ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2019 року м.Дніпро Справа № 904/2087/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Чус О.В., Вечірка І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.07.2019 (повне рішення складено 22.07.2019, суддя Мельниченко І.Ф.) у справі

за позовом акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ

до публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення штрафу в сумі 28 865,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення 28 865,00 грн., що складають суму штрафу за неправильно зазначену масу вантажу у залізничній накладній № 47871793.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що підставою для звернення з позовом до суду є невірне зазначення в накладній №47871793 (вагон №65885022) маси вантажу, що відповідно до вимог ст.ст.118,122 Статуту залізниць України є підставою для нарахування штрафу у розмірі п`ятикратної плати за всю відстань перевезення.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.07.2019 у даній справі позовні вимоги задоволено. Стягнуто з публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь акціонерного товариства "Українська залізниця" 28 865,00 грн. штрафу, 1 921,00 грн. судового збору.

Зазначене рішення мотивовано посиланням на те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафу за неправильно зазначену масу вантажу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Не погодившись із згаданим рішенням, публічне акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати повністю та прийняте нове рішення про відмову в задоволенні позову.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Скаржник зазначає, що з метою засвідчення обставин невідповідності маси вантажу, вказаної у накладній, фактичній масі, комерційний акт має бути в обов`язковому порядку підписаний трьома особами, посади яких чітко передбачені Правилами складання актів. При цьому, залучення інших осіб для підписання комерційного акту не є обов`язком, проте не може замінити наявність обов`язкових підписів. Старший приймальник поїздів ОСОБА_1 був залучений для підписання саме, як старший приймальник поїздів, тобто до підписання відповідного акту він не залучався як особа яка заміщує відповідно посаду, передбачену п.10 Правил складання актів. Позивачем до суду першої інстанції не надано посадової інструкції вказаного працівника та докази того, що ОСОБА_1 погодився виконувати покладені на нього обов`язки.

Отже, на думку апелянта, судом першої інстанції в рішення не доведено, що особи, які підписали комерційний акт №414115/8/11 від 11.01.2019 мали відповідні повноваження, які у встановленому законом порядку передбачені посадовою інструкцією і надають право вчиняти підпис на комерційних актах, які посвідчують факт перевантаження вагонів.

Судом першої інстанції не прийнято до уваги, що АТ "Українська залізниця" було прийнято вагони до перевезення без зауважень. Таким чином, після завантаження вагону залізниця погодила, що вага прийнятого до перевезення вантажу встановлена у розмірі визначеному накладною №47871793 і прийняла на себе відповідальність за збереження прийнятого до перевезення вантажу.

Судом не враховано при винесенні оспорюваного рішення і не надано належну правову оцінку протоколу зважування партії вагонів №14128 на вагах № 1 зав.№1 та акту перевантаження на вагонних вагах ДВ-2000003 від 10.01.2019 і витягу з книги обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу у вагоні ф.ГУ-78.

Скаржник наголошує, що згідно документів наданих відповідачем, як доказ відсутності перевантаження у вантажному вагоні №65885022, будь-яких перевантажень вагону не встановлено і вага вантажу повністю відповідає допустимим нормативам навантаження вагону.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення господарського суду залишити без змін.

Позивач зазначає, що приймання вантажів у відповідності з Правилами здійснюється шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу (п.28).

Правила дозволяють здійснювати зважування групи вагонів без розчеплення (п.10 Правил), проте не забороняють зважувати вагони із розчепленням. Крім того, при зважування вагона із розчепленням, маса визначається більш точною, оскільки відсутня похибка на тертя зі сторонніми предметами, маса яких може вплинути на точність (сцепка інших вагонів).

Відповідно до ч.5 ст.10 Правил, маси тари вагонів може перевірятися один раз: відправником перед навантаженням або одержувачем - після вивантаження. Залізницею було взято до розрахунку масу тари, яку відправник визначив як "правильну".

Комерційний акт складений у точній відповідності з вимогами Правил складання актів. Зауважень зі сторони вантажоодержувача під час перевірки не було.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що позивачем не доведено, що особи, які підписали комерційний акт, малим відповідні повноваження.

Зважування вагону №65885022 на ст.Тимкове Одеської залізниці проводилось з розчепленням вагонів, що є порушенням п.10 Правил приймання вантажів до перевезення.

Невірне зазначення маси тари вагону за документами та при перевантажуванні призвело до невірних розрахунків різниці між масою за документами та даними при переважуванні.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2019 для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Кузнецова В.О., суддів Вечірка І.О., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.08.2019 відкрито апеляційне провадження у справі, без повідомлення (виклику) учасників справи.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

11.01.2019 на підставі залізничної накладної № 47871793 відповідач відвантажив зі станції Кривий Ріг Придніпровської залізниці 12 вагонів, у тому числі вагон № 65885022 з вантажем гематит (концентрат залізорудний), а залізниця зобов`язалася доставити вагони на станцію призначення - Берегова Одеської залізниці.

