УХВАЛА

м. Київ

24.10.2019Справа № 910/24258/16

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Бондаренко Г.П., судді Картавцевої Ю.В. та судді Підченко Ю.О.

розглянувши матеріали заяви: Публічного акціонерного товариства "АЗОТ"

про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2017 у справі № 910/24258/16 за виключними обставинами

за позовом: Національного антикорупційного бюро України (вул. Василя Сурикова, 3, м. Київ, 03035, )

до: 1) Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа" (вул. Володимирська, 12, м. Київ, 01001) та

2) Публічного акціонерного товариства "АЗОТ" (вул. Першотравнева, 72, м. Черкаси, 18014; адреса для листування: вул. Героїв Холодного Яру, 72, м. Черкаси, 18028)

За участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1) Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" (вул. Гоголя, 285, м. Черкаси, 18002) та

2) Державного підприємства "Енергоринок" (вул. Симона Петлюри, 27, м. Київ, 01032)

про визнання договору недійсним

За участі представників учасників справи:

Від заявника (відповідача - 2): не прибув;

Від позивача: Клименко Є. С. (довіреність вих. № 177 від 29.12.2018);

Від відповідача - 1: не прибув;

Від третіх осіб 1, 2: не прибули.

ВСТАНОВИВ:

03.07.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Публічного акціонерного товариства "АЗОТ" № 501-06/377 від 27.06.2019 про перегляд за виключними обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2017 у справі № 910/24258/16 за позовом Національного антикорупційного бюро України до: 1) Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа" та 2) Публічного акціонерного товариства "АЗОТ", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1) Публічне акціонерне товариство "Черкасиобленерго" та 2) Державне підприємство "Енергоринок" про визнання договору недійсним.

Зазначену заяву із посиланнями на положення п. 1 ч. 3 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України аргументовано тим, що 05.06.2019 Другий сенат Конституційного Суду України, розглянувши справу № 3-234/2018 (3058/18) за конституційною скаргою Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення п. 13 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України", прийняв рішення № 4-р(ІІ)/2019, відповідно до якого визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення п. 13 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" від 14.10.2014 № 1698-VІІ, згідно з яким НАБУ надається право "за наявності підстав, передбачених законом, подавати до суду позови про визнання недійсними угод у порядку, встановленому законодавством України".

Відповідно, встановлена Конституційним Судом України у рішенні від 05.06.2019 № 4-р(ІІ)/2019 неконституційність п. 13 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" від 14.10.2014 № 1698-VІІ, положення якого застосували суди при розгляді справи № 910/24258/16, є виключною обставиною та підставою для перегляду рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2017 у цій справі.

Господарський суд дійшов висновку, що зазначена заява відповідає вимогам, встановленим ст. 322 Господарського процесуального кодексу України, відкрив провадження за заявою Публічного акціонерного товариства "АЗОТ" про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2017 у справі № 910/24258/16 за виключними обставинами та призначив розгляд заяви на 07.08.2019, про що постановив відповідну ухвалу від 12.07.2019.

31.07.2019 через відділ канцелярії суду від третьої особи 2 надійшли письмові пояснення у справі № 910/24258/16, в яких третя особа 2 заперечувала проти задоволення заяви ПАТ "Азот", оскільки п. 13 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" від 14.10.2014 № 1698-VІІ втратив чинність лише 05.06.2019, а до того мав юридичну силу.

01.08.2019 через відділ канцелярії суду від третьої особи 1 надійшли письмові пояснення, в яких третя особа 1 заперечувала проти задоволення заяви про перегляд рішення за виключними обставинами з тих підстав, що положення закону визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Також третя особа 1 зазначає, що рішення суду, про перегляд якого просить заявник вже виконане, а відтак не може бути переглянуте у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 320 Господарського кодексу України.

06.08.2019 від позивача у справі надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

07.08.2019 від заявника через відділ канцелярії суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, в якому заявник просив суд зупинити провадження у справі № 910/24258/16 з розгляду заяви про перегляд рішення від 21.06.2017 за виключними обставинами до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у справі №910/24263/16.

В судове засідання 07.08.2019 представники учасників справи не прибули, заявник, відповідачі 1, 2 та треті особи 1, 2 про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду заяви були повідомлені належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи. Позивач про свою відсутність суд повідомив та просив відкласти розгляд заяви.

Суд, розглянувши в судовому засіданні 07.08.2019 клопотання заявника про зупинення провадження у справі, ухвалив відмовити в його задоволенні, з тих підстав, що в даному випадку відсутня об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, адже справи № 910/24258/16 та 910/24263/16 не є пов`язаними між собою. Вказані справи є аналогічними щодо змісту правовідносин, що склалися між учасниками справи, однак не є пов`язаними.

Розгляд справи суд відклав на 12.09.2019.

Судове засідання призначене на 12.09.2019 не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Бондаренко Г. П. на лікарняному.

Після виходу судді з лікарняного, суд ухвалою від 24.09.2019 повідомив учасників справи, що розгляд справи призначається на 24.10.2019.

В судове засідання 24.10.2019 заявник (відповідач - 2), відповідач - 1 та треті особи - 1, 2 не прибули, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи (відповідні повідомлення поштових відправлень про вручення ухвали суду).

Позивач в судове засідання 24.10.2019 прибув та надав суду усні пояснення по суті заяви, в яких заперечив проти її задоволення.

За результатами розгляду заяви про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2017 у справі № 910/24258/16 у зв`язку з виключними обставинами колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення цієї заяви з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з виключними обставинами, зокрема, є: встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Колегія суддів зазначає, що перегляд судового рішення за виключними обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин та є можливою лише за умови, коли рішення суду ще не виконано.

