ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.10.2019 Справа № 920/878/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., розглянувши без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження справу № 920/878/19

за позовом Фізичної особи-підприємця Козуба Юрія Григоровича, м. Полтава

до відповідача Фізичної особи-підприємця Дикої Ірини Володимирівни, м. Ромни Сумської області

про стягнення 78 831,18 грн.,

встановив:

19.08.2019 позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача 78831,18 грн. (з яких: 16922,52 грн. основного боргу, 476,35 грн. пені, 51276,79 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами у розмірі 10%, 10155,52 грн. штрафу) заборгованості за неналежне виконання умов договору поставки № 281/19 від 23.05.2019, а також 1921,00 грн. судового збору.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 27.08.2019 відкрито провадження у справі № 920/878/19; постановлено справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов до 16.09.2019; встановлено позивачу строк для подання до суду відповіді на відзив до 26.09.2019; встановлено відповідачу строк для подання до суду заперечення до 07.10.2019.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, ухвала суду про відкриття провадження у справі, направлена відповідачеві, отримана ним особисто, про що свідчить відповідна відмітка та підпис на повідомленні про вручення поштового відправлення.

Таким чином, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи Господарським судом Сумської області.

Відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

За приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд встановив:

23.05.2019 між Фізичною особою - підприємцем Козубом Юрієм Григоровичем (постачальником, позивачем у справі) та Фізичною особою- підприємцем Дикою Іриною Володимирівною (покупцем, відповідачем у справі) укладено договір поставки № 281/19, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених даним договором поставити і передати покупцю, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити продукти харчування, товари першої потреби, господарчі товари (далі - товар).

Відповідно до пункту 1.2 договору поставки ціна, кількість та асортимент товару вказуються у накладних, які є невід`ємною частиною даного договору.

Пунктом 2.8 договору передбачено, що покупець здійснює розрахунок за поставлений товар протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів, з дня підписання супровідних документів на прийнятий товар.

Як встановлено судом, позивач відповідно до видаткових накладних № 33329 від 17.06.2019, № 33332 від 17.06.2019, № 35177 від 26.06.2019, № 35187 від 26.06.2019 № 35189 від 26.06.2019, № 36588 від 03.07.2019 № 36592 від 03.07.2019, № 36593 від 03.07.2019, № 36640 від 03.07.2019 поставив відповідачеві товар, обумовлений договором № 281/19, на загальну суму 16922,52 грн.

Товар за вищезазначеним накладними був отриманий відповідачем, про що свідчить його особистий підпис на кожній з цих видаткових накладних.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач, у порушення умов пункту 2.8 договору поставки, свої зобов`язання щодо здійснення розрахунків у строк, визначений даним пунктом, не здійснив.

На дату ухвалення рішення у даній справі матеріали справи не містять доказів сплати заборгованості за поставлений товар, відповідачем про причини несплати коштів за отриманий товар не повідомлено.

Відтак суд доходить висновку про порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань по оплаті товару, поставленого позивачем, на загальну суму 16922,52 грн.

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, а як визначено приписами статті 509 цього ж Кодексу, зобов`язання виникають із підстав, встановлених вищевказаною правовою нормою.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 629 вищевказаного Кодексу наголошує, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для

використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору.

Частиною 1 статті 530 вищезазначеного Кодексу передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, як встановлено судом, відповідач свої зобов`язання в частині оплати вартості поставленого позивачем товару у повному обсязі не виконав, необхідну суму грошових коштів йому не перерахував.

У відповідності до вимог статей 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 86 зазначеного Кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачем до позову додані необхідні докази на підтвердження заявлених вимог, у той час як відповідач не надав суду доказів безпідставності позовних вимог чи доказів, які б свідчили про належне виконання ним договірних зобов`язань.

Таким чином, на підставі встановлених фактів, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 16922,52 грн. заборгованості за поставлений товар правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 476,35 грн. пені, 10155,52 грн. штрафу, 51276,79 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами, суд зазначає наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За неналежне виконання договірних зобов`язань сторони договору поставки №281/19 встановили відповідальність, яку узгодили у розділі 6 цього договору.

Так, відповідно до п. 6.2. договору у випадку несвоєчасної або неповної сплати покупцем вартості поставленого товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару. При цьому пеня нараховується протягом всього часу існування заборгованості. У разі порушення встановленого строку розрахунку за поставлений товар (партію товару) більш ніж на 20 (двадцять) календарних днів покупець, крім пені, також сплачує постачальнику штраф у розмірі 60% від суми заборгованості.

Пунктом 6.3. договору передбачено, що у разі несвоєчасної оплати поставленого товару покупець сплачує на користь постачальника відсотки за користування чужими грошовими коштами (відповідно до ст. 536 ЦК України) у розмірі 10 % від суми боргу, за кожен день такого прострочення.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного чи неналежно виконаного зобов`язання. Пеня - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Положеннями ч. 4 ст. 321 Господарського кодексу України передбачена можливість визначення у договору розміру штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, при цьому статтею 3 вказаного Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши, розрахунки позивача, в тому числі: періоди нарахувань, розміри простроченого платежу, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені та штрафу, а саме, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 465,72 грн. пені, 10153,51 грн. штрафу.

У задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з відповідача 10 % від суми боргу, за кожен день прострочення, за користування чужими грошовими коштами у розмірі 51276,79 грн. суд відмовляє з огляду на те, що дана штрафна санкція, як вона викладена у пункті 6.3 договору поставки № 281/19, протирічить змісту ст. 536 ЦК України (хоча цей пункт і містить посилання на дану статтю), якою передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати відсотки, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства, а відображає по суті положення про застосування такої міри відповідальності як пеня (позовні вимоги щодо стягнення якої задоволено судом, а положення ст. 61 Конституції України забороняють подвійну юридичну відповідальність за одне і те саме порушення). Крім того, у доданому до позовної заяви розрахунку заборгованості сума 51276,79 грн. заявлена позивачем до стягнення як штраф, а розрахунки, якими керувався позивач для визначення даної суми, взагалі відсутні.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що позов задоволено частково, суд відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України відшкодовує позивачу витрати по сплаті судового збору за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 231-233, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Дикої Ірини Володимирівни (420,00 АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Козуба Юрія Ігоровича ( АДРЕСА_2 ; ІПН НОМЕР_2 ) 16922,52 грн. заборгованості за договором поставки №281/19 від 23.05.2019, 465,72 грн. пені, 10153,51 грн. штрафу; 672,35 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншому відмовити.

4. Видати наказ після набранням рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повне судове рішення складено 21.10.2019.

Суддя В.Л. Котельницька