ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2019 р. Справа№ 910/6298/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Суліма В.В.

Кропивної Л.В.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 19.09.2019

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Атіс-Україна»

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2019 (повний текст складено 18.07.2019)

у справі №910/6298/19 (суддя - Демидов В.О.)

за позовом Консорціума «Науково-виробниче об`єднання «Укргідроенергобуд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Атіс-Україна»

про стягнення заборгованості у розмірі 248 508,40 грн.

1. Зміст позовних вимог та заперечень

1.1. Консорціум «Науково-виробниче об`єднання «Укргідроенергобуд» (надалі - Консорціум «НВО «Укргідроенергобуд», позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Атіс-Україна» (надалі - ТОВ «Атіс-Україна», відповідач) про стягнення заборгованості на загальну суму 248508,40 грн.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем існували господарські відносини щодо здійснення монтажу обладнання. Позивач передав, а відповідач прийняв для здійснення монтажних робіт товарно-матеріальні цінності, зокрема, на суму 248508,40 грн. Проте, вказані товарно-матеріальні ціності не змонтовані, позивачу не повернуті та вартість їх не сплачена. Позивач звертався до відповідача із відповідною претензією, в той же час всі вимоги позивача залишалися без задоволення. Внаслідок порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, останній має перед позивачем заборгованість на загальну суму 248508,40 грн.

1.3. Відзив на позовну заяву, відповідач не подав.

2. Фактичні обставини, встановлені місцевим та апеляційним судом

2.1. Як встановлено судом першої інстанції, за актом приймання-передачі устаткування до монтажу №88 від 19.07.2016, Консорціумом «НВО «Укргідроенергобуд» передало ТОВ «Атіс-Україна», а ТОВ «Атіс-Україна» прийнято монтажне обладнання (конвектор електричний настінний «Термия», серія «Євро», ряд «Економ» зі штампованою решткою N= 1,5 кВт ЭБНА - 1,5/230 С2 (с,ш) у кількості 2 шт. загальною вартістю 2121,02 грн. без ПДВ, конвектор електричний настінний «Термия», серія «Євро», ряд «Економ» зі штампованою решткою N=1,5 кВт ЭБНА - 1,5/230 С2 (с,ш) у кількості 2 шт. загальною вартістю 2121,02 грн. без ПДВ, конвектор електричний настінний «Термия», серія «Євро», ряд «Економ» зі штампованою решткою N=1,5 кВт ЭБНА - 1,5/230 С2 (с,ш) у кількості 2 шт. загальною вартістю 2121,02 грн. без ПДВ).

2.2. Згідно із актом приймання-передачі устаткування до монтажу №94 від 10.08.2016, позивачем передано відповідачу монтажне обладнання (регулятор швидкості REB-IN) у кількості 1 шт. вартістю 1387,38 грн без ПДВ.

2.3. Відповідно до акту приймання-передачі устаткування до монтажу №97 від 10.08.2016 позивачем передано відповідачу проміжне реле CAD-50M7 у кількості 2 шт. загальною вартістю 1422,69 грн. без ПДВ, клеми пружинні ABIRRN235U2GR у кількості 20 шт. загальною вартістю 346,29 грн без ПДВ.

2.4. За актом приймання-передачі устаткування до монтажу №99 від 10.08.2016 позивачем передано відповідачу в якості монтажного обладнання також одноплюсний автоматичний вимикач Acti 9, C60N-C2, A9F74102 у кількості 3 шт. загальною вартістю 581,18 грн без ПДВ, мініатюрне реле RXM 3AB2P7 у кількості 12 шт. загальною вартістю 2482,14 грн без ПДВ, реле часу RE11 RA MU у кількості 3 шт. загальною вартістю 4051,58 грн без ПДВ, незалежний розчеплювач МХ, А9А26946 у кількості 3 шт. загальною вартістю 2965,98 грн. без ПДВ, пустий однокнопковий пост, з 2 отворами діам. 22 мм. у кількості 3 шт. загальною вартістю 783,05 грн без ПДВ та допоміжний перемикач S2A у кількості 1 шт. загальною вартістю 2121,02 грн без ПДВ.

2.5. Відповідно до акту №21 на передачу обладнання в монтаж від 20.02.2014 позивачу передано відповідачу регулятор швидкості RTRD2 у кількості 2 шт. загальною вартістю 18394,48 грн без ПДВ, регулятор швидкості RTRЕ7 у кількості 4 шт. загальною вартістю 30337,80 грн без ПДВ.

