РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.10.2019Справа № 910/10504/19

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Національного наукового центру «Інститут аграрної економіки» (вул.Героїв Оборони, буд. 10, м. Київ, 03127) до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР:СТРІМ» (вул. Петра Радченка, буд. 27, оф. 104, м. Київ, 03037) про стягнення 31172,95 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Національний науковий центр «Інститут аграрної економіки», звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР:СТРІМ», в якому просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР:СТРІМ» на користь Національного наукового центру «Інститут аграрної економіки» суми боргу у розмірі 26446,00 грн. та пені у розмірі 4726,95 грн., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 1921,00 грн.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем укладено договір поставки програмної продукції в електронній формі № МБК-201878 від 28.12.2018. Відповідно до п. 1.2. договору постачальник здійснює поставку програмної продукції на користь кінцевого користувача, а кінцевий користувач приймає та оплачує вартість отриманої від постачальника програмної продукції у відповідності до умов договору. Позивачем перераховано грошову суму у розмірі 26446,00 грн. на рахунок відповідача 28.12.2018 платіжним дорученням № 409. Однак, відповідачем як постачальником не виконано жодних дій по виконанню своїх договірних зобов`язань по поставці в електронній формі примірників комп`ютерних програм та супровідних матеріалів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2019 у вказаній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати до суду відзив на позовну заяву, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову; запропоновано позивачу у строк не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву на позовну заяву подати відповідь на відзив в порядку статті 166 Господарського процесуального кодексу України; визначено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.

Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі отримано позивачем 02.09.2019, відповідачем - 03.09.2019, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

18.09.2019 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, стягнути з позивача суму судових витрат в розмірі 5000,00 грн. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач у відзиві зазначає, що дійсно між позивачем та відповідачем укладено договір поставки програмної продукції в електронній формі № МБК-201878 від 28.12.2018. Відповідач підтверджує факт сплати позивачем коштів за програмну продукцію, які були зараховані на поточний банківський рахунок позивача 28.12.2018 о 22:05 год. Оскільки грошові кошти зараховані на поточний банківський рахунок відповідача після закінчення робочого дня, грошове зобов`язання позивача вважається виконаним 29.12.2018. На виконання вимог п. 2.1. договору відповідач 29.12.2018 надіслав на електронну поштову адресу позивача електронний лист, в якому містилися посилання на завантаження програмної продукції, код активації програмної продукції, інструкція по встановленню та активації програмної продукції. 19.12.2018 відповідач надіслав на адресу місцезнаходження позивача підписані відповідачем примірники договору та акту, проте у відповідача не збереглася квитанція, що підтверджує надіслання вказаних документів, але факт отримання і підписання вказаних документів позивачем підтверджується його діями. Також, позивачем 01.02.2019 опубліковано на веб-порталі https://spending.gov.ua/new/ підписані договір, акт та деталі трансакції. Позивач здійснив оплату програмної продукції, яка повинна проводитися позивачем в строк не пізніше двадцяти календарних днів від дати підписання акту приймання-передачі примірника комп`ютерної програми. Вищезазначене, на думку відповідача, свідчить, що акт був підписаний позивачем. При цьому, позивач опосередковано зазначає, що відповідач не надав йому ліцензійну картку на програмну продукцію, в той час як останні інтегрується безпосередньо в програмну продукцію. Таким чином, відповідач всі зобов`язання за договором виконав в повному обсязі і належним чином.

Також, до поданого відзиву на позовну заяву відповідачем долучено клопотання про витребування доказів, в якому відповідач просить суд витребувати у позивача акт № МБК-201878/434 приймання-передачі примірника комп`ютерної програми від 28.12.2018.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 - 3 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується;

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначає, що відповідач неодноразово намагався отримати свої копії договору та акту, про що звертався до позивача з відповідними телефонними дзвінками, однак позивач з невідомих причин відмовлявся надати примірники відповідачу.

