УХВАЛА

28.10.2019Справа № 910/11648/19
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянувши

скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

на дії та постанову державного виконавця

за позовом Виконувача обов`язків прокурора Миколаївської області (54030, Миколаївська обл., місто Миколаїв, ВУЛИЦЯ СПАСЬКА, будинок 28) в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2)

до: 1) Миколаївської обласної державної адміністрації (54001, Миколаївська обл., місто Миколаїв, ВУЛИЦЯ АДМІРАЛЬСЬКА, будинок 22),

2) Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (01135, м.Київ, ПРОСПЕКТ ПЕРЕМОГИ , будинок 14)

про визнання незаконним та скасування розпорядження, скасування реєстраційних записів,

Представники учасників справи:

від прокуратури: Морозов В.Ю.,

від позивача: Субота О.А.,

від відповідача-1: не з`явився,

від відповідача-2 (скаржника): Рибачок А.О. ,

від ДВС: не з`явився

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Виконувача обов`язків прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України Миколаївської обласної державної адміністрації та Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", у якій викладено такі вимоги:

1) визнати протиправним та скасувати розпорядженням виконувача функцій і повноважень голови Миколаївської обласної державної адміністрації від 24.05.2019 №163-р "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування ДП "Адміністрація морських портів України" для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій (будівництво причалу № 8 під перевантажувальний комплекс генеральних вантажів та подальшого їх обслуговування) по вул . Заводська, 23 в Заводському районі, м. Миколаєва";

2) скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №31778343 від 28.05.2019 про реєстрацію права постійного користування на земельну ділянку площею 1,6207 га з кадастровим номером :07:002:0062 за державним підприємством "Адміністрація морських портів України";

3) скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №31778152 від 28.05.2019 про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 1,6207 га з кадастровим номером :07:002:0062 за Миколаївською обласною державною адміністрацією.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, спірне розпорядження не відповідає вимогам статей 79, 79-1 Земельного кодексу України, ст. 14 Водного кодексу України, тому має бути скасованим, а вчинені на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи також підлягають скасуванню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.09.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/11648/19, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання на 25.09.2019.

Також, разом з поданою позовною заявою Виконувачем обов`язків прокурора Миколаївської області було заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2019 заяву Виконувача обов`язків прокурора Миколаївської області про забезпечення позову задоволено частково; до набрання законної сили рішенням господарського суду міста Києва у даній справі: заборонено органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно (Міністерству юстиції України, його територіальним органам, суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, які утворені та діють у відповідності до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 1,6207 га (кадастровий номер :07:002:0062) по вул . Заводська, 23 у м. Миколаєві (у тому числі у разі їх поділу чи об`єднання з іншими ділянками); заборонено Департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради (54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20; ідентифікаційний код 02498754) та управлінню державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради (54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20; ідентифікаційний код 41256954) здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо будівництва об`єктів нерухомості на земельній ділянці площею 1,6207 га (кадастровий номер :07:002:0062) по вул. Заводська, 23 у м. Миколаєві; заборонено Державному підприємству "Адміністрація морських портів України" (01135, м. Київ, просп. Перемоги, 14; ідентифікаційний код 38727770) вчиняти із земельною ділянкою площею 1,6207 га (кадастровий номер :07:002:0062) дії, спрямовані на зміну цільового призначення вказаної земельної ділянки, її поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї, а також проведення на ній будь-яких будівельних робіт; іншій частині в задоволенні заяви відмовлено.

19.09.2019 через загальний відділ діловодства суду від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву.

23.09.2019 через загальний відділ діловодства суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву.

В підготовче засідання 25.09.2019 з`явилися представники позивача та відповідача-2, а також прокуратури. Представник відповідача-1 в підготовче засідання не з`явився.

В підготовчому засіданні представником відповідача-2 подано клопотання про скасування заходів забезпечення позову у справі №910/11648/19.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив відкласти підготовче засідання на 16.10.2019, встановити прокуратурі та позивачу строк для подання пояснень до 07.10.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2019 призначено розгляд клопотання Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" про скасування заходів забезпечення позову у справі №910/11648/19 на 30.09.2019.

В судове засідання 30.09.2019 з`явилися представники прокуратури, позивача та відповідача-2. Представник відповідача-1 в судове засідання не з`явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2019 у задоволенні клопотання Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" про скасування заходів забезпечення позову у справі №910/11648/19 відмовлено.

11.10.2019 через відділ діловодства суду від Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" надійшла скарга, у якій просить: 1) визнати дії державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Київ головного територіального управління у місті Києві Борисюка Р.А. з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №60193347 від 01.10.2019 - протиправними; 2) визнати незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження, винесену державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Київ головного територіального управління у місті Києві Борисюка Р.А. №60193347 від 01.10.2019; 3) внаслідок скасування постанови про відкриття виконавчого провадження зобов`язати посадових осіб Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Київ головного територіального управління у місті Києві винести повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2019 розгляд вказаної скарги призначено на 23.10.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2019 виправлено описку, допущену в ухвалі Господарського суду міста Києва від 09.09.2019 у справі № 910/11648/19; пункт 4 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 09.09.2019 у справі № 910/11648/19 викладено в такій редакції: "Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили з 09.09.2019 та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 09.09.2022, підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження відповідно до ч. 1 ст. 144 Господарського процесуального кодексу України.".

