ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2019 року м. Дніпро Справа № 908/968/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кощеєва І.М. ( доповідач )

суддів: Кузнецової І.Л., Широбокової Л.П.

секретар судового засідання Ревкова Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

на рішення Господарського суду Запорізької області від 20.08.2019 р.

( суддя Корсун В.Л, м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 30.08.2019 р.)

у справі

за позовом акціонерного товариства

Національна акціонерна компанія Нафтогаз України,

м. Київ

до відповідача: приватного акціонерного товариства Приазовкурорт,

Запорізька область, м. Бердянськ

про стягнення 1 112 581,01 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до Господарського суд Запорізької області з позовом приватного акціонерного товариства Приазовкурорт, про стягнення 1 112 581,01 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу від 27.09.17 № 6181/1718-ТЕ-13, а саме: 917 678,93 грн. основного боргу, 74 840,21 грн. пені, 32 558,16 грн. 3 % річних та 87503,71 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 20.08.2019р. позов задоволено частково - стягнуто з приватного акціонерного товариства Приазовкурорт на користь акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 917 678 грн. 93 коп. основного боргу, 74 840 грн. 21 коп. пені, 32 558 грн. 16 коп. 3 % річних, 86 823 грн. 62 коп. інфляційних втрат та 16 678 грн. 52 коп. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду в частині відмови у стягненні 680,09 грн. інфляційних втрат та прийняти в цій частині нове рішення про стягнення 680,09 грн. інфляційних втрат.

В обгрунтування своїх доводів та заперечень, Скаржник посилається на те, що методика розрахунку інфляційних втрат на суму боргу з урахуванням інфляційних нарахувань за попередній період є законною та обґрунтованою, відповідає приписам, викладеним у Листі Верховного суду України від 03.04.1997 р. № 62-97 та п. 3.2 Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 р. Виходячи з аналізу ч. 2 ст. 625 ЦК України, висновків, викладених у «Аналізі практики застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві», інфляційні втрати входять до складу грошового зобов`язання, на яке поширюється дія ст. 625 ЦК України. Відповідно - нарахування інфляційних втрат на борг з врахуванням інфляційних нарахувань за попередній період правомірне.

Відповідач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст. 263 ГПК України та не надав суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.10.2019 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 22.10.2019 р.

Відповідач не скористався своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечив явку уповноваженого представника, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Беручи до уваги, що неявка вказаного учасника провадження у справі, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника Відповідача.

У судовому засіданні 22.10.2019 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Позивача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду підлягає скасуванню в оскаржуваній частині, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 27.09.2017 р. між публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України ( Постачальник ) та приватним акціонерним товариством Приазовкурорт ( Споживач ) укладено Договір постачання природного газу № 6181/1718-ТЕ-13 за умовами якого (п. 1.1.) Постачальник зобов`язався поставити Споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а Споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

П. 3.7. договору визначено, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Відповідно до п. 3.10. договору, Споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий місяць означає повне виконання постачальником своїх зобов`язань в частині постачання природного газу за цим договором у відповідному місяці.

У п. 5.2. договору сторони узгодили, що ціна за 1 000 куб. м. газу на дату укладення договору становить 4 942,00 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 5 930,40 грн.

П. 6.1. договору визначено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Сторони погодили, що з урахуванням п. 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором (абз. 2 п. 6.1. договору).

П. 11.3 договору сторони погодили такий порядок внесення змін до цього договору: 1) усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово у формі додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадків, зазначених у абз. 1 пункту 2.3, пунктах 11.4 та 11.5 цього договору; 2) сторони погодили, що зміни до цього договору, викладені не у формі додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору, не можуть бути застосовані до відносин сторін за цим договором, крім випадків, зазначених у пунктах 2.3, 11.4 та 11.5 цього договору; 3) договір про організацію взаєморозрахунків не вносить змін до цього Договору та може бути застосований до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору; 4) будь-які спільні протокольні рішення, в т.ч. про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписані сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13 січня 2005 р. № 20, протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами: не можуть бути використані для внесення змін до цього договору; можуть бути застосовані до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору.