2.6. За актом №77 на передачу обладнання в монтаж від 22.07.2014 позивачем також передано відповідачу тепловентилятор Tiger Р153, 15 Квт, у комплексі зі скобою LT22406, фірми Frico у кількості 7 шт. загальною вартістю 93677,48 грн без ПДВ.

2.7. Відповідно до акту на передачу обладнання в монтаж №84 від 13.08.2014 позивачем передано відповідачу блок керування припливної установки системи П21 (VENTO 60-30) VCB у кількості 1 шт. загальною вартістю 20777,33 грн без ПДВ та блок керування припливної установки системи П20 (VENTO 40-20) VCB у кількості 1 шт. загальною вартістю 21398,87 грн без ПДВ.

2.8. Отже, місцевим господарським судом встановлено, що позивачем передано на користь відповідача монтажне обладнання за вказаними актами на загальну суму 248508,40 грн з ПДВ, що підтверджується вказаними актами, підписаними повноважними представниками сторін.

2.9. З матеріалів справи також вбачається, що 12.02.2019 позивачем на адресу відповідача направлено претензію про повернення товарно-матеріальних цінностей вартістю 248508,40 грн в строк до 01.03.2019.

Відповідно до відповіді на претензію від 05.03.2019 відповідачем висловлено прохання про надання позивачем розшифрування у вигляді листа про те, які саме товарно-матеріальні цінності не було повернуто на вказану суму.

02.04.2019 позивачем направлено на адресу відповідача лист з перерахуванням товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 248508,40 грн (з урахуванням ПДВ), які на думку позивача не були повернуті відповідачем із наданням відповідних актів приймання-передачі обладнання.

Вказана претензія та лист позивача відповідачем були залишені поза увагою.

2.10. Звертаючись до суду із вказаним позовом позивачем у позовній заяві вказано, що вказані вище товарно-матеріальні цінності, як не були змонтовані відповідачем, так і не були повернуті позивачу, вартість їх сплачена не була у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача вартості неповернутих товарно-матеріальних цінностей на суму 248508,40 грн.

2.11. Разом з цим, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, Північним апеляційним господарським судом встановлено, що між сторонами був укладений договір субпідряду №38-01/2011-К від 12.09.2013 на виконання будівельно-монтажних робіт в ході завершення будівництва гідроагрегатів №2 та №3 Дністровської гідроакумулюючої електростанції.

Так, пунктом 2.1 договору визначено, що генпідрядник доручає, а субпідрядник забезпечує відповідно до проектно-кошторисної документації умов договору, виконання будівельно-монтажних та пусконалагоджувальних робіт згідно погодженої сторонами програми робіт, що додається до договору та є його невід`ємною частиною.

Згідно пункту 2.2 договору субпідрядник зобов`язується своїми силами та за допомогою матеріально-технічних засобів виконувати будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи, що обумовлені в договорі та затверджені проектно-кошторисною документацією.

Відповідно до пункту 2.4 договору, склад, обсяги, види, строки виконання, вартість робіт визначаються:

кошторисною документацією - договірні ціни (додатки №1, №2);

протоколом погодження договірної ціни (додаток №3);

календарним графіком робіт (додаток №4);

програмою робіт (додаток №5).

3. Короткий зміст прийнятого судового рішення

3.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.07.2019 у справі №910/6298/19 позов задоволено повністю.

Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 248508,40 грн та судовий збір у розмірі 3727,63 грн.

3.2. Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд дійшов до висновку, що між сторонами виникли господарські зобов`язання без укладеного письмового договору щодо здійснення монтажу обладнання на підставі актів приймання-передачі, проте, відповідачем монтаж не здійснено та не повернуто монтажне обладнання, а тому, позовні вимоги позивача про повернення відповідачем вартості монтажного обладнання у розмірі 248508,40 грн. є обгрунтованими.

При цьому, суд першої інстанції вказав, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

4.1. Не погодившись з прийнятим рішенням, ТОВ «Атіс-Україна» звернулося до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій, посилаючи на порушення норм матеріального та процесуального права, просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

4.2. Крім того, скаржник звернувся до суду апеляційної інстанції з заявою про поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2019 у даній справі №910/6298/19.

