ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2019 справа № 914/1558/19

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Намортранс», м. Львів,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ОКЕМА Україна», м. Пустомити Львівської обл.,

про: стягнення заборгованості у розмірі 16' 037,22 грн.

Суддя Козак І.Б.

При секретарі Гелеш Г.М.

Представники:

Від позивача: Біла О.В. - представник,

Від відповідача: Козій О.Б. - представник.

На розгляд господарського суду Львівської області Товариства з обмеженою відповідальністю «Намортранс» подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОКЕМА Україна» про стягнення заборгованості у розмірі 16' 037,22 грн.

Ухвалою суду від 19.08.2019 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та судове засідання призначено на 17.09.2019 р. розгляд справи відкладався на 15.10.2019 за клопотанням відповідача

Позиція позивача.

У судове засідання 15.10.2019р. позивач з`явився. Позовні вимоги обґрунтовуються наступним. Рішенням господарського суду Львівської області від 26.06.2017р. у справі №914/552/19, яке набрало законної сили, стягнуто з відповідача на користь позивача 242' 686,00грн. основного боргу, 37' 918,83грн. пені, 3' 178,74грн. трьох процентів річних, 5' 630,32грн. інфляційних втрат та 4' 380,13грн. судових витрат. Відповідач сплатив борг лише 19.07.2019 р. Оскільки відповідач невиконував своє зобов`язання в частині сплати боргу тривалий час, позивач нарахував відповідачу 12' 087,76 грн. пені станом на 20.07.2019р., 2' 912,33 грн. інфляційних втрат та 1' 037,23 грн. 3% річних.

Позиція відповідача.

Відповідач у судове засідання 15.10.2019р. з`явився, у відзиві на позов (вх.№36824/19 від 06.09.2019р.) зазначив, що позивачем невірно проведено розрахунок заявлених до стягнення сум, оскільки день сплати суми боргу не включається у період нарахування суми пені та інфляційних втрат. Також навів свій розрахунок штрафних санкцій, відповідно до якого сума пені становить 10' 399,76 грн. в межах періоду, визначеного позивачем. Сума 3% річних, на думку відповідача, становить 997,44 грн., а інфляційне збільшення суми боргу взагалі не відбулося, оскільки у червні 2019р. індекс інфляції становив 99,5% , у липні - 99,4%. Також, просив зменшити суму пені до 1 гривні, оскільки рішення суду у справі №552/19 відповідач виконав добровільно і в повному обсязі ще до набрання ним законної сили.

Обставини справи.

3.04.2017р. між сторонами спору укладено Договір, згідно з п.1.2. якого Замовник доручає а Експедитор бере на себе зобов`язання надати відповідні транспортні послуги та від свого імені, за рахунок Замовника забезпечити організацію та здійснення перевезень вантажу Замовника автомобільним транспортом в межах території України та Європи.

Рішенням господарського суду Львівської області від 26.06.2017р. у справі №914/552/19, яке набрало законної сили, стягнуто з відповідача на користь позивача 242' 686,00грн. основного боргу, 37' 918,83грн. пені, 3' 178,74грн. трьох процентів річних, 5' 630,32грн. інфляційних втрат та 4' 380,13грн. судових витрат. Штрафні санкціїї стягнуто з відповідача на користь за період до 29.05.2019р. включно.

У матеріалах справи знаходяться докази часткової оплати відповідачем заборгованості за рішенням суду від 26.06.2019р. у справі №914/552/19 (банківські виписки про рух коштів по рахунку).

Оцінка суду.

Між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору поставки.

Відповідно до ч.1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ст.692 ЦК України).

В силу вимог статті 610, частини першої статті 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На підставі ст.625 ЦК України у цій справі позивач заявив до стягнення з відповідача суму 3% річних та інфляційних втрат за період, який не охоплений рішенням суду у справі №914/552/19, а саме 1037,23 грн 3% річних та 2912,23 грн. інфляційних втрат станом на 20.07.2019р.