Згідно з п. 12.1 договору, він набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 р. до 31.03.2018 р. ( включно ), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Додатковою угодою № 1 від 22.11.2017 р. до вказаного договору, сторонами викладено п. 2.1. Розділу 2 Кількість та фізико-хімічні показники газу у новій редакції.

Додатковою угодою № 2 від 15.01.2018 р. до договору, викладено абзац 3 п. 6.1 розділу 6 Порядок та умови проведення розрахунків договору в наступній редакції:

Сторони погодили, що з урахуванням п. 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансовованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором ( п. 2 Додаткової угоди № 2 ).

П. 3 Додаткової угоди № 2 від 15.01.2018 р. до договору сторонами викладено п. 8.2 та п. 8.3 розділу 8 Відповідальність сторін договору в наступній редакції: 8.2. У разі прострочення Споживачем оплати згідно п. 6-1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розміри 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256; 8.3. Сторони погодили, що з урахуванням п. 11.3. цього договору, підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих ( оформлених ) та не профінансовованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256 не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до ст. 625 ЦК України, нараховані на всю суму заборгованості за цим Договором.

Згідно з п. 4. Додаткової угоди № 2 від 15.01.2018 р. до договору сторони виклали підпункт 4. п. 11.3 розділу 11 Інші умови договору в наступній редакції:4. будь-які спільні протокольні рішення або надані Споживачем будь-які документи щодо оформлених та не профінансовованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256, протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами: не можуть бути використані для внесення змін до цього договору; можуть бути застосовані до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору.

Відповідно до п. 5 Додаткової угоди № 2 від 15.01.2018 р. до договору, дана додаткова угода складена у двох примірниках, по одному для кожної із Сторін, які мають однакову юридичну силу, набуває чинності з дати її підписання Сторонами і діє з 01.01.2018 р.

Місцевим господарським судом встановлено, що на виконання умов договору від 27.09.2017 р. № 6181/1718-ТЕ-13 Позивач у період з жовтня 2017 р. по березень 2018 р. включно поставив Відповідачу природний газ на загальну суму 1 457 300,91 грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу за вказаний період, які підписані та скріплені печатками Постачальника та Споживача.

Позивач посилаючись на порушення Відповідачем умов договору від 27.09.2017 р. № 6181/1718-ТЕ-13 в частині строків та порядку проведення розрахунків звернувся до суду, зокрема, з вимогою про стягнення з ПрАТ Приазовкурорт 917 678,93 грн. основного боргу.

Як зазначив суд першої інстанції матеріали справи, а саме розрахунок позовних вимог, бухгалтерська довідка заступника головного бухгалтера НАК АТ НАК Нафтогаз України Сальдо, Предприятие Приазовкурорт ПрАТ, Операции по Договору Предприетие Курорт Комбінат комунальних господарств Філія с 01.10.2017 р. по 30.01.2019 р., виписки по рахунку АТ НАК Нафтогаз України з 15.02.2018 р. по 04.07.2018 р., свідчать про те, що Відповідач своїх грошових зобов`язань за договором щодо повного та своєчасного розрахунку з Позивачем за поставлений природний газ у період з жовтня 2017 р. по березень 2018 р. належним чином не виконав. Як наслідок, у Відповідача утворилась заборгованість за поставлений природний газ за період з січня-березень 2018 р. у загальній сумі 917 678,93 грн. Факт наявності заборгованості за вказаний період у розмірі 917 678,93 грн. Відповідачем спростовано не було.

Враховуючи, що станом на час розгляду спору в суді зобов`язання Відповідача по оплаті 917 678,93 грн. основного боргу за поставлений природний газ за період з січня-березень 2018 р. не припинено виконанням проведеним належним чином, Відповідач оплату вказаної суми не довів, будь-яких заперечень щодо вірності розрахунку Позивача за спірний період не пред`явив, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з Відповідача 917 678,93 грн. основного боргу ( за поставлений природний газ за період з січня-березень 2018 р. ) за договором від 27.09.2017 р. № 6181/1718-ТЕ-13 є обґрунтованими, заснованими на законі та договорі, і такими, що підлягають задоволенню.

Також, за порушення строків здійснення розрахунків за поставлений природний газ у вказаний період, Позивачем було заявлено вимоги щодо стягнення з Відповідача 74 840,21 грн. пені за загальний період з 27.02.2018 р. по 25.10.2018 р., 32 558,16 грн. 3 % річних за загальний період з 26.01.2018 р. по 15.03.2019 р. та 87 503,71 грн. інфляційних втрат за загальний період з 01.02.2018 р. по 28.02.2019 р.