В той же час, відповідачем не надано підтверджуючих доказів вжиття відповідних заходів з боку відповідача для отримання відповідного примірника вказаного ним акту № МБК-201878/434 приймання-передачі примірника комп`ютерної програми від 28.12.2018 шляхом письмового звернення до позивача із відповідною заявою-запитом. У зв`язку з вищевикладеним клопотання відповідача про витребування доказів залишається судом без задоволення.

26.09.2019 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що відповідачем було направлено електронний лист з посиланням, за яким програмна продукція мала бути завантажена та встановлена позивачем. Однак, зазначені посилання не функціонували, завантажити і встановити оплачену позивачем програмну продукцію не вдалося через недоліки програмної продукції. Так як програмна продукція позивачу належним чином поставлена не була, підписаний акт приймання-передачі примірника поставленої продукції позивачем надано відповідачу не було. Відповідач жодного разу в усному чи письмовому порядку не звернувся до позивача з проханням надати один з примірників акту чи з`ясувати причину такого не повернення. Вважає, що причина такої бездіяльності є очевидною: програмна продукція поставлена позивачу не була.

03.10.2019 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач зазначає, що технічно аби виявити недоліки програмної продукції позивач мав її завантажити. Якщо позивач не зміг встановити програмний продукт через недоліки програмного продукту, то вважає, що посилання URL було активним. В іншому випадку позивач просто не зміг би виявити, на його думку, недоліки.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

28.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР:СТРІМ» (постачальник) та Національним науковим центром «Інститут аграрної економіки» (кінцевий користувач) укладено договір № МБК-201878 поставки програмної продукції в електронній формі, за умовами якого постачальник здійснює поставку програмної продукції на користь кінцевого користувача, а кінцевий користувач приймає та оплачує вартість отриманої від постачальника програмної продукції у відповідності до умов договору (з урахуванням можливих додаткових угод до нього).

Відповідно до п. 1.3. розділу 1 договору за договором поставляються в електронній формі (з використанням мережі Інтернет) примірники комп`ютерної програми (точна і повна назва примірника комп`ютерної програми із зазначенням кількості користувачів у відповідності до переліку програмної продукції для постачання, доступного за посиланням URL: https://www.masterbuh.com): MASTER: Комплексний облік для бюджетних установ (на 1 користувача); MASTER: Користувацький доступ (розширення на 1 користувача); MASTER: Користувацький доступ (розширення на 1 користувача); MASTER: Користувацький доступ (розширення на 1 користувача); MASTER: Підтримка СТАНДАРТ (на 12 місяців); MASTER: UPDATER на 12 місяців.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. розділу 2 договору поставка програмної продукції, представленої в електронній формі, за договором відбувається засобами мережі Інтернет шляхом завантаження кінцевим користувачем примірника комп`ютерної програми за посиланням URL, що разом із ключом програми буде надіслано постачальником на електронну адресу кінцевого користувача або в будь-якій іншій прийнятній для сторін та погодженій ними формі з використанням мережі Інтернет, що забезпечує отримання кінцевим користувачем програмної продукції. Необхідною умовою для здійснення поставки програмної продукції за договором на користь кінцевого ви користувача є отримання постачальником даних про кінцевого користувача.

За умовами п. 3.1. розділу 3 договору ціна примірника (ів) комп`ютерної програми (точна і повна назва примірника комп`ютерної програми із зазначенням кількості користувачів у відповідності до переліку програмної продукції для постачання доступного за посиланням URL: https://www.masterbuh.com): MASTER: Комплексний облік для бюджетних установ (на 1 користувача); MASTER: Користувацький доступ (розширення на 1 користувача); MASTER: Користувацький доступ (розширення на 1 користувача); MASTER: Користувацький доступ (розширення на 1 користувача); MASTER: Підтримка СТАНДАРТ (на 12 місяців); MASTER: UPDATER на 12 місяців, поставка якого(их) здійснюється за договором з використанням мережі Інтернет в електронній формі, складає 26446,00 грн. (без ПДВ), що відповідає поточній редакції тарифів (прайс-листа) постачальника на програмну продукцію, доступного на офіційному сайті постачальника за посиланням URL: https://www.masterbuh.com/pricing.

