ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2019 р. Справа№ 910/3381/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Яковлєва М.Л.

Козир Т.П.

за участю секретаря судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 15.10.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2019

у справі №910/3381/19 (суддя Босий В.П.)

за позовом Споживчого товариства "УТФ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс"

про стягнення 16673,69 грн,

ВСТАНОВИВ:

Споживче товариство "УТФ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" 16673,69 грн, з яких 7611,08 грн пені, 870,26 грн 3% річних у розмірі та 8192,35 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки соєвої олії №357/2017/КАМ/О від 29.09.2017 щодо оплати вартості отриманого товару.

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи у відзиві на позов про те, що зобов`язання по оплаті поставленого позивачем товару не настало через невиконання позивачем вимог п.4.4 Договору щодо надання відповідачу всіх необхідних документів, зокрема, сертифікатів якості товару; вказував, що реєстрацію податкової накладної №34 від 29.09.2017 зупинено у зв`язку з чим відомості до Єдиного державного реєстру податкових накладних не внесено. Також відповідач зазначав про те, що розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат здійснено позивачем всупереч чинному законодавству.

У відповіді на відзив позивач заперечував проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, стверджував про виконання ним вимог пункту 4.4 договору щодо передачі відповідачу всього переліку документів; зазначав про те, що відповідальність за перевірку документів на товар лежить на покупцеві у момент прийняття товару; вказував про відсутність претензій покупця за кількістю та якістю отриманого покупцем товару; крім того, на думку позивача, часткове здійснення відповідачем оплати за товар підтверджує настання умов для розрахунку за товар. Також позивач вказував на те, що податкова накладна була виписана та надіслана позивачем до Державної фіскальної служби України 29.09.2017, що підтверджується квитанцією №2.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.05.2019 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" на користь Споживчого товариства "УТФ" 3% річних в розмірі 870,26 грн., інфляційні в розмірі 8192,35 грн., судовий збір в розмірі 1044,12 грн. В іншій частині в задоволені позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з допущенням відповідачем прострочення виконання зобов`язання по оплаті вартості поставленого позивачем товару, з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат, вимоги про стягнення 3% річних підлягають задоволенню у заявленому позивачем обсязі - 870,26 грн, 8192,35 грн інфляційних втрат. Стосовно вимог про стягнення пені, суд дійшов висновку, що вказані вимоги заявлені Споживчим товариством "УТФ" з пропуском річного строку позовної давності, про яку заявлено відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" подало апеляційну скаргу, у якій просить частково скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2019 у справі №910/3381/19 та прийняти нове рішення, яким в частині стягнення 3% річних задовольнити позовні вимоги в розмірі 140,13 грн., в частині стягнення інфляційних втрат відмовити в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому відповідач зазначає, що зобов`язання по оплаті поставленого позивачем товару мало бути виконано протягом 14 календарних днів з дати реєстрації податкової накладної (22.11.2019), тобто розрахунок за отриманий товар відповідач повинен був здійснити по 06.12.2017 (включно). За розрахунком відповідача стягненню підлягає сума 3% річних в розмірі 140,13 грн (за прострочку оплати вартості товару за період з 07.12.2017 по 25.12.2017).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.07.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" на рішення Господарського суду м. Києва від 22.05.2018 у справі № 910/3381/19; призначено апеляційну скаргу до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 15.10.2019 представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, частково скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2019 у справі №910/3381/19 та прийняти нове рішення, яким в частині стягнення 3% річних задовольнити позовні вимоги в розмірі 140,13 грн., в частині стягнення інфляційних втрат відмовити в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 15.10.2019 представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та надані пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

Предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача пені, інфляційних втрат, суми 3% річних, нарахованих за неналежне виконання зобов`язань за договором поставки соєвої олії №357/2017/КАМ/О щодо оплати вартості отриманого товару.

29.09.2017 між СТ "УТФ", як постачальником, та ТОВ "Комплекс Агромарс", як покупцем, був укладений договір поставки соєвої олії №357/2017/КАМ/О (далі за текстом - Договір), за умовами п. 3.1 якого постачальник бере на себе зобов`язання здійснити поставку товару, який не обтяжений правами третіх осіб, та передати його у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити поставлений постачальником товар належної якості та в обумовлені строки.

Предметом даного договору є поставка соєвої олії, отриманої в результаті обробки соєвих бобів (п. 3.2 Договору).

Виходячи зі змісту пунктів 4.1, 4.4 Договору, поставка товару здійснюється постачальником на умовах терміну DAP (DELIVERED AT PLACE) за адресою: м. Київ, вул. Фрунзе, 98. У момент поставки на кожну партію товару постачальник надає покупцю наступні документи: сертифікат якості, товарно-транспортна накладна, видаткова накладна, оригінал рахунку-фактури, інші супровідні документи згідно діючого законодавства.

Відповідно до п. 5.1 Договору, товар, що поставляється за даним договором, повинен відповідати державним стандартам України та технічним умовам і підтверджуватися сертифікатом якості або іншими документами, які є необхідними для товару даного виду згідно з вимогами діючого законодавства України.

За приписами пунктів 7.1, 7.2 Договору, вартість товару визначається у рахунку-фактурі, який виставляється постачальником на кожну окрему партію товару. Розрахунок за товар здійснюється на умовах 100% після оплати вартості замовленого товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом 14 календарних днів за умови виконання наступних умов: з дати поставки товару покупцю (за умови отримання оригіналів документів, зазначених в п. 4.4 даного договору; за умови реєстрації податкової накладної у єдиному реєстрі податкових накладних).