21.10.2019 через відділ діловодства суду від Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Київ головного територіального управління у місті Києві надійшла постанова про закінчення виконавчого провадження.

В судове засідання 23.10.2019 з`явилися представники прокуратури, позивача та відповідача-2. Представники відповідача-1 та Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Київ головного територіального управління у місті Києві в судове засідання не з`явилися, про причини їх неявки суд не повідомили.

Представник прокуратури заявив клопотання про відкладення розгляду скарги.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив задовольнити клопотання представника прокуратури та оголосити перерву в судовому засіданні до 28.10.2019.

В судове засідання 28.10.2019 з`явилися представники прокуратури, позивача та відповідача-2. Представники відповідача-1 та Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Київ головного територіального управління у місті Києві в судове засідання не з`явилися, про причини їх неявки суд не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Керуючись наведеною нормою, суд уважає за можливе розглянути скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" за відсутності представників відповідача-1 та Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Київ головного територіального управління у місті Києві, оскільки їх неявка не перешкоджає такому розгляду.

Розглянувши подану скаргу, вивчивши подані докази, заслухавши пояснення представників учасників справи, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі відповідних виконавчих документів, зокрема, на підставі ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 3 статті 327 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Так, згідно зі ст. 144 Господарського процесуального кодексу України ухвала господарського суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 339 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

В обґрунтування поданої скарги Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" посилається на те, постанова Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Київ головного територіального управління у місті Києві від 01.10.2019 про відкриття виконавчого провадження ВП № 60193347 з виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 09.09.2019 у справі № 910/11648/19 винесена з порушенням законодавства, оскільки відповідна ухвала Господарського суду міста Києва від 09.09.2019 у справі № 910/11648/19 не містить дату видачі виконавчого документа та строк його пред`явлення до виконання, тобто, не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 144 Господарського процесуального кодексу України.

У ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" визначено перелік вимог, які мають міститься у виконавчому документі, та визначено, що у виконавчому документі зазначаються, зокрема: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Згідно з п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Водночас, суд зазначає, що, оскільки ухвала Господарського суду міста Києва від 09.09.2019 у справі № 910/11648/19 сама по собі є виконавчим документом, то у цьому випадку дата видачі такого документа збігається з датою прийняття ухвали. Тобто, твердження заявника щодо відсутності в ухвалі Господарського суду міста Києва від 09.09.2019 дати видачі документа не відповідають дійсності.

Разом з тим, щодо тверджень заявника про відсутність в ухвалі Господарського суду міста Києва від 09.09.2019 у справі № 910/11648/19 строку пред`явлення рішення до виконання, суд указує таке.

За приписами частин 1, 2 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Отже, оскільки законодавством встановлені такі строки пред`явлення виконавчих документів до виконання - три місяці та три роки, то на момент відкриття виконавчого провадження 01.10.2019 з виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 09.09.2019 (без зазначення строку пред`явлення рішення до виконання) очевидним було те, що жодний з указаних строків не сплинув, оскільки з моменту набрання нею законної сили (09.09.2019) пройшло лише трохи більше місяця.

Суд також зазначає, що обраний скаржником спосіб усунення помилки в ухвалі суду (скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження) не сприяє захисту інтересу, який би не суперечив меті судового провадження та загальнодержавним інтересам відповідно до норм ст.129-1 Конституції України, ч. 2-4 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та статтям 18, 326 Господарського процесуального кодексу України.

Ефективними діями при вирішенні даного питання, з урахуванням норм статей 327-328 ГПК України та ст.4 Закону України "Про виконавче провадження", є дії, що спрямовані на виправлення помилки у виконавчому документі та не пов`язані із скасуванням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Так, ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2019 виправлено описку, допущену в ухвалі Господарського суду міста Києва від 09.09.2019 у справі № 910/11648/19; пункт 4 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 09.09.2019 у справі № 910/11648/19 викладено в такій редакції: "Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили з 09.09.2019 та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 09.09.2022, підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження відповідно до ч. 1 ст. 144 Господарського процесуального кодексу України.".

Поряд з викладеним, суд також уважає за необхідне зазначити про те, що відповідно до приписів ст. 15 Цивільного кодексу України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Як роз`яснив Конституційний Суд України своїм рішенням від 01.12.2004 №18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

У рішенні Конституційного Суду України дано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес", як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто інтерес особи (у цьому випадку скаржника) має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого дано в резолютивній частині вказаного рішення Конституційного Суду України.

Згідно зі ст. 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Однак, при зверненні до суду із згаданою скаргою Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" жодним чином не обґрунтовано та не доведено відповідно до вимог господарського процесуального законодавства факту порушення його права або охоронюваного законом інтересу при винесенні Шевченківським відділом державної виконавчої служби міста Київ головного територіального управління у місті Києві оскаржуваної постанови.

Отже, за наведених обставин суд дійшов висновку, що скарга Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" дії та постанову державного виконавця задоволенню не підлягає.

Ураховуючи викладене, керуючись статтями 233-235, 339, 342, 343, 345 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" у справі № 910/11648/19 відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання повного тексту ухвали.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали: 29.10.2019

Суддя Т. Ю. Трофименко