ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2019 року Справа № 915/1551/19

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства Миколаївська теплоелектроцентраль

(54020, м.Миколаїв, вул.Каботажний спуск, буд.18; ідент.код 30083966),

до відповідача: Комунального підприємства Спеціалізоване комунальне підприємство

Гуртожиток (54006, м.Миколаїв, вул.Маршала Василевського, буд.55-А;

ідент.код 34437926),

про: стягнення заборгованості в розмірі 33803,81 грн,-

в с т а н о в и в:

Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Комунального підприємства Спеціалізоване комунальне підприємство Гуртожиток заборгованість в розмірі 33803,81 грн, з яких 26163,52 грн основний борг по договору №2921 від 01.10.2006 про постачання теплової енергії в гарячій воді за період з листопада 2018 по квітень 2019 включно; 3245,96 грн інфляційні втрати, 1038,51 грн 3% річних, 3355,82 грн пеня.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що в порушення приписів чинного законодавства та умов договору про постачання теплової енергії в гарячій воді №2921 від 01.10.2006 відповідач не розрахувався за надані послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді. У зв`язку з неналежним виконанням умов договору позивачем нараховані інфляційні втрати, 3% річних та пеня.

Ухвалою суду від 11.06.2019 головуючим суддею Алексєєвим А.П. позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків, який не перевищує 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 01.07.2019 головуючим суддею Алексєєвим А.П. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 31.07.2019.

31.07.2019 судове засідання по справі не відбулося, у зв`язку із знаходженням головуючого судді Алексєєва А.П. у нарадчій кімнаті по справі №915/646/18.

Ухвалою суду від 01.08.2019 призначено судовий розгляд справи на 15.08.2019.

В зв`язку з відпусткою по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку головуючого у справі судді Алексєєва А.П., на підставі розпорядження в.о. керівника апарату Господарського суду Миколаївської області №217 від 15.08.2019 проведено повторний автоматизований розподіл справи №915/1551/19.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.08.2019, - справу №915/1551/19 призначено головуючому судді Мавродієвій М.В.

Ухвалою суду від 20.08.2019 справу №915/1551/19 прийнято до свого провадження суддею Мавродієвою М.В., розгляд справи почато спочатку, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи у судовому засіданні призначено на 10.09.2019. Запропоновано відповідачу, у разі наявності заперечень проти розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження, в 5-денний строк від дня отримання даної ухвали, подати суду заяву у відповідності до ч.4 ст.176 ГПК України. Запропоновано відповідачу, в 15-денний строк від дня отримання цієї ухвали, надати суду відзив на позов, оформлений згідно вимог ст.165 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, а також документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів на адресу позивача. Запропоновано позивачу, в 5-денний строк від дня отримання відзиву на позов, надати суду відповідь на відзив, оформлену згідно вимог ст.166 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтується відповідь позивача, якщо такі докази не надані відповідачем, а також документи, що підтверджують надіслання (надання) відповіді на відзив і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Запропоновано відповідачу подати до суду заперечення на відповідь на відзив, які мають відповідати вимогам ст.167 ГПК України, протягом 5 днів з дня одержання відповіді на відзив.

10.09.2019 розгляд справи відкладався судом на 15.10.2019 в зв`язку з неявкою сторін.

Відповідач не скористався наданим йому ч.ч.1, 2, 4 ст.161 ГПК України правом на подання відзиву на позовну заяву, вимоги та доводи позивача не спростував.

Сторони явку повноважних представників у судове засідання 15.10.2019 не забезпечили, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Господарським судом також враховано, що явка представників сторін не визнавалась судом обов`язковою.

Згідно ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення про причини неявки.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

01.10.2006 між Відкритим акціонерним товариством Миколаївська теплоелектроцентраль, правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство Миколаївська теплоелектроцентраль (енергопостачальна організація, позивач у справі), та Комунальним підприємством Спеціалізоване комунальне підприємство Гуртожиток (споживач, відповідач у справі), укладений договір №2921 на постачання теплової енергії в гарячій воді (надалі Договір) (а.с.13-22), за умовами якого енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (розділ 1 Договору).

