНЬ») звернулось до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛОБОЖАНСЬКИЙ АЛЬЯНС» (далі - відповідач; ТОВ «СЛОБОЖАНСЬКИЙ АЛЬЯНС»), в якій просив суд визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 42335817 від 01.08.2018, прийняте державним реєстратором Зміївської районної державної адміністрації Харківської області Штефаном Олександром Анатолійовичем.

Обґрунтовуючи позов та надаючи пояснення по справі, ПрАТ «ПЛЕМІННИЙ ЗАВОД «ЧЕРВОНИЙ ВЕЛЕТЕНЬ» зазначило, що на час прийняття оскаржуваного рішення зазначена земельна ділянка перебувала у користуванні позивача згідно з договором оренди, укладеним із ОСОБА_2 06.08.2012 строком на 10 років. 07.09.2012 цей договір був зареєстрований відділом Держкомзему у Зміївському районі Харківської області, про що внесено запис № 01216 у Державний реєстр земель. Проте відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, не перевірив наявність/відсутність суперечностей між заявленим ТОВ «Слобожанський Альянс» правом на користування належною ОСОБА_3 (спадкоємцю земельної ділянки) земельною ділянкою та вже зареєстрованими правами ПрАТ «ПЛЕМІННИЙ ЗАВОД «ЧЕРВОНИЙ ВЕЛЕТЕНЬ» на цю земельну ділянку, чим допустив неправомірну подвійну державну реєстрацію речового права.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23 квітня 2019 року у справі №922/815/19 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 .

Рішенням Господарського суду Харківської області від 23.07.2019 у справі №922/815/19 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Дане рішення мотивоване тим, що спір у цій справі стосується виключно проведення державної реєстрації права оренди земельної ділянки, а не підстав набуття такого права, та не є спором про право, тому такі вимоги підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки спір виник унаслідок виконання державним реєстратором владних управлінських функцій та має публічно-правовий характер. Скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку господарського судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами, тож не виконується основне завдання судочинства.

Приватне акціонерне товариство «ПЛЕМІННИЙ ЗАВОД «ЧЕРВОНИЙ ВЕЛЕТЕНЬ» з рішенням суду першої інстанції не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 23.07.2019 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що суд першої інстанції проігнорував та не застосував норми права, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 по справі № 823/2042/16, на яку посилався позивач у позовній заяві. У даній постанові зазначено про те, що спір про скасування рішення державного реєстратора, запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо тієї ж земельної ділянки. Такий спір має приватноправовий характер і з огляду на суб`єктний склад сторін спору має вирішуватися за правилами господарського судочинства. Аналогічні висновки викладені і у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 по справі № 818/771/17, де суд вказав про необхідність розгляду подібних спорів з огляду на суб`єктний склад за правилами господарського чи цивільного судочинства відповідно. Крім того, позивач вказує на те, що належними відповідачами у справах за позовами про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, права чи обтяження якої зареєстровано (Постанова Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 916/409/18). Необхідність залучення до участі в таких спорах державного реєстратора саме як співвідповідача фактично віднесено Великою Палатою Верховного Суду на розсуд позивача, а саме, якщо позивач вважає його винним у порушенні прав (Постанова Верховного Суду від 04.07.2019 по справі № 921/459/18).

Позивач наполягає, що даний спір не повинен розглядатися за правилами адміністративного судочинства, як про це помилково вказав суд першої інстанції, оскільки спірні правовідносини є фактично спором стосовно права на користування однією й тією ж земельною ділянкою різними господарюючими суб`єктами.

Також позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції на неправильне застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, адже дійшовши висновку про необхідність розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства, суд повинен був закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 231 ГПК України, а не відмовляти у позові.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2019 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Барбашова С.В., судді Істоміна О.А., Стойка О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.08.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «ПЛЕМІННИЙ ЗАВОД «ЧЕРВОНИЙ ВЕЛЕТЕНЬ», м. Дніпро на рішення Господарського суду Харківської області від 23.07.2019 у справі №922/815/19. Встановлено строк відповідачу та третім особам до 14.09.2019 включно, для подання відзивів на апеляційну скаргу з доказами його надсилання сторонам по справі. Призначено справу № 922/815/19 до апеляційного розгляду. Призначено справу до розгляду на 08 жовтня 2019 р. о 10:30 год.