4.3. Так, ТОВ «Атіс-Україна» у своїй апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції у своєму рішенні дійшов помилкового висновку, що між сторонами укладено договір у спрощений спосіб, оскільки характер правовідносин, які виникли між позивачем і відповідачем за своє правовою природою є договором підряду, які підпадають під правове регулювання глави 61 Цивільного кодексу України.

При цьому, між сторонами був укладений договір субпідряду №38-01/2011-К від 12.09.2013 на виконання будівельно-монтажних робіт в ході завершення будівництва гідроагрегатів №2 та №3 Дністровської гідроакумулюючої електростанції.

А тому, на думку скаржника, судом першої інстанції безпідставно застосовано до даних правовідносин норми ст. ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України.

4.4. Крім того, судом першої інстанції невірно застосовано положення ст. 1213 Цивільного кодексу України та не було досліджено неможливість повернення відповідачем майна в натурі, оскільки позивач вважаючи, що відповідачем не повернуто таке майно мав звернутися до суду з позовом з вимогою щодо витребування обладнання переданого по актах у відповідності до статті 1212 Цивільного кодексу України, а не стягуючи суму по спірним зобов`язанням.

4.5. До того ж, судом першої інстанції неповно досліджено матеріали наявні у справі, а саме: довіреність №34 від 19.07.2016; довіреність №118 від 20.08.2014; довіреність №37 від 02.08.2016; довіреність №112 від 17.07.2014; довіреність №38 від 09.08.2016; довіреність №37 від 02.08.2016.

Так, вказаними довіреностями головному інженеру Гнасько А.П. надано право на отримання від позивача цінностей згідно договору №38-01/2011-К від 12.09.2013 року з відмітками на підставі яких актів приймання-передачі устаткування до монтажу мала відбуватись передача обладнання.

Тобто, вказані довіреності свідчать про наявність господарських зобов`язань між позивачем та відповідачем щодо здійснення монтажних робіт на підставі договору №38-01/2011-К від 12.09.2013 року, а не у спрощений спосіб, як помилково вказав місцевий господарський суд, що в черговий раз свідчить про неможливість застосування положень статті 1212 Цивільного кодексу України, як безпідставно набутого майна.

5. Доводи учасників справи щодо апеляційної скарги

5.1. У відзиві на апеляційну скаргу Консорціум «Науково-виробниче об`єднання «Укргідроенергобуд» заперечив проти задоволення апеляційної скарги ТОВ «Атіс-Україна» та просив скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Разом з відзивом, позивачем подано до суду копію договору субпідряду на виконання будівельно-монтажних, пусконалагоджувальних робіт в ході завершення будівництва гідроагрегатів №2 та №3 Дністровської гідроакумулюючої електростанції від 12.09.2013 №38-01/2011-К та додаткові угоди до нього, копію договору субпідряду на виконання будівельних робіт від 25.08.2016 №3-01/2016 та додаткові угоди до нього, копії листів сторін від 18.09.2017 №927, від 19.09.2017 №91, від 12.02.2019 № 01-01-03/722, від 21.08.2019 №01-01-03/722, копію акту змонтованого обладнання до акту №9 за жовтень 2016 року, копію акту змонтованого обладнання за 2016 рік до акту №8, копію акту змонтованого обладнання за лютий 2017 року до акту №1, копію акту змонтованого обладнання за лютий 2017 року до акту №2.

Враховуючи зазначене, позивач вказує, що договірні відносини з відповідачем існують досить давно, а суду першої інстанції позивач ніколи не повідомляв, того, що між сторонами не було укладено письмових договорів. Разом з тим, позивач вважає, що суду першої інстанції було надано достатньо доказів для задоволення заявленого позивачем позову.

6. Надходження апеляційної скарги та її розгляд апеляційним судом

6.1. 15.08.2019 ТОВ «Атіс-Україна» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення місцевого суду від 11.07.2019 у справі №910/6298/19. Крім того, скаржник просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

6.2. Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/6298/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Смірнова Л.Г., судді: Сулім В.В., Кропивна Л.В.

6.3. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.08.2019 поновлено ТОВ «Атіс-Україна» пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2019 у справі №910/6298/19, відкрито апеляційне провадження, справу призначено до розгляду.

6.4. У судове засідання 19.09.2019 з`явилися представники позивача та відповідача.

6.5. Представник ТОВ «Атіс-Україна» надав суду пояснення по справі, в яких підтримав подану апеляційну скаргу у повному обсязі на підставі доводів, зазначених у ній та просив скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Крім того, представник скаржника звернувся до суду апеляційної інстанції з заявою про продовження строку для надання заперечень на відзив позивача.