Відповідно до пунктів 10.1, 10.4 Договору він набуває чинності з дня його підписання та діє до 1 жовтня 2007 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Доказів припинення дії Договору суду сторонами не надано.

Згідно з п.2.1 Договору теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього Договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію в період опалювального сезону; гаряче водопостачання - протягом року; технологічні потреби; кондиціювання повітря.

Згідно з пунктами 5.3, 5.4 Договору споживач, що має прилади обліку, щомісячно подає до енергопостачальної організації звіти про фактичне споживання теплової енергії, в терміни, передбачені в Додатку №1 до Договору. При відсутності приладів обліку або виході їх з ладу кількість теплової енергії, що відпущена споживачу, визначається енергопостачальною організацією, як виняток, розрахунковим способом.

У відповідності до пунктів 6.2, 6.3 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач за 20 днів до початку розрахункового періоду сплачує Енергопостачальній організації вартість зазначеної в Договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця.

Споживачу щомісяця направляється акт прийому-передачі теплової енергії в гарячій воді (за формою Додатка №3) за попередній місяць. Споживач зобов`язаний протягом п`яти календарних днів підписати зазначений акт і один екземпляр направити на адресу енергопостачальної організації. У випадку відсутності протягом п`яти днів мотивованого відмовлення від підписання або неповернення підписаного екземпляра енергопостачальній організації, акт прийому-передачі теплової енергії у гарячій воді вважається прийнятим споживачем (п.6.6 Договору).

В опалювальному періоді 2018 - 2019 років позивач постачав відповідачу теплову енергію в гарячій воді з метою теплозабезпечення будинку за адресою: м.Миколаїв, вул.М.Василевського, 55-А (контора) (відповідно до Додатків №1, 1/1 до Договору); що підтверджується нарядом на підключення до централізованої системи опалення від 09.11.2018 (а.с.52), відомостями споживання теплової енергії (а.с.41-46).

Виконуючи умови договору, енергопостачальна організація за період з листопада 2018 по квітень 2019 включно поставила споживачу теплову енергію на загальну суму 26163,52 грн, що підтверджується актами прийому-передачі теплової енергії (а.с.32-34), які направлялися на адресу відповідача разом з рахунками за теплову енергію (а.с.26-31, 35-40).

З метою отримання грошових коштів за поставлену теплову енергію, позивач направляв на адресу відповідача претензію №35-Ю від 28.01.2019 (а.с.24-25) з вимогою погасити наявну на той час заборгованість. Зазначена претензія залишилася без відповіді та виконання. Відповідач заборгованість за поставлену теплову енергію не погасив.

Позивач в позовній заяві зазначає, що відповідач вимоги договору не виконав, оплату за поставлену теплову енергію в строк встановлений у договорі не здійснив, що стало підставою звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості та нарахування пені, 3% річних, інфляційних втрат.

На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених дослідженими судом доказами, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до п.1 ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідач в порушення умов Договору та приписів чинного законодавства, у визначені договором терміни, за спожиту в листопаді 2018 - квітні 2019 теплову енергію не розрахувався, наявність заборгованості за спірний період в розмірі 26163,52 грн не спростував та не надав суду доказів погашення боргу перед позивачем.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення 26163,52 грн основного боргу підлягають задоволенню в повному обсязі.

Окрім суми основного боргу, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню.

Частиною 1 ст.229 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушеннями умов, зазначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч.1 ст.549 ЦК України).

У відповідності ст.25 Закону України Про теплопостачання у разі несвоєчасної сплати платежів за спожиту теплову енергію споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами.

Пунктом 7.2.3. Договору сторони передбачили, що за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію споживач має сплатити енергопостачальній організації пеню в розмірі 0,5 % належної до сплати суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діє в період, за який нараховується пеня відповідно до Закону України від 22.11.1996 №543/96-ВР.

