ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2019 року м.Дніпро Справа № 904/1634/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В. (доповідач)

судді: Кузнецов В.О., Вечірко І.О.

Секретар судового засідання Кисельов Є.О.

Представники сторін:

від позивача: Могильна Я.Я., довіреність №Д-51 від 14.01.2019 р., адвокат;

від відповідача: Дружина Т.Г., ордер серія ПТ №140689 від 13.06.2019 р., адвокат;

Розглянувши апеляційну скаргу державного підприємства "Виробниче об`єднання "Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2019р., повне рішення складено 21.06.2019, суддя Татарчук В.О., у справі

за позовом дочірнього підприємства державної компанії "Укрспецекспорт" державне підприємство "Укроборонсервіс" (м. Київ)

до державного підприємства "Виробниче об`єднання "Південний машинобудівний завод ім.О.М. Макарова" (м. Дніпро)

про стягнення боргу у розмірі 874499,73 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.

Дочірнє підприємство державної компанії «Укрспецекспорт» державне підприємство «Укроборонсервіс» звернулось з позовом до державного підприємства «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова» про стягнення боргу у розмірі 874499,73грн, з яких: 800983,50грн - основний борг, 13298,52грн - 3% річних, 60217,71грн інфляційного збільшення суми боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору комісії № Д29-3.1.3/273А від 19.05.2010 в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2019 у справі №904/1634/19 позов задоволено повністю. Стягнуто з державного підприємства «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова» на користь дочірнього підприємства державної компанії «Укрспецекспорт» державне підприємство «Укроборонсервіс» 800983,50 грн основного боргу, 13298,52грн - 3% річних, 60217,71грн інфляційного збільшення суми боргу, 13117,50грн - витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду мотивовано доведеністю неналежного виконанням відповідачем зобов`язань за договором.

Доводи та вимоги апеляційної скарги.

Державне підприємство "Виробниче об`єднання "Південний машинобудівний завод ім.О.М. Макарова" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2019р. у справі № 904/1634/19.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення господарського суду ухвалене з порушенням норм матеріального права та недотриманням норм процесуального права.

Апелянт зауважує на тому, що судом першої інстанції здійснені дії, спрямовані на створення перешкод представнику Відповідача на ознайомлення з матеріалами справи і належної підготовки до судового засідання, чим порушено принцип рівності учасників судового процесу. При цьому наголошуємо на тому, що визначений статтею 195 ГПК України строк розгляду справи по суті розпочався у день проголошення судового рішення - 13.06.2019 року. Законних підстав для відмови в задоволенні клопотання представника Відповідача суд не мав.

Судом першої інстанції не у повному обсязі встановлені фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини; до спірних правовідносин неправильно застосовані норми матеріального права, а саме ст. ст. 256, 257, 264 ЦК України.

Крім того, скаржник посилається на те, що строк позовної давності сплив 11.01.2017. В період з 11.01.2014 (строк оплати за спірним договором) по 11.01.2017 відповідачем жодних дій спрямованих на визнання суми боргу не вчинялось. Визнання відповідачем 28.02.2017 суми боргу після спливу строку позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності.

При цьому судом також порушені норми процесуального права - ст. 2,7 ГПК України, що унеможливило гарантоване Конституцією України право на судовий захист Відповідача та виконання судом завдань та основних засад господарського судочинства, визначених ст. 2 ГПК України.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

01.08.2019 від представника позивача до Центрального апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити відповідачу в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення господарського суду Дніпропетровської області в силі.

05.08.2019 від представника відповідача до Центрального апеляційного господарського суду надійшла відповідь на відзив, яким зауважено щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.07.2019 колегією суддів у складі: головуючого судді: Чус О.В., судді: Білецька Л.М., Чередко А.Є., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою державного підприємства "Виробниче об`єднання "Південний машинобудівний завод ім.О.М. Макарова" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2019р. у справі №904/1634/19.

До суду апеляційної інстанції надійшла касаційна скарга державного підприємства "Виробниче об`єднання "Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2019р. у справі № 904/1634/19.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.07.2019р. провадження у справі №904/1634/19 державного підприємства "Виробниче об`єднання "Південний машинобудівний завод ім.О.М. Макарова" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2019р. у справі № 904/1634/19 зупинено до розгляду Верховним Судом касаційної скарги державного підприємства "Виробниче об`єднання "Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2019р. у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 08.08.2019 по справі відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного підприємства "Виробниче об`єднання Південний машинобудівельний завод ім. О. М. Макарова" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2019 у справі № 904/1634/19.

Центральним апеляційним господарським судом було отримано справу №904/1634/19.