Також, просив здійснити поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2019 у даній справі №910/6298/19.

6.6. Представник Консорціум «НВО «Укргідроенергобуд» також надав суду пояснення по справі, в яких заперечив проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, на підставі доводів, зазначених у відзиві на скаргу, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Щодо заявленого клопотання скаржника про продовження строку для надання заперечень на відзив позивача, представник позивача не заперечив.

6.7. Колегія суддів задовольнила клопотання ТОВ «Атіс-Україна» про продовження строку для надання заперечень на відзив позивача.

Разом з тим, скаржником не було надано суду заперечення на відзив позивача.

7. Джерела права й акти їх застосування

7.1. Господарський кодекс України

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно з ч. 1,2,7 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

7.2. Цивільний кодекс України

Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За загальним правилом відповідно до ст. 208 Цивільного кодексу України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

В силу положень ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно ч.1 ст. 838 Цивільного кодексу України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

7.3. Господарський процесуальний кодекс України

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За приписами частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до ст. 333 Господарського процесуального кодексу України якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо при новому розгляді справи він зокрема відмовляє в позові повністю. Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.

7.4. Практика Європейського суду з прав людини як джерело права

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

8. Позиція апеляційного суду

8.1. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Атіс-Україна» підлягає задоволенню.

8.2. На переконання колегії суддів, місцевий господарський суд у своєму рішенні дійшов помилкового висновку, що між сторонами укладено договір у спрощений спосіб, оскільки, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції судом встановлено, що між позивачем та відповідачем існують довготривалі договірні правовідносини, зокрема за договором субпідряду №38-01/2011-К від 12.09.2013 на виконання будівельно-монтажних робіт в ході завершення будівництва гідроагрегатів №2 та №3 Дністровської гідроакумулюючої електростанції та договором субпідряду на виконання будівельних робіт від 25.08.2016 №3-01/2016 і додаткових угод до них.

А тому, задовольняючи позовні вимоги з підстав заявлених у позові, судом першої інстанції безпідставно застосовано до даних правовідносин норми ст. ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України.

8.3. Крім того, судом першої інстанції неповно досліджено матеріали наявні у справі, а саме: довіреність №34 від 19.07.2016; довіреність №118 від 20.08.2014; довіреність №37 від 02.08.2016; довіреність №112 від 17.07.2014; довіреність №38 від 09.08.2016; довіреність №37 від 02.08.2016.

Натомість, судом апеляційної інстанції встановлено, що за вказаними довіреностями головному інженеру ОСОБА_1 надано право на отримання від позивача цінностей згідно договору №38-01/2011-К від 12.09.2013 року з відмітками, про те на підставі яких актів приймання-передачі устаткування до монтажу мала відбуватись передача обладнання.

Тобто, вказані довіреності свідчать та підтверджують наявність господарських зобов`язань між позивачем та відповідачем щодо здійснення монтажних робіт на підставі договору субпідряду №38-01/2011-К від 12.09.2013 року, а не у спрощений спосіб, як помилково вказав місцевий господарський суд, що також свідчить про неможливість застосування положень статті 1212 Цивільного кодексу України як безпідставно набутого майна.

8.4. При цьому, задовольняючи позов про стягнення грошових коштів, судом першої інстанції не було досліджено неможливість повернення відповідачем майна в натурі. На переконання суду апеляційної інстанції, оскільки позивач вважаючи, що відповідачем не повернуто таке майно, не був позбавлений права звернутися до суду з позовною вимогою щодо витребування обладнання переданого по актах у відповідності до статті 1212 Цивільного кодексу України та яке, на думку позивача не було змонтовано відповідачем, а не про стягнення грошових коштів за вказане майно.

8.5. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем, під час розгляду справи у суді першої інстанції не було доведено суду, що обладнання, яке було передано відповідачу за актами за яке, суд стягнув з відповідача грошові кошти, не було змонтовано та встановлено відповідачем за укладеним між сторонами договором субпідряду №38-01/2011-К від 12.09.2013.

На переконання колегії суддів, лист позивача, адресований відповідачу, від 02.04.2019, у якому перераховані товарно-матеріальні цінності на загальну суму 248508,40 грн (з урахуванням ПДВ), не можуть бути доказом того, що обладнання не змонтоване відповідачем.