13.09.2019 відповідач надав відзив на апеляційну скаргу (вх. № 8735), в якому просить апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ПЛЕМІННИЙ ЗАВОД «ЧЕРВОНИЙ ВЕЛЕТЕНЬ», м. Дніпро на рішення господарського суду Харківської області від 23.07.2019 у справі №922/815/19 залишити без задоволення. Відповідач вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, але водночас висновки суду про те, що позовні вимоги ПрАТ «Племінний завод «Червоний велетень» підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, на думку відповідача, можуть слугувати лише підставою для зміни мотивувальної частини рішення суду.

Треті особи своїй правом на подання відзивів на апеляційну скаргу не скористалися, що згідно частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судовому засіданні 08.10.2019 оголошено перерву до 17.10.2019 об 11:30 год.

Треті особи наданим їм правом участі у судовому засіданні 17.10.2019 не скористалися.

Згідно частини дванадцятої статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на те, що явка представників сторін в судове засідання 17.10.2019 обов`язковою не визнавалась, зважаючи на достатність наданих матеріалів для розгляду справи, колегія суддів виходячи з вищевикладених положень Господарського процесуального кодексу України, вважає можливим розглянути справу в апеляційному порядку на підставі наявних у ній доказів без участі представників третіх осіб.

В судовому засіданні 17.10.2019 представник позивача підтримав доводи, що викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції у даній справі скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні 17.10.2019 представник відповідача щодо апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Частинами першою та другою статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи та підтверджується в ході її апеляційного розгляду:

-06.08.2012 між Публічним акціонерним товариством «ПЛЕМІННИЙ ЗАВОД «ЧЕРВОНИЙ ВЕЛЕТЕНЬ» (перейменовано в Приватне акціонерне товариство «ПЛЕМІННИЙ ЗАВОД «ЧЕРВОНИЙ ВЕЛЕТЕНЬ») та ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:1059 площею 0,1349 га (номер запису у Державному реєстрі земель 01216, дата державної реєстрації 07.09.2012), що знаходиться на території Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області, строком на 10 років. Вказаний Договір оренди землі був зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Зміївському районі Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис;

-відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області від 06.02.2019 №64/111-19 (том 1 аркуші справи 17-19), що наданий на запит позивача від 29.01.2019 щодо проведення зміни або припинення договорів оренди землі, які були укладені між громадянами та Публічним акціонерним товариством «ПЛЕМІННИЙ ЗАВОД «ЧЕРВОНИЙ ВЕЛЕТЕНЬ» (перейменовано в Приватне акціонерне товариство «ПЛЕМІННИЙ ЗАВОД «ЧЕРВОНИЙ ВЕЛЕТЕНЬ»), був наданий перелік договорів оренди земельних ділянок у кількості 163 одиниць згідно Книги реєстрації державних актів на право власності, постійного користування, договорів оренди земельних ділянок, станом на 29.12.2012. У вказаному переліку міститься інформація, в тому числі по земельній ділянці загальною площею 0,1349 га, що розташована за адресою: Харківська область, Зміївський район, Бірківська сільська рада кадастровий номер: :02:000:1059 із вказанням договору оренди від 06.08.2012, орендодавець: ОСОБА_3 ;

-у листі Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області від 06.02.2019 №32-20-11-1036/0/19-19 було підтверджено інформацію щодо договорів оренди земельних ділянок, що надана Головним управлінням Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області у листі від 06.02.2019 №64/111-19 (том 1 аркуш справи 20).