На підставі розпорядження керівника апарату суду №1477/19 від 20.08.2019р., яке обґрунтоване перебуванням у відпустці суддів Білецької Л.М., Чередка А.Є., призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Чус О.В., судді: Вечірко І.О., Кузнецов В.О., відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.08.2019.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.08.2019 провадження у справі №904/1634/19 поновлено розгляд справи та призначено у судовому засіданні на 15.10.2019.

В судовому засіданні від 15.10.2019 оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

19.05.2010 між державним підприємством «Укроборонсервіс» (комісіонер) та державним підприємством «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод ім.О.М. Макарова» (комітент) укладено договір комісії № Д29-3.1.3/273А.

За умовами п. 1.1 договору, комітент доручає комісіонеру, а комісіонер бере на себе зобов`язання за комісійну плату укласти на умовах, що не суперечать даному договору, і виконати від свого імені в інтересах і за рахунок комітента контракт з ФДУП «Рособоронекспорт» (м. Москва РФ) (далі - «постачальник») на придбання для комітента матеріальної частини ракет - носіїв 11К69 («Циклон-2») (далі «майно») за ціною та у кількості, що визначені в специфікації (додаток № 1 до договору).

17.12.2012 між сторонами було укладено додаткову угоду №Д/У29-3.1.2/924 до договору.

Відповідно до п. 3 вказаної додаткової угоди вирішено пункт 4.3 договору викласти у наступній редакції: «Комітент відшкодує комісіонеру всі витрати, пов`язані з відкриттям та обслуговуванням акредитиву, та витрати пов`язані з купівлею валюти. Комітент зобов`язується протягом 5 (п`яти) банківських днів перерахувати на банківський рахунок комісіонера, на підставі виставленого рахунку, в повному обсязі суму всіх витрат, понесених комісіонером у зв`язку з виконанням доручення (або його частини) за даним договором та підтвердження звітом комісіонера. Комісіонер надає звіт про виконання зобов`язань за цим договором щоквартально до 10-го числа місяця, наступного за звітним».

Позивач виконав свої зобов`язання за договором, що підтверджується підписаним сторонами актом від 30.12.2013 на комісійну плату по договору комісії №Д29-3.1.3/273А від 19.05.2010.

У вказаному акті зазначено, що комісіонер за договором комісії №Д29-3.1.3/273А від 19.05.2010 виконав доручення комітента щодо придбання матеріальної частини ракет-носіїв 11К69 («Циклон-2») (далі майно) за зовнішньоекономічним контрактом №Р/44/К29-3.1.3/55 від 20.05.2010 з ФДУП «Рособоронекспорт» (м. Москва, РФ). У відповідності з умовами договору комісії, комісійна плата комісіонера складає 6% ( в тому числі ПДВ - 20%) від вартості майна. Комісійна плата комісіонера від вартості придбаних у ФДУП «Рособоронекспорт», (м. Москва, РФ) матеріальних частин трьох ракет-носіїв 11К69 («Циклон-2») (ВМД№110080000/2013/135033 від 20.12.2013 на суму 113571430,00 російських рублів) становить 6814285,80 російських рублів, що по курсу НБУ на дату поставки складає 1652873,16грн (один мільйон шістсот п`ятдесят дві тисячі вісімсот сімдесят три гривні 16 копійок), в тому числі ПДВ - 275478,86грн. Сторони взаємних претензій щодо виконання зобов`язань не мають.

Відповідно до п. 4.1 договору, комісійна плата комісіонера за виконання доручення за даним договором складає 5% від ціни майна, крім того ПДВ (20%) що разом складає 6% від ціни майна. Комітент виплачує комісіонеру комісійну плату протягом 5 робочих днів з моменту підписання акту виконаних робіт на суму комісійної плати і виставлення комісіонером рахунку на суму комісійної плати. Моментом нарахування комісійної плати є дата Акту виконаних робіт на суму комісійної плати, який підписується після повного (або часткового) виконання зобов`язань сторонами.

Комісіонером виставлено рахунок від 30.12.2013 на оплату комісійної плати у сумі 1652873,16грн (6% від вартості поставленого майна).

Отже, ДП «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод ім.О.М.Макарова», відповідно до умов договору повинно було перерахувати кошти комісіонеру до 11.01.2014 включно.

Однак, відповідач своє зобов`язання не виконав належним чином.