Вантажоодержувачем даного вантажу за спірною накладною є ДП «МТП» Южний».

Під час контрольного переважування на вагонних 150 т.-тензометричних вагах станції Тимкове ВТВ-1СТ, що пройшли держповірку 26.10.2018, було виявлено різницю у вазі (між фактичною проти документа) в сторону збільшення, що зафіксовано в акті загальної форми №223 від 10.01.2019 (а.с. 20).

По факту невідповідності маси вантажу перевізним документам, складено комерційний акт № 414115/8/11 від 11.01.2019 (а.с. 17).

Із зазначеного вище комерційного акту вбачається, що навантаження у вагоні навалом, по чотири пагорба. Вагон глухо дверний, люки зачинені щільно, просипання вантажу немає.

Крім того, опис містить відомості, що при перевірці маси вантажу у вагоні № 65885022 виявлено: брутто 93 860 кг., тара вагона з ПД за 21700 кг., вага нетто 72 160 кг., що більше документу на 1 860 кг, перевантаження понад вантажопідйомність вагону 1 160 кг.

При повторному зважуванні вагону, вага підтвердилася.

Обставини, зазначені в комерційному акті, свідчать про те, що при заповненні комплекту перевізних документів, відповідачем було невірно визначено масу вантажу.

Згідно з наданим розрахунком сума штрафу за неправильно зазначені відомості у накладній № 47871793 складає 28 865,00 грн.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, дослідивши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, враховуючи таке.

Положенням статті 269 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Предметом спору у даній справі є стягнення штрафу за неправильно зазначену масу вантажу у вагоні №65885022 відповідно до накладної № 47871793 в сумі 28 865,00 грн.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з частиною першою статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною третьою статті 909 Цивільного кодексу України визначено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами (частина п`ята ст.307 ГК України).

Статтею 920 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (Статутами).

Загальні умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються Законом України "Про транспорт", Законом України "Про залізничний транспорт", Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі Статут), Правилами оформлення перевізних документів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 за № 334, Правилами приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 №861/5082, Правилами видачі вантажів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 № 862/5083.

Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (стаття 2 Статуту).

Відповідно до статті 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Відповідно до частин 1,2 статті 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Пунктом 2.3. Правил визначено, що представник відправника у графі 55 накладної "Правильність внесених відомостей підтверджую" вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. Представник відправника повинен мати довіреність на оформлення перевезення.

Згідно з частиною 1 статті 24 Статуту залізниць України вантажовідправник несе відповідальність за всі наслідки невірності, неточності або неповноту відомостей, зазначених ним у накладній.

Частиною 2 статті 24 Статуту передбачено право залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених вантажовідправником у накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

У відповідності до приписів статті 37 Статуту та пункту 5 Правил приймання вантажів до перевезення маса вантажів визначається відправником.

Приписами статті 37 Статуту визначено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса, вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Маса вантажів визначається відправником.

Пункт 22 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №862/ 5083 передбачає, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення. Зважування вантажів на вагонних вагах провадиться в порядку, передбаченому Правилами приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №861/5082.

Однак, саме зважування є найбільш точним способом визначення маси вантажу. Аналогічна правова позиція викладена в п.3.18 Роз`яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею".

Крім того, залізниця, користуючись правом, визначеним ст.24 Статуту залізниць України під час перевірки на проміжних станціях не позбавлена права обрати для перевірки вантажу зручний для себе та більш точний спосіб.

Відповідно до пункту 5.5 розділу 5 Правил якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній відомостей про адресу одержувача, його код, назву вантажу, його кількість, то з відправника стягується штраф згідно зі статтею 122 Статуту. Факт неправильного зазначення відправником указаних відомостей засвідчується актом загальної форми та комерційним актом.

Статтею 129 Статуту передбачено, що обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Отже, допустимими доказами неправильного зазначення у накладній маси вантажу, відправленого вантажовідправником залізницею до станції призначення для отримання вантажоодержувачем, в розумінні частини першої статті 77 Господарського процесуального кодексу України, є належно складені працівниками залізниці комерційні акти за наслідком контрольного зважування вантажу, який було здано до перевезення залізницею.

У п. 6.1 роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 за №04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" вказано, що підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відповідних відомостей є акт загальної форми або комерційний акт, складений у випадках, передбачених статтею 129 Статуту.

Саме вантажовідправники несуть відповідальність за неправильно зазначену масу вантажу й відповідальність останніх настає лише за сам факт допущення такого порушення.

Згідно ч.3 п.9 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 29.05.2002 №334 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 № 567/6855, у комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах; у разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено.