При цьому, враховуючи приписи ч.3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, надані позивачем разом з відзивом на апеляційну скаргу додаткові докази не приймаються судом до уваги, оскільки позивачем не було надано доказів неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

До того ж, надані докази не можуть бути достатніми для задоволення позову на підставі ст. 1213 Цивільного кодексу України, оскільки позивачем не доведено неможливість повернення майна в натурі, як того передбачає вказана норма та як встановлено судом апеляційної інстанції передане відповідачу обладнання виникло на підставі укладеного між сторонами договору субпідряду, а не як безпідставно набуте майно.

8.6. Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, відповідачем було подано заяву про поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2019 у даній справі №910/6298/19.

Статтею 333 Господарського процессуального кодексу України врегульовано питання повороту виконання рішення, постанови. Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем (ч. 6 ст. 333 Господарського процессуального кодексу України).

З урахуванням того, що за наслідками розгляду справи у суді апеляційної інстанції, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову, а також, враховуючи, що наданими відповідачем документами (копією постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Д`яченка Є.М. від 27.08.2019 про відкриття виконавчого провадження № 59906368 з виконання наказу про примусове виконання рішення № 910/6298/19, виданого 12.08.2019; копією постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Д`яченка Є.М. від 27.08.2019 про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні № 59906368; копією постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Д`яченка Є.М. від 29.08.2019 про закінчення виконавчого провадження №59906368; копіями платіжних доручень №59310446 від 28.08.2019, №59906458 від 29.08.2019, №59310446 від 10.06.2019) підтверджується стягнення з відповідача на користь відповідача 277 617,69 грн, Північний апеляційний господарський суд здійснює поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2019 у даній справі №910/6298/19, шляхом стягнення з Консорціума «НВО «Укргідроенергобуд» на користь ТОВ «Атіс-Україна» 252 236,03 грн, 25 223,60 грн основної винагороди приватного виконавця, витрат у виконавчому провадженні в розмірі 69 грн за користування Автоматизованою системою виконавчого провадження, витрат на знаки поштової оплати (марки) 79 грн, витрати на конверти - 10,06 грн.

9. Висновки апеляційного суду

9.1. За вказаних обставин, апеляційний господарський суд вважає, що позовні вимоги Консорціума «Науково-виробниче об`єднання «Укргідроенергобуд» у даній справі з підстав заявлених позивачем у позові задоволенню не підлягають, а рішення місцевого суду підлягає скасуванню.

Керуючись ст.232-241, 275-284, 333 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Атіс-Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2019 у справі №910/6298/19 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2019 у справі №910/6298/19 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову - відмовити повністю.

4. Стягнути з Консорціума «Науково-виробниче об`єднання «Укргідроенергобуд» (вул. Авіаконструктора І. Сікорського, буд. 8, оф. 14, м. Київ, 04112, ідентифікаційний код 33834660) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Атіс-Україна» (вул. Лятошинського Композитора, буд. 14-А, м. Київ, 03191, ідентифікаційний код 36791760) 5 591,44 (п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто одну) грн 44 коп. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

5. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Атіс-Україна» про поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2019 у справі №910/6298/19 задовольнити.

6. Здійснити поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2019 у справі №910/6298/19, шляхом стягнення з Консорціума «Науково-виробниче об`єднання «Укргідроенергобуд» (вул. Авіаконструктора І. Сікорського, буд. 8, оф. 14, м. Київ, 04112, ідентифікаційний код 33834660) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Атіс-Україна» (вул. Лятошинського Композитора, буд. 14-А, м. Київ, 03191, ідентифікаційний код 36791760) 252 236 (двісті п`ятдесят дві тисячі двісті тридцять шість) грн 03 коп, 25 223 (двадцять п`ять тисяч двісті двадцять три) грн 60 коп основної винагороди приватного виконавця, витрат у виконавчому провадженні в розмірі 69 (шістдесят дев`ять) грн 00 коп за користування Автоматизованою системою виконавчого провадження, витрат на знаки поштової оплати (марки) 79 (сімдесят дев`ять) грн 00 коп, витрати на конверти - 10 (десять) грн 06 коп, а всього - 277 617 (двісті сімдесят сім тисяч шістсот сімнадцять) грн 69 коп.

7. Матеріали справи №910/6298/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

8. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 21.10.2019

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді В.В. Сулім

Л.В. Кропивна