Колегією суддів встановлено, що на виконання умов Договору позивач поставив товар, а відповідач прийняв товар на загальну суму 448650,00 грн., що підтверджується накладною №25 від 29.09.2017, товарно-транспортною накладною №126 від 29.09.2017, а також податковою накладною.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач невчасно розрахувався за поставлений товар, у зв`язку з прострочкою оплати вартості товару, позивач просить стягнути з відповідача 7611,08 грн пені, 870,26 грн 3% річних у розмірі та 8192,35 грн інфляційних втрат.

В силу вимог ст. ст. 525, 526, 530, 599, 610, 612 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню належним чином у встановлений строк та припиняється виконанням, проведеним належним чином. Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено вище, в пункті 7.2 Договору сторони погодили, що розрахунок за товар здійснюється на умовах 100% після оплати вартості замовленого товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів за умови настання наступних умов: з дати поставки товару покупцю (за умови отримання оригіналів документів зазначених в п. 4.4 даного Договору; за умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних).

Отже, з наведеного вбачається, що зобов`язання з оплати товару за Договором, поставленого 29.09.2017, мали бути виконані відповідачем у строк по 13.10.2017.

Водночас, відповідачем здійснено оплату вартості товару з порушенням встановленого договором строку, а саме: 358920,00 грн відповідно до платіжного доручення № від 23.10.2017 та 89730,00 грн відповідно до платіжного доручення № від 26.12.2017.

Доводи відповідача стосовно не настання строку виконання ним зобов`язання з оплати поставленого товару через невиконання позивачем вимог п.7.2 Договору щодо надання відповідачу всіх необхідних документів, зокрема, сертифікатів якості товару є безпідставними з огляду на те, що фактична передача товару та перехід права власності на нього не заперечується самим відповідачем, підтверджується накладними, підписаними ним без зауважень та заперечень. Отже, підстав вважати, що в момент передачі товару позивачем не було передано відповідачу вказані сертифікати якості у колегії суддів немає. Більше того, будь-які документи, які б свідчили про висловлення будь-яких зауважень чи претензій відповідачем з приводу ненадання йому сертифікатів якості товару в матеріалах справи відсутні.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, про те, що зобов`язання по оплаті поставленого позивачем товару мало бути виконано протягом 14 календарних днів з дати реєстрації податкової накладної, тобто розрахунок за отриманий товар відповідач повинен був здійснити по 06.12.2017 (включно) є безпідставними, оскільки у відповідності до п.7.2 Договору, строк оплати товару відраховується не від дати реєстрації податкової накладної, а від дати поставки товару та за умови надання позивачем відповідачу оригіналів документів, зазначених в п.4.4 Договору та за умови реєстрації позивачем податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем належним чином виконано вимогу щодо реєстрації податкової накладної.

Так, з наявної в матеріалах справи копії податкової накладної (а.с.17) вбачається, що податкова накладна була складена та надіслана позивачем до Державної фіскальної служби України 29.09.2017, що підтверджується квитанцією про прийняття з позначкою "Прийнято", яка міститься на зворотньому боці копії відповідної податкової накладної.

Згідно ст. 201.10 Податкового кодексу України, датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції та якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному державному реєстрі накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється з урахуванням граничних строків для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені.

З огляду на викладене, враховуючи те, що позивачем складено та вчасно надіслано Державній фіскальній службі України податкову накладну в день поставки товару - 29.09.2017, а також те, що дата реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не залежить від волі позивача, колегія суддів вважає, що позивачем належним чином виконано зобов`язання щодо здійснення реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином, дата реєстрації податкової накладної жодним чином не невілює обов`язок відповідача зі сплати вартості поставленого товару у строк, обумовлений Договором.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В п. 8.3 Договору сторони погодили, що покупець за несвоєчасну оплату товару сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, за кожен день прострочення, від вартості неоплаченого Товару.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати вартості товару у строк, визначений умовами Договору, позивачем, на підставі п. 8.3 Договору нараховано до стягнення 7611,08 грн пені (за період з 14.10.2017 по 26.12.2017).

Разом з тим, як встановлено вище, відповідачем в суді першої інстанції заявлено про застосування строку спеціальної позовної давності до вимог про стягнення неустойки (пені).

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Частиною 1 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 статті 267 ЦК України слив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на викладене, враховуючи те, що прострочення відповідача розпочалося з 14.10.2017 та закінчилося 26.12.2017, а позов у даній справі було подано 19.03.2019, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги про стягнення пені заявлені Споживчим товариством "УТФ" з пропуском річного строку позовної давності, про яку заявлено відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у повному обсязі.

Також позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 870,26 грн та 8192,35 грн інфляційних втрат, нарахованих за період прострочення з 14.10.2017 по 26.12.2017.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розрахунок заявлених позивачем до стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору, а тому, з урахуванням факту порушення відповідачем грошового зобов`язання, позовні вимоги про стягнення з відповідача 870,26 грн 3% річних у розмірі та 8192,35 грн інфляційних втрат є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладається судом на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2019 у справі №910/3381/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/3381/19 повернути Господарському суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 23.10.2019.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді М.Л. Яковлєв

Т.П. Козир