ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"16" жовтня 2019 р. Справа № 903/614/17

Суддя Господарського суду Волинської області Костюк С. В., розглянувши матеріали

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий центр "Темпо"

на дії приватного виконавця округу Житомирської області Ковальського Максима Романовича

у справі № 903/614/17

за позовом Акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

до відповідачів: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАККО Холдинг"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий центр "Темпо"

про стягнення 92770022,62 грн.,

за участю представників сторін:

від стягувача: н/з;

від скаржника: н/з;

від боржника-1: н/з;

від приватного виконавця: н/з.

У зв`язку з неявкою сторін запис розгляду судової справи не здійснювався відповідно до ч.3 ст. 222 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину ухвали.

в с т а н о в и в:

15.07.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий центр "Темпо" звернулося до Господарського суду Волинської області із скаргою від 08.07.2019 року на дії приватного виконавця Ковальського М. Р., в якій просить:

- зупинити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 59273186;

- визнати рішення приватного виконавця Ковальського М. Р., яке виразилося у винесенні постанови про опис та арешт майна боржника від 14.06.2019 у виконавчому провадженні № 59273186 неправомірним і скасувати постанову приватного виконавця Ковальського М. Р. про опис та арешт майна боржника від 14.06.2019 у виконавчому провадженні № 59273186;

- зобов`язати приватного виконавця Ковальського М. Р. повідомити суд і скаржника про виконання ухвали у десятиденний строк з дня її одержання.

При обґрунтуванні скарги вказує, що постанова про опис та арешт майна боржника винесена приватним виконавцем Ковальським М. Р. 14.06.2019 є неправомірною та не відповідає вимогам закону, а саме:

- рішення суду від 10.10.2018 не підвідомче приватному виконавцю, оскільки згідно Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5(далі - Інструкція), виконання цього рішення підвідомче лише Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, тому що сума зобов`язання становить більше п`ятдесяти мільйонів гривень;

- порушено ч.1 та п.1, п.20 ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме не вжито передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень;

- постанова від 14.06.2019 не містить обов`язкових реквізитів, а саме не зазначено дата, час її складання строк і порядок оскарження постанови, а лише зроблено посилання на спеціальний закон;

- приватний виконавець передав на зберігання майно у незаконний спосіб, ТзОВ "Торговий центр "Темпо" не отримував від приватного виконавця постанову про передачу на зберігання майна іншій особі, чим порушив вимоги ч.2 ст.56 Закону та Інструкцію;

- виконавець попередив невідому особу, якій на зберігання передав майно про кримінальну та матеріальну відповідальність, незаконно, у спосіб та за дії, які не передбачено Законом;

- приватний виконавець порушив вимоги ст.22 Закону України "Про виконавче провадження", а саме, понятим не було роз`яснено їх права та обов`язки, а лише формально вказано про це в оскаржуваних постановах.

Ухвалою суду від 16.07.2019 відкладено вирішення питання про прийняття скарги ТзОВ "Торговий центр "Темпо" від 08.07.2019 до повернення справи № 903/614/17 з апеляційної інстанції до Господарського суду Волинської області; ухвалою суду від 19.09.2019 скаргу від 08.07.2019 залишено без руху в зв`язку з відсутністю доказів її надіслання учасникам справи листом з описом вкладення та встановлено 10-ти денний строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 10.10.2019 скаргу прийнято до розгляду та призначено її розгляд на 16.10.2019 на 12 год 00 хв.

Стягувач 15.10.2019 через відділ документального забезпечення та контролю подав клопотання в якому вказує, що не зможе прибути в судове засідання 16.10.2019 та просить провести його в режимі відеоконференції.

Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" учасникам судового процесу на підставі рішення суду забезпечується можливість брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку, встановленому процесуальним законом. Обов`язок забезпечити проведення відеоконференції покладається на суд, який отримав судове рішення про проведення відеоконференції, незалежно від спеціалізації та інстанції суду, який прийняв таке рішення.

Відповідно до ст. 197 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.

Учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

Згідно ст.118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З викладеного господарський суд приходить до висновку, що особа, яка заявила клопотання про участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, має забезпечити надходження цього клопотання до суду у строк, визначений ч.7 ст.197 ГПК України, тобто не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. В даному випадку, оскільки клопотання надійшло до суду за день до розгляду скарги, суд не в змозі вчинити дії, передбачені ч.8 ст.197 дотримуючись вимог ст.242 ч.5 ГПК України.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, про залишення клопотання АТ "Укрсоцбанк" про проведення судового засідання, що призначене на 16.10.2019 у режимі відеоконференції, без розгляду.

15.10.2019 приватний виконавець подав заяву про розгляд скарги без його участі та подав відзив на скаргу № 59273186/2994/2/2 від 11.10.2019, в якій просить відмовити у її задоволенні з підстав викладених у відзиві.

Скаржник та боржник-1 в судове засідання не з`явились, хоча вчасно та належно були повідомленні про час та місце судового засідання, що підтверджується повернутими на адресу суду рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Дослідивши надані сторонами докази та матеріали справи, суд вважає скаргу боржника-2 необґрунтованою та відмовляє в її задоволенні з врахуванням наступного.

Згідно ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ст.339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно ч.1-2 ст.342 ГПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Згідно ст.1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 ст.13 Закону України "Про виконавче провадження", під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Твердження скаржника в частині того, що стягнення не підвідомче приватному виконавцю спростовується наступним.

Згідно абз.2-3 ч.2 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження", протягом першого року зайняття діяльністю приватного виконавця, приватний виконавець не може здійснювати примусове виконання рішень за якими сума стягнення становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті. Строк зайняття діяльністю приватного виконавця обчислюється з дня внесення інформації про приватного виконавця до Єдиного реєстру приватних виконавців України.

