ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"22" жовтня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2462/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Ю.С.

при секретарі судового засідання Фатєєвій Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАІС-ДІСТРИБЬЮШН" (65003, м. Одеса, вул. Чорноморського Козацтва, буд. 115, )

до відповідача Фізичної особи-підприємця Кутузова Володимира Валерійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

про стягнення 72871,57 грн., -

за участю представників сторін:

від позивача: Кущ В.О., довіреність №7 від 20.02.2019

від відповідача: не з`явився

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАІС-ДІСТРИБЬЮШН" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Кутузова Володимира Валерійовича про стягнення 72871,57 грн. з яких: 39999,65 грн. основного боргу, 5511,78 грн. інфляційних втрат, 21504,16 грн. пені, 1856,01 грн. 3% річних та 3999,97 грн. штрафу.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за укладеним між сторонами договором поставки №0235 від 28.10.2013.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 27.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження; призначено розгляд справи на 25.09.2019 об 11:00.

У судовому засіданні 25.09.2019 судом у протокольній формі винесено ухвалу в порядку ст.ст. 202, 216 ГПК України про відкладення судового засідання на 07.10.2019 об 11:00.

У судовому засіданні 07.10.2019 судом у протокольній формі винесено ухвалу в порядку ст.ст. 202, 216 ГПК України про відкладення судового засідання на 22.10.2019 о 12:00.

У судове засіданні 22.10.2019 відповідач не з`явився. Судом були вжиті всі можливі заходи належного повідомлення відповідача про розгляд судом господарської справи, час та місце судових засідань, про що свідчать відповідні поштові повідомлення. Суд виходить з того, що учасники справи в господарському процесі мають вчиняти належні дії щодо ефективного використання належних їм процесуальних прав та виконання належних обов`язків, а господарський суд, повідомляючи учасників справи шляхом надсилання поштових повідомлень за офіційними, відомими суду, адресами зі свого боку забезпечує їм належні процесуальні гарантії на участь у розгляді справи.

Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надійшов, з огляду на що суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами в порядку ч.9 ст. 165 ГПК України.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 22.10.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, господарський суд встановив:

28.10.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАІС-ДІСТРИБЬЮШН" та Фізичною особою-підприємцем Кутузовим Володимиром Валерійовичем укладено договір поставки №0235, за умовами якого позивач зобов`язався поставляти та передати у власність відповідача лікеро-горілчану продукцію та інші продукти харчування за цінами, в асортименті і кількості згідно накладних, а відповідач, в свою чергу, зобов`язався прийняти та оплатити зазначену продукцію (п.п. 1.1, 2.1 договору).

Згідно з п.2.1 договору фактична кількість, асортимент, ціна партії продукції, що підлягає поставці, вважається узгодженим сторонами в момент підписання сторонами відповідної видаткової накладної.

У відповідності до п.6.3 договору ціна на продукцію встановлюється в національній валюті України - гривнях, визначається по кожній партії окремо і вказується в видаткових накладних. Вартість тари, упакування та маркування продукції внесено в її ціну.

За п.6.8 договору відповідач зобов`язаний сплатити позивачеві 100% вартості відповідної партії товару (продукції) протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати отримання ним відповідної партії товару (продукції).

Згідно з п.7.2 договору у випадку несвоєчасної оплати продукції у встановлені договором строки, покупець сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості, неустойку (пеню) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати.

Відповідно до п.7.3 договору незалежно від застосування постачальником п.7.2 договору у випадку несвоєчасної оплати продукції згідно умов договору протягом більше, ніж 15 (п`ятнадцять) календарних днів, покупець додатково сплачує на користь постачальника штраф в розмірі 10% від вартості несвоєчасно оплаченої партії продукції.

На виконання взятих на себе зобов`язань за договором позивачем поставлено відповідачу товар на суму 52323,87 грн., а саме: 20.12.2017 на суму 42474,21 грн., що підтверджується видатковою накладною №840763 від 20.12.2017, а також 22.12.2017 на суму 9849,66 грн., що підтверджується видатковою накладною №842103 від 22.12.2017.