Перевіривши розрахунок розміру пені за допомогою ІПС Законодавство, місцевий господарський суд дійшов висновку, що він є вірним та обґрунтованим.

Здійснивши перевірку розрахунків Позивача по 3 % річних та індексу інфляції за спірний період, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог Позивача про стягнення з Відповідача 3 % річних у повному обсязі, а саме у загальній сумі 32 558,16 грн., а в частині інфляційних нарахувань у сумі 86 823,62 грн.

В іншій частині вимоги про стягнення інфляційних нарахувань, були відхилені господарським судом через безпідставність, з посиланням на те, що передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань, 3 % річних та пені.

Також, суд першої інстанції зазначив, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватись виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) ( лист Верховного Суду України Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997 р. № 62-97р.). Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому, сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця ( див. п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду від 17.07.12 № 01-06/928/2012).

За результатом вирішення спору судом попередньої інстанції позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з приватного акціонерного товариства Приазовкурорт на користь акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 917 678 грн. 93 коп. основного боргу, 74 840 грн. 21 коп. пені, 32 558 грн. 16 коп. 3 % річних, 86 823 грн. 62 коп. інфляційних втрат та 16 678 грн. 52 коп. судового збору. В іншій частині позову ( 680 грн. 09 коп. інфляційних втрат ) відмовлено.

Причиною апеляційного розгляду стало питання щодо правомірності відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 680 грн. 09 коп. інфляційних втрат.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином ( ст. 599 цього Кодексу ).

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена ст. 625 ЦК України.

Так ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом ( ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 р. у справі № 905/600/18.

Також у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 р. у справі № 905/600/18, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.06.2019 р. у справі № 916/190/18, зазначено, що нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

Разом з тим, як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 916/190/18 ( провадження № 12-302гс18 ), визначаючи розмір заборгованості Відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази ( у цьому випадку - зроблений Позивачем розрахунок інфляційних втрат ), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції не виконав вказаного процесуального обов`язку, пославшись на часткову незгоду із зробленим Позивачем розрахунком інфляційних втрат в частині стягнення 680 грн. 09 коп. не навів в рішенні свій розрахунок.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що АТ "НАК "Нафтогаз України" здійснено правильний розрахунок інфляційних втрат за вказаний у позові період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, оскільки заборгованість за природний газ вже існувала.

Отже, позовні вимоги в частині нарахування 680 грн. 09 коп. втрат від інфляції є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки судом попередньої інстанції неправильно застосовано норму ч. 2 ст. 625 ЦК України, рішення Господарського суду Запорізької області від 20.08.2019 р. у справі № 908/968/19, в частині відмови у стягненні 680 грн. 09 коп. інфляційних втрат підлягає скасуванню, з прийняттям у зазначеній частині нового рішення про задоволення позову АТ "НАК "Нафтогаз України" до приватного акціонерного товариства Приазовкурорт про стягнення 680 грн. 09 коп. інфляційних втрат.

В іншій частині рішення Господарського суду Запорізької області від 20.08.2019 р. у справі № 908/968/19 не оскаржується, а відтак відповідно до ст. 269 ГПКУкраїни, не є предметом апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати за подачу позовної заяви у вказаній частині та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на Відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України задовольнити.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 20.08.2019 р. у справі № 908/968/19, в частині відмови у стягненні 680 грн. 09 коп. інфляційних втрат скасувати.

Прийняти у скасованій частині нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства Приазовкурорт ( 71100, Запорізька область, м. Бердянськ, бул. Тіннистий, буд. 12, ) на користь акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України ( 01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 680 (шістсот вісімдесят) грн. 09 коп. інфляційних втрат, про що видати наказ.

Стягнути з приватного акціонерного товариства Приазовкурорт (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, бул. Тіннистий, буд. 12, ) на користь акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) - 10 (десять) грн. 20 коп. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та 2 281 грн. 50 коп. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду, про що видати наказ.

Видачу наказів доручити Господарському суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

Повний текст складено 24.10.2019 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя Л.П. Широбокова