Як встановлює ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Позивач в позовній заяві зазначає, що відповідач належним чином не виконував умови Договору, а саме не сплачував рахунки по оплаті за отриману теплову енергію.

Згідно наданого до суду розрахунку (а.с.12), за період з 13.11.2018 по 21.05.2018 на підставі п.7.2.3 Договору та у відповідності до Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань №543/96-ВР від 22.11.1996, з дотриманням ч.6 ст.232 ГК України, позивачем на суму основного боргу нарахована пеня в розмірі 3355,83 грн, розмір якої є обґрунтованим відповідно до вимог Закону та Договору.

Однак позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 3355,82 грн, а тому суд, не виходячи за межі позовних вимог, дійшов висновку про обґрунтованість та підставність вимоги про стягнення пені у сумі заявленій позивачем 3355,82 грн, яка підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

На підставі ч.2 ст.625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 01.11.2018 по 20.05.2018 у сумі 1038,51 грн та збитки від інфляції за період з листопада 2018 по квітень 2019 у сумі 3245,96 грн, які нараховані на суму основного боргу за спірний період з урахуванням сум боргу за поставлену теплову енергію, стягнутих за судовими рішеннями Господарського суду Миколаївської області з відповідача на користь позивача по спірному договору за попередні опалювальні періоди.

Судом встановлено, що рішеннями Господарського суду Миколаївської області від 17.10.2017 у справі №915/844/17 та від 26.11.2018 у справі №915/989/18 з відповідача були стягнуті на користь позивача грошові кошти за поставлену, але не сплачену теплову енергію, по спірному договору за різні опалювальні періоди - відповідно 23528,17 грн та 22281,87 грн.

Позивач стверджує, а відповідачем не спростовано, що заборгованість за спожиту теплову енергію стягнута з відповідача за вказаними рішеннями Господарського суду Миколаївської області останнім не сплачена та в примусовому порядку з нього не стягнута.

Положення ч.2 ст.625 ЦК України, застосовуються за умови настання факту порушення зобов`язання, а саме: прострочення виконання зобов`язання з оплати грошових коштів по певному господарському зобов`язанню, у даному випадку, укладеному між сторонами спірному Договору.

Зазначена позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 23.01.2012, в якій зазначено, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних є способом захисту майнового права кредитора. При цьому, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення інфляційних нарахувань є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору. Вказане право кредитора є імперативним, встановленим законодавством, тому не потребує підтвердження у договорі.

Грошові зобов`язання боржника, підтвердженні рішеннями Господарського суду Миколаївської області від 17.10.2017 у справі №915/844/17 та від 26.11.2018 у справі №915/989/18 до теперішнього часу не виконані відповідачем, а відтак позивач має право на нарахування передбачених ст.625 ЦК України 3% річних та збитків від інфляції до моменту фактичного виконання грошових зобов`язань боржником.

Перевіривши розрахунки 3% річних та збитків від інфляції, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Будь-яких доказів того, що відповідач належним чином і в повному обсязі провів оплату за поставлену теплову енергію, відповідач, у порушення приписів ст.ст.73, 74 ГПК України, суду не надав, тобто не довів безпідставність позовних вимог, тоді як надані позивачем докази, як зазначалось вище, навпаки, підтверджують наявність вказаної у позові заборгованості, а відтак і обґрунтованість позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.129 ГПК України, у разі задоволення позову, судовий збір підлягає покладенню на відповідача.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241, 247-252 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Комунального підприємства Спеціалізоване комунальне підприємство Гуртожиток (54006, м.Миколаїв, вул.Маршала Василевського, буд.55-А; ідент.код 34437926) на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» (54020, м.Миколаїв, вул.Каботажний спуск, буд.18; ідент.код 30083966) 26163,52 грн основного боргу, 3245,96 грн збитків від інфляції, 1038,51 грн 3% річних, 3355,82 грн пені та 1921,00 грн судового збору.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI Перехідні положення ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення складено 18 жовтня 2019 року.

Суддя М.В. Мавродієва