Позивач у позовній заяві зазначає, що 24.01.2019 року при перевірці інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ПрАТ «ПЛЕМІННИЙ ЗАВОД «ЧЕРВОНИЙ ВЕЛЕТЕНЬ» стало відомо, що державним реєстратором Зміївської районної державної адміністрації Харківської області Штефаном Олександром Анатолійовичем прийняті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за якими зареєстровано інше речове право: право оренди на земельні ділянки, які перебувають в оренді ПрАТ «ПЛЕМІННИЙ ЗАВОД «ЧЕРВОНИЙ ВЕЛЕТЕНЬ», в тому числі щодо земельної ділянки загальною площею 0,1349 га, яка розташована за адресою: Харківська область, Зміївський район, Бірківська сільська рада кадастровий номер: :02:000:1059 та вказано, що 26.07.2018 укладено договір, а 01.08.2018 за №42335817 прийнято рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:1059, площею 0,1349 га (Дата державної реєстрації права оренди: 28.07.2018; строк оренди: 28.07.2025).

Учасниками справи не заперечується, що власником земельної ділянки загальною площею 0,1349 га, що розташована за адресою: Харківська область, Зміївський район, Бірківська сільська рада кадастровий номер: :02:000:1059 є ОСОБА_3 (спадкоємець за заповітом; том 1 аркуші справи 15 зворотна сторона; аркуш справи 16).

Звертаючись із даним позовом до Господарського суду Харківської області позивач послався на те, що саме він є законним орендарем спірної земельної ділянки. Натомість Товариством з обмеженою відповідальністю «Слобожанський Альянс» із гр. ОСОБА_3 26.07.2018 було укладено договір щодо оренди зазначеної земельної ділянки, відносно якої наявний договір оренди землі, що раніше був укладений із позивачем. На переконання позивача подальше надання цього договору оренди землі для реєстрації та його фактична реєстрація 01.08.2018 за № 42335817 Державним реєстратором Зміївської районної державної адміністрації Харківської області Штефан Олександр Анатолійович є неправомірною та такою, що порушує законні права та інтереси ПрАТ «ПЛЕМІННИЙ ЗАВОД «ЧЕРВОНИЙ ВЕЛЕТЕНЬ», оскільки земельна ділянка знаходиться в правомірному користуванні (оренді) позивача.

Позивач стверджує, що приймаючи рішення про державну реєстрацію речового права за договором 26.07.2018, укладеного між відповідачем - ТОВ «Слобожанський Альянс» та гр. ОСОБА_3 , державний реєстратор Штефан О.А. в порушення п.3 ч.3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV від 01.07.2004 не перевірив наявності зареєстрованого права на цю земельну ділянку за ПрАТ «ПЛЕМІННИЙ ЗАВОД «ЧЕРВОНИЙ ВЕЛЕТЕНЬ» (не здійснив в обов`язковому порядку запит до відповідних органів, які відповідно до чинного законодавства проводили реєстрацію речового права оренди, з метою надання відповідної інформації), внаслідок чого неправомірно здійснив повторну реєстрацію договору оренди однієї і тієї самої земельної ділянки, що є недопустимим, оскільки зумовлює ситуацію, за якої одну і ту ж земельну ділянку було передано в оренду різним орендарям, адже право оренди в них виникли з моменту реєстрації договорів земельних ділянок.

Вважаючи проведену реєстрацію права оренди земельної ділянки за ТОВ «Слобожанський Альянс» незаконною, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом порушеного права оренди земельної ділянки.

Позивач обґрунтував свої позовні вимоги наявністю в нього права оренди і відсутністю такого права у ТОВ «Слобожанський Альянс» і, як наслідок, відсутністю у останнього правомірного інтересу щодо фіксації свого права оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Приймаючи рішення у справі, місцевий господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заявленого позову з тих підстав, що спір у даній справі має публічно-правовий характер, а вимоги за даним позовом - розгляду за правилами адміністративного судочинства, з чим категорично не погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що спір у даній справі має публічно-правовий характер, оскільки в даному випадку спірна ситуація склалася між позивачем та ТОВ «Слобожанський Альянс» щодо права оренди на земельну ділянку, яке підлягає державній реєстрації. Відповідачем у даній справі є особа, речове право оренди земельної ділянки якої зареєстровано.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, сформульованих у постанові від 4 вересня 2018 року у справі №823/2042/16, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо тієї ж земельної ділянки. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.