Згідно з п. 4.2 договору (в редакції додаткової угоди №Д/У29-3.1.2/924 від 17.12.2012) для фінансування придбання майна, комітент зобов`язується протягом п`яти банківських днів з моменту виставлення комісіонером рахунку, перераховувати кошти у валюті контракту з ВАТ «Рособоронзкспорт», або в гривні та в розмірі, який забезпечить здійснення комісіонером розрахунків у відповідності з умовами контракту між постачальником і комісіонером. Комітент доручає комісіонеру відкрити на користь постачальника безвідзивний документарний акредитив згідно з умовами контракту та надати забезпечення акредитива коштами у валюті контракту за рахунок коштів, отриманих від комітента. Комітент доручає здійснити комісіонеру купівлю валюти через ПАТ «Сбербанк Росії» (Україна, м. Київ) на дату відкриття акредитиву по курсу, який складеться на міжбанківському валютному ринку України.

Відповідно до п. 4.2 договору, комітентом було перераховано на рахунок комісіонера 31000000грн для забезпечення відкриття безвідзивного документарного акредитиву на користь постачальника для здійснення розрахунків з останнім. За рахунок коштів, отриманих від комітента, комісіонер придбав валюту у сумі 114000000руб для покриття зазначеного акредитиву (покупка за курсом 2,71грн за 10 руб).

Після придбання валюти на рахунку комісіонера залишилися кошти у сумі 106000грн і комісіонер утримав з вказаних коштів суму витрат, понесених на виконання договору, у розмірі 84598,70 грн. Сума витрат підтверджується підписаними звітами комісіонера (№1-№10).

Іншу частину коштів у сумі 21401,30грн комісіонер утримав в рахунок погашення заборгованості по комісійній платі, після чого заборгованість комітента перед комісіонером склала 1631471,86грн.

10.01.2014 було проведено розрахунки з постачальником за поставлене майно на суму 113571430руб. Після проведення розрахунків на акредитиві залишились кошти у сумі 428570руб.

У зв`язку із закінченням строку дії акредитиву, ПАТ «Сбербанк Росії» здійснив продаж валюти та перерахував отримані в результаті продажу кошти на рахунок комісіонера. В результаті продажу валютних коштів комісіонером було отримано 111856,77грн (витрати за продаж валюти склали 299,08грн).

Зазначена сума коштів була утримана комісіонером в рахунок погашення заборгованості комітента по витратам та комісійній платі. Вказані дії були погоджені сторонами у звіті комісіонера № 15.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем по комісійній платі зменшилась до 1519914,17грн.

Листом від 05.07.2016 №29/4.3.3-5626 комісіонер просив комітента провести розрахунки за договором.

В листі від 26.08.2016 №157/1076 відповідач заперечив наявність зобов`язання щодо сплати комісійної винагороди комісіонеру з огляду на відсутність рахунку на суму комісійної плати.

Листом від 23.01.2017 №29/4.3.3-548 комісіонер надіслав комітенту рахунок №00855 на перерахування залишку комісійної плати у сумі 1519914,17грн.

Зазначений рахунок отримано комітентом 27.01.2017, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

В листі від 28.02.2017 №157/219 відповідач визнав суму заборгованості перед позивачем у розмірі 1519914,17грн та зазначив, що цю суму заборгованості буде перераховано до 01.06.2017.

12.06.2017 комісіонер направив комітенту лист № 29/1.5.2-4710, в якому просив у найкоротший термін погасити заборгованість.

Листом від 13.07.2017 № 124-РКТ/308 відповідач зазначив, що оплата боргу буде проведена до кінця 2017 року частинами.

Листом від 04.01.2018 № 124/4 відповідач вказав на сплату залишку боргу у першому півріччі 2018 року.

12.01.2018 комісіонер направив комітенту лист № 29/1.5.2-271, в якому прийняв зобов`язання комітента щодо погашення заборгованості в першому півріччі 2018 року.

Відповідачем сплачено частину боргу у сумі 718930,67грн, що підтверджується платіжними дорученнями: №2687 від 04.08.2017 на суму 519914,17грн, №16 від 10.01.2018 -150000грн, №1232 від 19.04.2018 - 49016,50грн.

Таким чином, сума боргу зменшилась до 800983,50грн.

06.08.2018 позивач направив відповідачу лист № 29/1.5.2-6059, в якому просив погасити заборгованість до 31.08.2018.

ДП «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» не виконано належним чином зобов`язання з оплати отриманих послуг. Сума боргу відповідача перед позивачем становить 800983,50грн.

З урахуванням листа від 06.08.2018 щодо необхідності сплати заборгованості до 31.08.2018, позивачем здійснено нарахування 3% річних за період з 01.09.2018 по 21.03.2019 в сумі 13298,52грн, інфляційного збільшення суми боргу за період з вересня 2018 року по березень 2019 року в розмірі 60217,71грн.

За таких обставин, судом першої інстанції було задоволено позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 800983,50грн. основного боргу, 3% річних за період з 01.09.2018 по 21.03.2019 в сумі 13298,52грн. та інфляційного збільшення суми боргу за період з вересня 2018 року по березень 2019 року в розмірі 60217,71 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Застосоване законодавство та висновки апеляційного суду.