Згідно даних Єдиного реєстру приватних виконавців України(https://erpv.minjust.gov.ua/#/search-private-performer), Ковальський Максим Романович є діючим приватним виконавцем, дата рішення про надання права на здійсненння діяльності - 26.02.2018, дата внесення до реєстру - 29.05.2018.

Виконавче провадження №59273186 відкрите 04.06.2019, тобто після проходження першого року зайняття діяльністю приватним виконавцем Ковальським М. Р., тому зазначений мав повноваження виконувати рішення Господарського суду Волинської області від 10.10.2018. Інших заборон чинне законодавство України не містить, а в Інструкції визначено розподіл підвідомчості між органами державної виконавчої служби.

Щодо твердження скаржника, що постанова від 14.06.2019 не містить обов`язкових реквізитів, а саме не зазначено дата, час її складання, строк і порядок оскарження, лише вказано посилання на спеціальний закон, суд зазначає таке.

У п.5 спірної постанови зазначено, що дана може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження".

Суд вважає, що у даній ситуації роз`яснення порядку та строків оскарження відбулося шляхом відсилання на спеціальний Закон, який є загальнодоступний для користування.

Слід зазначити, що скаржник фактично скористався даним роз`ясненням, оскільки звернувся з відповідною скаргою до суду саме в порядку та строки визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Щодо твердження скаржника, що приватний виконавець передав на зберігання майно у незаконний спосіб, ТзОВ "Торговий центр "Темпо" не отримував від приватного виконавця постанову про передачу на зберігання майна іншій особі, та що Ковальський М. Р. попередив невідому особу, якій на зберігання передав майно про кримінальну та матеріальну відповідальність, незаконно, у спосіб та за дії, які не передбачено Законом, суд зазначає таке.

Пунктом 10 розділу 8 Інструкції передбачено, після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника вказує:

назва кожного внесеного в постанову предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо);

якщо вилучені предмети мають ознаки дорогоцінних металів, каменів органічного та неорганічного утворення, перлів тощо, то вони ретельно описуються з визначенням усіх особливих ознак, відповідним чином пакуються в конверт, прошиваються, підписуються виконавцем та іншими учасниками, які були присутніми під час опису;

якщо проводилось опечатування предмета, зазначається, які предмети, приміщення, сховища були опечатані, кількість накладених печаток та спосіб опечатування;

прізвище, ім`я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання (далі - зберігач);

відмітка про роз`яснення зберігачеві майна обов`язків із збереження майна, попередження про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт;

якщо виконавець установив зберігачеві обмеження права користуватися майном, зазначаються вид, обсяги і строки обмеження;

відмітка про роз`яснення сторонам виконавчого провадження або заставодержателю про можливість у 10-денний строк з дня винесення постанови досягти згоди щодо вартості майна та необхідність письмово повідомити про це виконавця;

зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при описі.

Постанова про опис та арешт майна (коштів) підписується виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна (коштів). У разі відмови від підпису осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в постанові.

Тобто, постанова приватного виконавця Ковальського М. Р. №59273186 від 14.06.2019 про опис та арешт майна боржника містить усі необхідні реквізити.

Слід зазначити, що окремо постанова про призначення відповідального зберігача приватним виконавцем не приймається, щодо призначення останнього вказано в п.3 оскаржуваної постанови, копію яких надано сторонам виконавчого провадження, в тому числі скаржнику.

В частині твердження скаржника, що приватний виконавець порушив вимоги ст.22 Закону України "Про виконавче провадження", понятим не було роз`яснено їх права та обов`язки, а лише формально вказано про це в оскаржуваних постановах, суд зазначає таке.

Згідно ст.22 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі дії можуть проводитися у присутності понятих. Присутність понятих є обов`язковою у випадку, передбаченому частиною третьою статті 53 цього Закону, а також у разі відсутності боржника або його представника під час вчинення виконавчих дій, пов`язаних з примусовим входженням на земельні ділянки, до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернуто йому в натурі, до житла, іншого володіння особи для забезпечення примусового виселення з нього та вселення в нього, під час проведення опису, арешту, вилучення і передачі майна. Понятий зобов`язаний засвідчити факт, зміст і результати виконавчих дій, під час провадження яких він був присутній. Перед початком виконавчих дій виконавець роз`яснює понятим їхні права і обов`язки, про що зазначається в акті.

В оскаржуваній постанові приватного виконавця є вказівка на роз`яснення приватним виконавцем понятим їх прав та обов`язків, що останні засвідчили своїми підписами.

А тому, суд вважає, що приватним виконавцем дотримано вимоги ст.22 Закону в частині роз`яснення понятим їх прав і обов`язків, доказів протилежного суду не подано.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч.1 ст.18 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно ст.326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Оцінюючи подані сторонами докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин скарги їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що дії приватного виконавця Ковальського М. Р. є правомірними, а доводи скарги непідтверджені належними та допустимими доказами в розумінні приписів ГПК України, а тому повністю відмовляє в задоволенні скарги.

Керуючись ст.234, 235, 339-343 ГПК України, Законом України "Про виконавче провадження", господарський суд -

ухвалив:

Відмовити в задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий центр «Темпо» від 08.07.2019 на дії приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Ковальського Максима Романовича.

Відповідно до ч. 2 ст.235 Господарського процесуального кодексу ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до апеляційної інстанції протягом 10 днів з дня її проголошення (ст.256 ГПК України).

Повний текст

ухвали виготовлено

21.10.2019.

Суддя С. В. Костюк