Отже, під час розгляду заяви про перегляд справи за виключними обставинами суди повинні встановити наявність обставин щодо невиконання або, навпаки, виконання судового рішення, яке є предметом перегляду. При цьому, як слідує з вищенаведеної процесуальної норми, наявність факту виконання судового рішення виключає можливість його перегляду на підставі п. 1 ч. 3 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України.

Як убачається із матеріалів справи, предметом позову у цій справі є матеріально - правова вимога про визнання недійсним правочину, укладеного, на думку позивача, з порушенням положень статей 15-1, 26 Закону України "Про електроенергетику", пункту 6.3 ПКЕЕ; оскільки у договорі змінено встановлений законом спеціальний порядок проведення розрахунків за електричну енергію, такий договір необхідно визнати недійсним.

Судовими рішеннями, задоволено позовні вимоги, визнано недійсним договір від 12.03.2015 № 140-202, укладений між ПАТ "Азот" та ПрАТ "ХК "Енергомережа".

Згідно зі ст. 129, 129-1 Конституції України обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

За змістом ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України з 1997 року, кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рябих проти Росії"). Відступи від цього принципу виправдані лише тоді, коли вони необхідні за обставин суттєвого та неспростовного характеру.

У ст. 85 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній до 15.12.2017 і на дату ухвалення судових рішень у цій справі) визначено, що рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Відповідно до ст. 105 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній до 15.12.2017 і на дату ухвалення судових рішень у цій справі) постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Статтею 111-11 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній до 15.12.2017 і на дату ухвалення судових рішень у цій справі) визначено, що постанова касаційної інстанції набирає сили з дня її прийняття.

Набрання законної сили рішення суду виражає правову визначеність акта правосуддя та свідчить про його остаточність, обов`язковість та преюдиційність.

Рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2017 у справі № 910/24258/16, яке, як зазначалося вище, вже було переглянуто судами апеляційної та касаційної інстанцій, залишено без змін, тобто набрало законної сили.

Слід зауважити, що ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

За змістом ст. 236 цього Кодексу нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Згідно з ч. 3 ст. 207 Господарського кодексу України виконання господарського зобов`язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення.

Із викладеного вбачається, що прийнявши рішення у цій справі шляхом задоволення позову господарські суди встановили факт відсутності прав і обов`язків та юридичних наслідків у певного кола осіб, а також припинення зобов`язання сторін із моменту укладення договору, який визнано недійсним. При цьому, наказу на виконання такого рішення господарський суд не видає і виконавче провадження за цим рішенням не здійснюється (за винятком рішення у частині розподілу судових витрат), тому рішення про визнання договору недійсним є виконаним із моменту набрання ним законної сили.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ПАТ "Азот" про перегляд за виключними обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2017 у цій справі, адже факт виконання судового рішення виключає можливість його перегляду на підставі п. 1 ч. 3 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас колегія суддів вважає за необхідне акцентувати, що обставини, на які посилається заявник як на виключні, не можуть вплинути на спірні правовідносини у цій справі, оскільки ці правовідносини виникли до прийняття Конституційним Судом України рішення від 05.06.2019 № 4-р(ІІ)/2019 у справі № 3-294/2018 (3058/18).

Так, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України", який визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з рішенням Конституційного Суду України від 05.06.2019 № 4-р(II)/2019, за наявності підстав, передбачених законом, НАБУ надається право подавати до суду позови про визнання недійсними угод у порядку, встановленому законодавством України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 Закону України "Про Конституційний Суд", закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно до абз. 3 п. 4 рішення Конституційного Суду України від 24.12.1997 № 8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій), № 3/690-97 частина 2 статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

Згідно з п. 2 резолютивної частини 2 рішення Конституційного Суду України від 05.06.2019 № 4-р(ІІ)/2019 у справі № 3-294/2018 (3058/18) положення п. 13 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" від 14.10.2014 № 1698-VII, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Таким чином, положення п. 13 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" від 14.10.2014 № 1698-VII втратило чинність з 05.06.2019 та зворотної сили не має.

Слід зауважити, що згідно з ч. 3 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

З урахуванням зазначеного колегія суддів дійшла висновку, що положення п. 13 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" від 14.10.2014 № 1698-VII мали юридичну силу як на час подання позовної заяви, так і на час апеляційного та касаційного перегляду рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2017.

Крім цього, слід зауважити, що рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2017 у цій справі, яку просить переглянути заявник за виключними обставинами, прийнято 21.06.2017, тобто на час прийняття цього рішення діяли положення п. 13 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" від 14.10.2014 № 1698-VII, зміни в законодавстві відбулися після прийняття рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2017 та після його перегляду в апеляційному та касаційному порядку, а у рішенні Конституційного Суду України від 05.06.2019 № 4-р(ІІ)/2019 у справі № 3-294/2018 (3058/18) не зазначено про надання зворотної сили/дії п. 13 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України".

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 27.08.2019 у справі №910/24263/16.

Враховуючи викладене, заява Публічного акціонерного товариства "АЗОТ" № 501-06/377 від 27.06.2019 про перегляд за виключними обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2017 у справі № 910/24258/16 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 3 - 4 ст. 325 Господарського процесуального кодексу України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

У зв`язку із відмовою у задоволенні заяв витрати по сплаті судового збору покладаються на заявників.

На підставі викладеного та керуючись ст. 234, 320, 325 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "АЗОТ" № 501-06/377 від 27.06.2019 про перегляд за виключними обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2017 у справі № 910/24258/16 відмовити повністю.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2017 у справі № 910/24258/16 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання заяви залишити за заявником.

4. Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення. При цьому, згідно з п.п.17.5 п. 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя Г. П. Бондаренко

Суддя Ю. В. Картавцева

Суддя Ю. О. Підченко