Також Верховний Суд відзначив, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис. Таким чином, даний спір не є публічно-правовим. Оскарження рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо земельної ділянки з особою, яка не заперечує законності дій державного реєстратора з реєстрації за нею права оренди цієї ж земельної ділянки. Такий спір має приватноправовий характер. Залежно від суб`єктного складу сторін спору і тих осіб, на чиї інтереси впливає таке рішення, він має вирішуватися за правилами господарського або цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що такий критерій визначення юрисдикції спору як наявність порушень вимог чинного реєстраційного законодавства у діях державного реєстратора під час державної реєстрації прав на земельну ділянку не завжди є достатнім та ефективним, адже наявність цих порушень можна встановити лише при розгляді справи по суті, а не на момент звернення позивача з позовною заявою. Крім того, скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов`язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів. Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження.

Звертаючись до суду із даним позовом позивач просить вирішити питання про те, чи може вважатися законною остання реєстрація прав за обставин, коли державним реєстратором не вчинено дій щодо витребування інформації про наявність вже зареєстрованих прав на відповідні земельні ділянки.

Таким чином, спір у даній справі № 922/815/19 є спором про право цивільне між особою, що вимагає скасування державної реєстрації, й особою, за якою зареєстровано таке право, а тому підлягає розгляду судами господарської юрисдикції з огляду на суб`єктний склад сторін.

Крім того, є обґрунтованими посилання позивача на те, що наслідком висновку про необхідність розгляду справи в порядку адміністративного судочинства на стадії вирішення справи, являється закриття провадження у справі, а не відмова в задоволенні заявленого позову по суті.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що укладений між ПАТ «ПЛЕМІННИЙ ЗАВОД «ЧЕРВОНИЙ ВЕЛЕТЕНЬ» (перейменовано в ПрАТ «ПЛЕМІННИЙ ЗАВОД «ЧЕРВОНИЙ ВЕЛЕТЕНЬ») і громадянином ОСОБА_2 06 серпня 2012 року договір оренди земельної ділянки із кадастровим номером :02:000:1059 не припинений на час прийняття оскаржуваного рішення державного реєстратора, був зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Зміївському районі Харківської області 06.08.2012, про що внесено запис № 01216 у Державний реєстр земель.

З урахуванням положень статті 18 Закону України «Про оренду землі» (у відповідній редакції) та статті 125 Земельного кодексу України (у відповідній редакції) даний договір є чинним та діє до 2022 року.

Пунктом 8.2. Договору оренди землі від 06 серпня 2012 року передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни або розірвання договору.

Однак додаткові угоди про розірвання договору оренди землі від 06.08.2012, не зареєстровані в Держреєстрі, отже, цей договір оренди землі є чинним. Цей факт унеможливлює здійснення держреєстрації договору оренди землі, укладеного між ТОВ «Слобожанський Альянс» та гр. ОСОБА_3 , до закінчення строку дії попереднього договору.

Наявність такої суперечності між заявленим ТОВ «Слобожанський Альянс» та вже зареєстрованим правом ПрАТ «ПЛЕМІННИЙ ЗАВОД «ЧЕРВОНИЙ ВЕЛЕТЕНЬ» у розумінні пункту 5 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV від 01.07.2004 є підставою для відмови в державній реєстрації прав.

Також, виходячи із системного аналізу законодавчо закріпленої компетенції державного реєстратора, одним із обов`язків державного реєстратора є встановлення відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. І для перевірки цієї інформації з метою недопущення одночасного існування подвійної державної реєстрації прав державний реєстратор не лише вправі, а й повинен, зокрема, запитувати від відповідних органів інформацію, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, вимагати у разі потреби подання додаткових документів тощо.