28.12.2018 позивачем на рахунок відповідача сплачено суму коштів у розмірі 26446,00 грн. як оплата програмної продукції за укладеним договором № МБК-201878 поставки програмної продукції в електронній формі від 28.12.2018.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.12.2018 на електронну адресу позивача з електронної адреси направлено посилання на завантаження програмного продукту (завантаження серверу версії х86, х64, серверу клієнт, код активації програмного продукту та інструкцію по встановленню й активації програмного продукту).

Факт про направлення відповідачем на електронну пошту позивача посилання на завантаження програмного продукту не заперечується стороною позивача у відповіді на відзив. Відповідачем, у свою чергу, не заперечується факт проведення позивачем оплати грошових коштів за поставку програмної продукції.

Відповідно до п.п. 2.3., 2.4. розділу 2 договору факт поставки програмної продукції підтверджується належним чином оформленим та підписаним повноважними представниками сторін актом приймання-передачі примірника комп`ютерної програми. В акті приймання-передачі примірника комп`ютерної програми зазначається, зокрема, (і) точна і повна назва примірника комп`ютерної програми платформи MASTER (у відповідності до переліку програмної продукції для постачання, доступного за посиланням URL: https://www.masterbuh.com), (іі) вартість примірника комп`ютерної програми платформи MASTER, (ііі) підтвердження сторонами факту отримання (або заміни/актуалізації) кінцевим користувачем ліцензійної картки та ключа програми. Акт приймання-передачі примірника комп`ютерної програми направляється постачальником на адресу кінцевого користувача або, за згодою сторін, передається кінцевому користувачеві за місцем знаходження постачальника або кінцевого користувача.

Згідно із п.п. 4.4. розділу 4 договору програмна продукція вважається такою, що прийнята кінцевим користувачем, відповідає належній якості, поставлена у відповідній кількості та у належній комплектації, з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі примірника комп`ютерної програми.

Відповідно до п.п. 7.1., 7.2. розділу 7 договору сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених договором, у відповідності до норм чинного в Україні законодавства та положень договору. У випадку порушення постачальником зобов`язання щодо поставки програмної продукції, яке закріплено у п. 2.6. договору, постачальник сплачує на користь кінцевого користувача неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується неустойка, від вартості непоставленої програмної продукції за кожен день прострочення.

25.04.2019 позивачем на адресу відповідача направлено лист-претензію про повернення сплаченої суми за поставку програмної продукції.

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що завантажити і встановити програмну продукцію, направлену відповідачем, не вдалося через недоліки програмної продукції, що свідчить про неналежну поставку програмної продукції з боку відповідача у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Матеріалами справи та її фактичними обставинами підтверджується факт укладення між позивачем та відповідачем договору № МБК-201878 поставки програмної продукції електронній формі від 28.12.2018, за умовами якого позивачем сплачено на користь відповідача 26446,00 грн. за поставку програмної продукції, що не заперечувалося сторонами та підтверджується платіжним дорученням № 409 від 28.12.2018 та випискою по рахунку відповідача № НОМЕР_1 . Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що відповідачем здійснено направлення на електронну пошту позивача, зазначену у договорі, посилання на завантаження програмної продукції. Позивач стверджує, що вказані посилання не функціонували через недоліки програмної продукції, проте факт отримання такого електронного листа з боку відповідача позивачем не заперечувалося.

За умовами п. 2.4. розділу 2 договору акт приймання-передачі примірника комп`ютерної програми направляється постачальником на адресу кінцевого користувача або, за згодою сторін, передається кінцевому користувачеві за місцем знаходження постачальника або кінцевого користувача.

Відповідачем до відзиву на позовну заяву долучено акт від 28.12.2018 № МБК-201878/434 приймання-передачі примірника комп`ютерної програми за договором № МБК-201878, який підписано відповідачем (постачальником). Відповідачем також стверджується, що вказаний акт було направлено позивачу.

Зі змісту поданої позивачем відповіді на відзив позивачем зазначається, що програмна продукція належним чином поставлена відповідачем не була, підписаний акт приймання-передачі примірника поставленої продукції позивачем надано відповідачу не було, при цьому відповідач жодного разу в усному чи письмовому порядку не звернувся до позивача з проханням надати один з примірників акту чи з`ясувати причину такого не повернення.