Положенням статті 269 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням обставин справи в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України господарські зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні приписи містить стаття 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Так, позивачем було виконано свої зобов`язання за договором, що підтверджується підписаним сторонами актом від 30.12.2013 на комісійну плату по договору комісії №Д29-3.1.3/273А від 19.05.2010.

Судом першої інстанції було встановлено, що сума боргу (з урахуванням частково сплаченого) становить 800983,5грн.

ДП «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» не виконано належним чином зобов`язання з оплати отриманих послуг. Сума боргу відповідача перед позивачем становить 800983,50грн.

Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що неналежне виконання відповідачем зобов`язання є підставою для задоволення позовних вимог.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховані та заявлені до стягнення три відсотки річних за період прострочення з 01.09.2018 по 21.03.2019 у розмірі 13298,52грн. та інфляційні втрати за період прострочення з вересня 2018 року по березень 2019 року у розмірі 60217,71грн.

Місцевий господарський суд, з яким погоджується апеляційний господарський суд, здійснив перевірку розрахунку та контррозрахунку 3% річних та інфляційних втрат, за результатами дійшов до висновку про правомірність заявлених вимог про стягнення трьох відсотків річних за період з 01.09.2018 по 21.03.2019 у розмірі 13298,52грн. та інфляційні втрати за період прострочення з вересня 2018 року по березень 2019 року у розмірі 60217,71грн.

Щодо позовної давності.

За змістом статті 256 Цивільного кодексу України, відповідно до якої позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до статті 261, 257 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до частин 3-5 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту.

При цьому встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

З урахуванням частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, відповідно до положень п. 4.1 договору відповідач повинен був виплатити позивачу комісійну плату протягом 5 робочих днів з моменту підписання акту виконаних робіт на суму комісійної плати і виставлення комісіонером рахунку на суму комісійної плати. Моментом нарахування комісійної плати - є дата кту виконаних робіт на суму комісійної плати, який підписується після повного (або часткового) виконання зобов`язань сторонами.

Крім того, відповідно до пункту 4.3 договору (в редакції додаткової угоди від 17.12.2012) комітент відшкодує комісіонеру всі витрати, пов`язані з відкриттям та обслуговуванням акредитиву, та витрати пов`язані з купівлею валюти. Комітент зобов`язується протягом 5 (п`яти) банківських днів перерахувати на банківський рахунок комісіонера, на підставі виставленого рахунку, в повному обсязі суму всіх витрат, понесених комісіонером у зв`язку з виконанням доручення (або його частини) за даним договором та підтвердження звітом комісіонера. Комісіонер надає звіт про виконання зобов`язань за цим договором щоквартально до 10-го числа місяця, наступного за звітним.

Сторони підписали акт на комісійну плату 30.12.2013. Проте, в матеріалах справи відсутні докази щодо виставлення комісіонером рахунку від 30.12.2013 на оплату комісійної плати та отримання його відповідачем.

В той же час, як свідчать матеріали справи, в листі від 26.08.2016 №157/1076 відповідач заперечив наявність зобов`язання щодо сплати комісійної винагороди комісіонеру, з огляду на відсутність рахунку на суму комісійної плати. У зв`язку з чим, листом від 23.01.2017 №29/4.3.3-548 комісіонер надіслав комітенту рахунок №00855 від 29.12.2016р. на перерахування залишку комісійної плати. Зазначений рахунок отримано комітентом 27.01.2017, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Таким чином, строк позовної давності має відраховуватися саме з дати виставлення відповідачу рахунку №00855.

Враховуючи викладене, позовну заяву по даній справі подано в межах строку позовної давності, тому апеляційний господарський суд погоджується з місцевим господарським судом, що позивачем не пропущено позовну давність для звернення з позовом до суду, а отже відсутні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності.

Щодо відмови в задоволені клопотання відповідача про відкладення розгляду справи судом першої інстанції апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Ст. 202 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених цим Кодексуом розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована Україною 17.07.1997 р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи наведене, та зважаючи на те, що про час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, надання повноважень на представництво інтересів сторони в процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб, подані сторонами до суду першої інстанції докази дозволяли суду вирішити спір у відповідному судовому засіданні за наявними в справі матеріалами, колегія суддів відхиляє вказані доводи скаржника щодо порушення норм процесуального права місцевим судом.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу державного підприємства "Виробниче об`єднання "Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2019р у справі №904/1634/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів з дня складання повної постанови в порядку, встановленому ст. ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 21.10.2019.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.О. Вечірко

Суддя В.О. Кузнецов