Проте через неналежне виконання державним реєстратором його обов`язків під час розгляду заяви ТОВ «Слобожанський Альянс» про державну реєстрацію права користування земельною ділянкою та прийняття відповідного рішення факт існування реєстрації права позивача на користування цією ж ділянкою залишився поза увагою державного реєстратора, що призвело до подвійної державної реєстрації права, оскільки одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну земельну ділянку суперечить засадам офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно, є порушенням чинного законодавства та інтересів позивача, за яким право оренди земельної ділянки зареєстровано первинно та не припинялося (постанова Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 823/378/16).

Водночас, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку щодо використання позивачем неефективного способу захисту порушеного права, а також щодо складу учасників справи, виходячи з предмету та підстав заявленого у даній справі позову.

Із матеріалів справи вбачається, що предметом даного спору є вимога позивача про визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права оренди земельної ділянки, що пов`язане з порушенням прав позивача на земельну ділянку іншою особою, за якою відповідачем зареєстровано аналогічне право на ту саму земельну ділянку.

Передумовою прийняття даного рішення державним реєстратором стало укладення Договору від 26.07.2018 між гр. ОСОБА_3 та ТОВ «Слобожанський альянс», а також подання відповідачем відповідних документів для реєстрації права орендного користування земельною ділянкою.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Пунктом 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право постійного користування та право оренди земельної ділянки.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, право або інтерес позивача, який вважає себе постійним користувачем земельної ділянки, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права власності (користування) іншої особи.

Утім колегія суддів зазначає, що оскаржуване позивачем рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вже вичерпало свою дію, а тому у разі його скасування не відбудеться нівелювання негативних наслідків для позивача, не припиниться порушення його прав та не відновиться його порушене право орендного користування земельною ділянкою (відсутній позитивний результат для позивача).

Зазначені обставини є істотними для винесення законного та обґрунтованого рішення у цій справі, однак не були встановлені судом першої інстанції.

Такі висновки колегія суддів апеляційної інстанції робить з урахуванням правової позиції, що викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 905/2122/18 (постанова від 15 серпня 2019 року).

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 у справі № 915/127/18, від 29 травня 2019 року № 367/2022/15-ц (14-376цс18) зазначено, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права.

Враховуючи викладене, колегія суддів встановила, що позивач скористався неефективним способом відновлення порушеного права, а тому позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора не є правильно обраним способом захисту своїх прав.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що спір щодо реєстраційних дій виник на підставі укладеного між ТОВ «Слобожанський Альянс» та гр. ОСОБА_3 Договору оренди спірної земельної ділянки від 26 липня 2018 року.

Проте, питання щодо правомірності укладення вказаного договору та його виконання, взагалі не було предметом розгляду цієї справи, адже скасування рішення про державну реєстрацію не призводить до скасування (не усуває) підстави її проведення.

За змістом статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.

Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частини 1, 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондують положенням статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зазначеними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам слід зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ акцентував, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається цією статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема його застосування не повинно бути ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005).

Отже, зрештою ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримати відповідне відшкодування.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

За змістом статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі статтею 236 зазначеного Кодексу судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені норми зобов`язують суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, необхідних для правильного вирішення спору, на основі вичерпних і підтверджених висновків.

Колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що місцевим господарським судом було прийнято правильне рішення про відмову в позові про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, але з помилкових мотивів необхідності розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства, а не з огляду на обрання позивачем неефективного захисту прав.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про відмову в позові саме з мотивів, наведених в даній постанові Східного апеляційного господарського суду.

Доводи апеляційної скарги позивача є необґрунтованими, спростовуються встановленими обставинами та застосованими нормами матеріального права, в зв`язку з чим скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову в позові залишається без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ПЛЕМІННИЙ ЗАВОД «ЧЕРВОНИЙ ВЕЛЕТЕНЬ», м. Дніпро залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 23.07.2019 у справі № 922/815/19 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21.10.2019

Головуючий суддя С.В. Барбашова

Суддя О.А. Істоміна

Суддя О.В. Стойка