Таким чином, строк виконання зобов`язань відповідача по сплаті за поставлений товар за договором: згідно з ВН №840763 від 20.12.2017 настав 04.01.2018; згідно з ВН №842103 від 22.12.2017 настав 06.01.2018.

Проте, в порушення умов договору, відповідач сплатив за поставлений товар на користь позивача лише 12324,22 грн., з яких: за товар поставлений згідно з ВН №840763 від 20.12.2017 - 11634 грн.; за товар поставлений згідно з ВН №842103 від 22.12.2017 - 690,22 грн., в результаті чого у відповідача виникла заборгованість за договором перед позивачем у розмірі 39999,65 грн. (52323,87 (вартість поставленого товару) - 12324,22 (сума оплати за поставлений товар) = 39999,65 грн. (розмір заборгованості відповідача за договором за поставлений товар), з яких:

заборгованість за поставлений товар згідно з ВН №840763 від 20.12.2017 складає 30840,21 грн., а саме: 42474,21 (загальна вартість партії поставленого товару) - 11634 (сума часткової оплати за партію поставленого товару) = 30840,21 грн. (розмір заборгованості відповідача за товар поставлений згідно з ВН №840763 від 20.12.2017);

заборгованість за поставлений товар згідно ВН №842103 від 22.12.2017 складає 9159,44 грн., а саме: 9849,66 (загальна вартість партії поставленого товару) - 690,22 (сума часткової оплати за партію поставленого товару) = 9159,44грн. (розмір заборгованості відповідача за товар поставлений згідно ВН842103 від 22.12.2017).

Станом на момент розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем за договором у розмірі 39999,65 грн. не погашена, зобов`язання відповідача перед позивачем зі сплати заборгованості за договором у розмірі 39999,65 грн. не виконані у повному обсязі.

Несплата відповідачем наявного боргу стала підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу вимог ст. 610, ч.2 ст. 615 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приймаючи до уваги наявні в матеріалах справи докази, господарським судом встановлено, що відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань за договором поставки №0235 від 28.10.2013, внаслідок чого є обґрунтованим та підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача 39999,65 грн. основного боргу.

Щодо заявлених до стягнення пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Водночас вимогами п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки, а в силу вимог ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У ч.6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата відповідачем пені та штрафу передбачена п.п. 7.2, 7.3 договору поставки №0235 від 28.10.2013.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок пені, встановивши його часткову невідповідність вимогам ч.6 ст. 232 ГК України, господарський суд здійснив перерахунок розміру нарахованої відповідачу пені, не виходячи при цьому за межі обраного позивачем період нарахування, але обмеживши строк нарахування пені 6 місяцями з дня виникнення прострочення грошових зобов`язань. За розрахунками суду розмір пені, яка є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача складає 6624,41 грн.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки штрафу, 3% річних та інфляційних втрат, господарський суд встановив їх підставність та відповідність умовам укладеного між сторонами договору та вимогам чинного законодавства у зв`язку з чим є обґрунтованими та підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 5511,78 грн. інфляційних втрат, 1856,01 грн. 3% річних та 3999,97 грн. штрафу.

За таких обставин господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Іншого сторонами не доведено.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАІС-ДІСТРИБЬЮШН" задовольнити частково.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кутузова Володимира Валерійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАІС-ДІСТРИБЬЮШН" (65003, м. Одеса, вул. Чорноморського Козацтва, буд. 115, ) 39999 /тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять/ грн. 65 коп. основного боргу, 5511 /п`ять тисяч п`ятсот одинадцять/ грн. 78 коп. інфляційних втрат, 6624 /шість тисяч шістсот двадцять чотири/ грн. 41 коп. пені, 1856 /одну тисячу вісімсот п`ятдесят шість/ грн. 01 коп. 3% річних, 3999 /три тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять/ грн. 97 коп. штрафу та 1528 /одну тисячу п`ятсот двадцять вісім/ грн. 73 коп. судового збору.

3.В решті позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-Західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 25 жовтня 2019 р.

Суддя Ю.С. Бездоля