Таким чином, позивачем не заперечується факт наявності відповідного акту приймання-передачі примірника комп`ютерної програми за укладеним між сторонами договором у позивача та відсутності необхідності його підписання позивачем через наявні, на думку позивача, недоліки програмної продукції у зв`язку з чим суд доходить висновку про отримання позивачем примірнику акту приймання-передачі програмної продукції.

Відповідно до п. 2.5. розділу 2 договору у випадку відмови кінцевого користувача від підписання акту приймання-передачі примірника комп`ютерної програми, він протягом трьох календарних днів з дати отримання акту приймання-передачі примірника комп`ютерної програми, зобов`язаний скласти та надіслати на адресу постачальника письмове обґрунтування відмови від підписання акту. Сторони підписанням договору погодились з тим, що факт неотримання постачальником у строк сім календарних днів з дати направлення акту, письмового обґрунтування відмови кінцевого користувача від підписання акту, буде вважатися належним підтвердженням здійснення постачальником поставки примірника комп`ютерної програми в електронній формі у повній відповідності до умов договору.

З огляду на вказане вбачається, що у разі наявності заперечень щодо підписання акту приймання-передачі примірника комп`ютерної програми, позивач мав направити відповідачу письмове обґрунтування відмови від підписання акту, при цьому у разі неотримання постачальником такого письмового обґрунтування сторонами договору обумовлено, що поставка буде вважатися здійсненою належним чином. Судом встановлено, що позивачем не направлено відповідного письмового обґрунтування відмови від підписання акту у зв`язку з чим за умовами договору поставка вважається здійсненою з боку відповідача належним чином. При цьому, позивачем у відповіді на відзив на позовну заяву лише стверджується факт відсутності будь-яких заперечень відповідача щодо не підписання акту приймання-передачі з боку позивача, що свідчить про обізнаність позивача та отримання останнім акту приймання-передачі примірника комп`ютерної програми. Крім того, судом також не встановлено наявності відомостей про здійснення позивачем повідомлення відповідача про виявлені недоліки програмної продукції.

Положення ст. 6, 627 Цивільного кодексу України відображають принцип свободи договору, згідно з яким сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у наданій сторонам можливості за взаємною згодою визначати умови такого договору, змінювати ці умови також за взаємною згодою або утримуватись від пропозицій про їх зміну.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 910/18719/17.

Укладаючи договір № МБК-201878 поставки програмної продукції в електронній формі від 28.12.2018 сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов даного договору, визначили умови поставки програмної продукції, в тому числі обумовивши порядок підписання акту приймання-передачі примірника комп`ютерної програми та наслідків відмови від підписання акту або неповідомлення іншої сторони договору про таку відмову.

Аналізуючи вищевикладені доводи, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд доходить висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 26446,00 грн. заборгованості. Враховуючи похідний характер заявлених позовних вимог про стягнення пені, відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

У відповідності до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову, відшкодування судових витрат покладається на позивача.

Щодо заявлених вимог відповідача про відшкодування на користь відповідача суми судових витрат у розмірі 5000,00 грн., то суд доходить такого висновку.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру». Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За приписами статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР:СТРІМ» (клієнт) та Адвокатською фірмою «Грамацький і партнери» укладено договір № 740/1-19 про надання правничої допомоги.

В той же час позивачем не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги, а також належних доказів сплати позивачем визначеної вартості послуг із надання правової допомоги.

Таким чином, враховуючи наведене судом не вбачається підстав для відшкодування судових витрат, пов`язаних із наданням відповідачу професійної правничої допомоги у розрізі розгляду вказаної судової справи.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 120, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Національного наукового центру «Інститут аграрної економіки» (вул.Героїв Оборони, буд. 10, м. Київ, 03127) до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР:СТРІМ» (вул. Петра Радченка, буд. 27, оф. 104, м. Київ, 03037) про стягнення 31172,95 грн. - відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 25.10.2019.

Суддя В.О.Демидов