ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року

м. Київ

Справа № 920/50/19

Провадження № 12-129гс19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідачаКібенко О. Р.,

суддів: Антонюк Н. О., Гриціва М. І., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Комунального підприємства «Ромнитеплосервіс» (далі - КП «Ромнитеплосервіс»)

на ухвалу Господарського суду Сумської області від 13 березня 2019 року, постановлену суддею Джепою Ю.А.,

та постановуПівнічного апеляційного господарського суду від 24 квітня 2019 року, ухвалену колегією суддів у складі Пашкіної С.А., Буравльова С.І., Власова Ю.Л.,

у справі за позовом КП «Ромнитеплосервіс»

до фізичної особи - підприємця Сугака Андрія Петровича (далі - ФОП Сугак А. П.)

про стягнення 25 802,54 грн.

Історія справи

Короткий зміст та підстави позовних вимог

1. У січні 2019 року КП «Ромнитеплосервіс» звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом до ФОП Сугака А. П . про стягнення 25 802,54 грн.

2. Відповідно до розміщеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) інформації ФОП Сугак А.П. зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 . Позивач надає споживачам цього багатоквартирного будинку послуги з теплопостачання. Проте відповідач, не уклавши з позивачем договору про надання послуг з теплопостачання, у період із жовтня 2014 року по квітень 2018 року споживав теплову енергію шляхом опалення вказаної квартири і не здійснив оплату.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

3. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 15 квітня 1997 року (а. с. 200, т. 1) квартира АДРЕСА_2 ( перейменована 24 грудня 2015 року відповідно до рішення ІV сесії сьомого скликання Роменської міської ради Сумської області на АДРЕСА_2 ) у місті Ромни Сумської області належала фізичним особам: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та Сугаку А.П. на праві приватної власності у рівних частках (а. с. 11 - 13. т. 1). У подальшому ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

4. Відповідно до наявної у матеріалах справи копії витягу з ЄДР Сугак А.П. зареєстрований як ФОП 31 березня 2003 року. Відомостей про припинення його підприємницької діяльності станом на дату звернення з позовом до суду немає. Одним із видів його діяльності є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

5. Ураховуючи, що виконавець надає комунальні послуги, а споживач їх отримує, однак ухиляється від оплати їх вартості, позивач просить стягнути заборгованість за спожиті комунальні послуги з постачання теплової енергії у вказаному періоді і розмірі. При цьому докази використання цього приміщення для здійснення господарської діяльності Сугаком А.П. як ФОП у матеріалах справи відсутні.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

6. Господарський суд Сумської області ухвалою від 13 березня 2019 року, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24 квітня 2019 року, на підставі пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) закрив провадження у справі у зв`язку з тим, що спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

7. Суди попередніх інстанцій послались нанедоведення обставин використання відповідачем власної квартири у господарській діяльності, заборгованість за опалення якої заявлено до стягнення. При цьому зазначили, що інформація з ЄДР щодо місця реєстрації ФОП Сугака А.П. за вказаною адресою не є належним доказом такого використання. Суди вказали на відсутність підстав вважати, що послуги з теплопостачання надавалися КП «Ромнитеплосервіс» Сугаку А.П. як суб`єкту господарювання в порядку здійснення ним господарської діяльності, а не як фізичній особі - власнику квартири. У зв?язку з цим указали, що заявлені позовні вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог

8. 31 травня 2019 року КП «Ромнитеплосервіс» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою про скасування судових рішень попередніх інстанцій та про ухвалення нового рішення про задоволення позову.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

9. Скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій правил суб`єктної юрисдикції, оскільки вважає, що цей спір підлягає вирішенню судом господарської юрисдикції з огляду на наявність у відповідача статусу ФОП та використання ним власної квартири у господарській діяльності.

Доводи інших учасників справи

10. У відзиві на касаційну скаргу ФОП Сугак А.П. просить залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін, погоджуючись із судами попередніх інстанцій про те, що цей спір належить до вирішення у порядку цивільного судочинства.

Надходження касаційної скарги на розгляд Великої Палати Верховного Суду

11. Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду ухвалою від 01 липня 2019 року відкрила касаційне провадженнята ухвалою від 25 липня 2019 року на підставі частини шостої статті 302 ГПК України передала справу разом з касаційною скаргою на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки судові рішення оскаржуються з підстав порушення правил суб`єктної юрисдикції.

ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

12. Визначення юрисдикції спору має важливе значення для практичної реалізації принципу доступу до правосуддя.

13. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

14. Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

15. Суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

16. Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

17. Відповідно до частини першої статті 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

18. У статтях 25, 26 цього ж Кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

19. Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю та за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

20. Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

21. Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України (далі - ГК України) підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

22. Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

23. Згідно із частиною першою статті 128 цього ж Кодексу громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

24. Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статус підприємця, не втрачає свого статусу фізичної особи. Натомість згідно з частиною восьмою статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

25. Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах як суб`єкт господарювання та чи можна визначити ці правовідносини як господарські.

26. Відповідно до статті 1 Закону України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; такі послуги надаються індивідуальному споживачу - фізичній або юридичній особі, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника іншій особі, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

27. Комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Виконавець - це суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

28. За приписами статті 13 цього ж Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

29. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву відповідає визначений пунктом 5 частини третьої цієї ж статті обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

30. Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

31. Отже, надання комунальних послуг є підприємницькою діяльністю для особи, яка надає такі послуги, натомість споживач комунальних послуг не здійснює при споживанні таких послуг підприємницької діяльності, оскільки вони спрямовані на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів і не залежать від правового статусу споживача. Тобто такі договори не є господарськими у розумінні ГК України.

32. Юрисдикція таких спорів визначається залежно від суб`єктного складу правовідносин, тобто якщо споживачем послуг є фізична особа, то такі спори повинні розглядатися за правилами цивільного судочинства, а якщо споживачем послуг є юридична особа чи ФОП, то за суб`єктним складом такі спори мають розглядатися в порядку господарського судочинства.

33. Аналогічні висновки Велика Палата Верховного Суду зробила у постановах від 08 травня 2018 року у справі № 757/45133/15-ц (провадження № 14-114цс18) та від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

34. КП «Ромнитеплосервіс» просило стягнути з відповідача заборгованість за спожиті комунальні послуги з постачання теплової енергії, вважаючи, що між сторонами існують правовідносини з надання та споживання комунальних послуг і в цих правовідносинах Сугак А.П. є фізичною особою - власником приміщення (квартири), до якого подається теплова енергія.

35. Докази використання Сугаком А.П. цього приміщення саме у підприємницькій діяльності у справі відсутні і це не впливає на правовий статус його як власника вказаного об`єкта нерухомого майна, набутого ним у власність саме як фізичною особою.

36. Суди попередніх інстанцій зазначили, що чинне законодавство не виділяє такого суб`єкта права власності як ФОП та не містить норм щодо права власності ФОП, а лише встановлює, що остання відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

37. Отже, суб`єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи. При цьому правовий статус ФОП не впливає на правовий режим майна, що перебуває у власності фізичної особи.

38. У цьому випадку власником приміщення (квартири) і споживачем комунальних послуг є Сугак А.П. як фізична особа.

39. Велика Палата Верховного Суду вважає, що якщо стороною спору про надання комунальних послуг є громадянин як фізична особа - власник об`єкта нерухомого майна, який має статус суб`єкта підприємницької діяльності, і якщо немає доказів використання його майна у господарській діяльності, це зумовлює наслідки у вигляді зміни юрисдикційності такої справи і відповідно закриття провадження у ній, оскільки на час відкриття місцевим господарським судом провадження розгляд цієї справи належав до повноважень суду цивільної юрисдикції, тому що у цьому спорі вказана особа виступає як фізична особа - власник нерухомого майна, а не суб`єкт підприємницької діяльності.

40. Оскільки у цій справі позовні вимоги стосуються невиконання відповідачем обов?язку зі сплати вартості спожитої теплової енергії у приміщенні (квартирі), власником якого є фізична особа Сугак А.П. , і докази використання цього приміщення у господарській діяльності відсутні, Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про належність вирішення цього спору у порядку цивільного судочинства.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Щодо суті касаційної скарги

41. Пунктом 1 частини першої статті 308 ГПК України передбачено, що cуд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

42. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 309 цього ж Кодексу).

43.Наведені в касаційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування судових рішень, оскільки вони ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права.

Щодо судових витрат

44. Судовий збір за подання касаційної скарги у порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314 - 317 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу Комунального підприємства «Ромнитеплосервіс» залишити без задоволення.

2 Ухвалу Господарського суду Сумської області від 13 березня 2019 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24 квітня 2019 року у справі № 920/50/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. Р. Кібенко

Судді: Н. О. Антонюк Л. М. Лобойко

М. І. Гриців В. В. Пророк

В. І. Данішевська Л. І. Рогач

Ж. М. Єленіна О. М. Ситнік

О. С. Золотніков О. С. Ткачук

В. С. Князєв В. Ю. Уркевич

О. Г. Яновська