Зміст комерційного акту №414115/8/11 від 11.01.2019 свідчить про те, що в його тексті у встановленому порядку засвідчено факт завантаження вагону №65885022 вантажем вагою більшою, ніж зазначено у накладній.

Так, комерційним актом встановлено, що "в документі зазначено: "Навалом.Гематит (концентрат залізорудний). Тара вагона 21700 кг. Маса вантажу 70300 кг. Вантажопідйомність 71 т." Фактично виявилось: брутто 93 860 кг, тара вагона за ПД 21 700 кг., нетто 72 160 кг, що більше документу на 1 860 кг., перевантаження понад вантажопідйомність вагону 1 160 кг. Навантаження у вагоні навалом, по чотири пагорба. Вагон глуходверний, люки зачинені щільно, просипання вантажу немає. Зважування вагону проводилося двічі, вага більше документу на 1860 кг та перевантаження понад вантажопідйомність вагону на 1 160 кг підтвердилось.

Комерційний акт підписано начальником станції ОСОБА_2 , старшим приймальником поїздів ОСОБА_1 , приймальником поїздів ОСОБА_3 .

Комерційний акт складений відповідно до Правил складання актів та є чинним.

Отже, обставини, зазначені в комерційному акті, свідчать про те, що при заповненні комплекту перевізних документів, відповідачем було невірно визначено масу вантажу.

Відповідно до пункту 7 Правил приймання вантажів до перевезення, маса вантажів, які перевозяться навалом, насипом, наливом, визначається зважуванням на вагонних вагах. Допускається використання інших типів ваг, крім вагонних, за умови їх відповідності вимогам законодавства про метрологію.

Відповідно до технічного паспорту засобу вагоновимірювальної техніки (зввт) вагонні ваги ВТВ заводський № 87 занесені до Державного реєстру вимірювальної техніки за номером У 498-06. Станом на 26.10.2018 ваги придатні для зважування вантажів, що перевозяться залізничним транспортом.

Згідно ст.122 Статуту за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Штраф, відповідно до ст.118 Статуту залізниць України, стягується у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд, встановивши факт господарського правопорушення відповідно до ст.118 Статуту залізниць України, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про стягнення штрафу за невідповідність даних щодо маси вантажу у накладній, що супроводжували вантаж залізницею до станції позивача.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо підписання комерційного акту неуповноваженими особами, зокрема, старшим приймальником поїздів ОСОБА_1

Якщо в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), то на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено пунктом 10 Правил складання актів, і такими доказами можуть підтверджуватися повноваження осіб на підписання комерційного акта. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 23.11.2018 р. у справі №916/2450/17, від 21.05.2018 у справі №916/2001/17 та від 23.06.2018 у справі №916/1993/17.

Згідно наказу начальникf виробничого підрозділу "Знам`янська дирекція залізничних перевезень" від 01.02.2018 №ДН-3-01, у зв`язку з відсутністю по станції Тимкове посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика), покладено на старших приймальників поїздів ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обов`язки щодо участі в комісійній перевірці кількості та стану вантажу (багажу), підписання оформлених комерційних актів, приймання участі в розслідуванні випадків незбережених перевезень за оперативними повідомленнями та комерційними актами.

Отже, комерційний акт підписаний старшим приймальником поїздів ОСОБА_1 з урахуванням наданих йому повноважень.

Разом з цим, жодним нормативним актом не передбачено надання доказів на підтвердження погодження особи виконувати покладені на неї обов`язки.

Колегією суддів не приймаються до уваги посилання скаржника на те, що АТ «Українська залізниця» було прийнято вагони до перевезення без зауважень і залізниця прийняла на себе відповідальність за збереження прийнятого до перевезення вантажу, виходячи з наступного.

В п.5.5 Правил оформлення перевізних документів зазначено, що якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому, відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Залізниця не зобов`язана перевіряти відповідність вказаних відправником вантажу даних, які зазначені у накладній, при прийнятті вантажу до перевезення. А вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, висловленій у постанові від 23.03.2018 у справі №916/3615/16.

Відомості про масу вантажу у залізничну накладну №47871793 внесено ПАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", тому у залізниці відсутній обов`язок при прийнятті вантажу до перевезення перевіряти відповідність вказаних відправником вантажу даних у накладній.

Доводи апелянта про невстановлення обставин перевантажень вагону №65885022 та відповідність ваги вантажу допустимим нормам навантаження вагону є безпідставними, оскільки наведене спростовується комерційним актом №414115/8/11 від 11.01.2019.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновку Європейського Суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права під час постановлення оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено. В зв`язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції має бути залишене без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" відмовити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.07.2019 у справі №904/2087/19 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді О.В.Чус

І.О.Вечірко