Суд критично оцінює заперечення відповідача та звертає увагу на п.7.1. постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», де зазначено про те, що за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

За змістом ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи вищезазначене, наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. Cплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (постанова ВСУ у складі КГС України від 13.02.2019р. у справі №924/312/18, на мотивацію якої вибірково і посилається відповідач) .

Відтак, як убачається з матеріалів справи та визнається самим відповідачем у відзиві, рішення суду у справі №914/552/19 було виконано боржником 19.07.2019р. Рішенням суду від 26.06.2019р. у справі №914/552/19 стягнуто штрафні санкціїї по 29.05.2019р. включно.

Тобто правомірним періодом нарахування позивачем відповідачу штрафних санкцій є період з 30.05.2019р. по 18.07.2019р.

Суд враховує заперечення відповідача щодо способу нарахування інфляційних втрат та звертає увагу позивача на п.1.9 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», де зазначено про те, що день фактичної оплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Днем фактичного кінцевого погашення суми боргу за згаданим вище рішенням є 19.07.2019р., тому цю дату слід виключити з періоду нарахування інфляційних втрат та пені.

Суд, здійснивши перерахунок цієї суми в межах періоду, визначеного позивачем, встановив правомірність стягнення з відповідача 1017,29 грн. 3% річних. В задоволенні решти вимог суд відмовляє за їх безпідставністю.

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки
30.05.201919.07.26.0031 017.29
Всього: 51 1 017.29

Щодо інфляційних втрат, то відповідач правильно зазначив, що у визначений позивачем період не відбулося інфляційне збільшення суми боргу, оскільки індекс інфляціїї у червні становив 99,5 %, у липні - 99,4%. Тобто, інфляційне збільшення суми боргу не відбулося у період, визначений позивачем, тому суд відмовляє у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Місяці простроченняІндекси інфляціїСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїЗбитки від інфляції
Травень 2019 - Липень 2019100.7 99.5 99.499.60242 686.00241 715.26-970.74
Всього: -970.74

Щодо нарахованої позивачем суми пені в розмірі 12087,76 грн., то така нарахована за період 30.05.2019р. по 20.07.2019р. однак, як зазначено вище, дати сплати суми боргу (в даному випадку 19.07.2019р.) не включаються в період нарахування пені, тому позивачем неправомірно включено в період 19.07.2019р. та 20.07.2019р. (в цей день борг відповідача вже не існував).

Суд здійснив власний розрахунок суми пені, в межах період, визначеного позивачем і встановив, що правомірною до стягнення є сума 11635, 63 грн. в задоволенні решти вимог суд відмовляє за їх безпідставністю.

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка (% у рік)Пеня
30.05.201918.07.26.0017.53511 635.63
Всього: 11 635.63
Одночасно, відповідачем у відзиві на позов заявлено про зменшення суми пені до 1 гривні, оскільки борг відповідачем за рішенням суду був сплачений добровільно та до набрання рішенням законної сили. Тому, вважає що є достатні підстави зменшити суму пені до 1 гривні.

З даного приводу суд звертає увагу відповідача на те, що факт добровільного виконання ТзОВ «ОКЕМА Україна» рішення суду від 26.06.2019 р. у справі №914/552/19 відбувся лише 19.07.2019р.

Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Частиною 1 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам (наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків), поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Керуючись ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України, суд дійшов висновку про можливість зменшити розмір пені на 50% до 5' 817,81грн. (11' 635,63грн. /2). При цьому, з матеріалів справи вбачається наявність наступних підстав для зменшення розміру штрафних санкцій:

1) пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення;

2) боржником добровільно виконано рішення суду в частині сплати основного боргу, а також сплачено штрафні санкції (37' 918,83грн. пені, 3' 178,74грн. трьох процентів річних, 5' 630,32грн. інфляційних втрат);

3) позивач не зазнав збитків, які б мали значний реальний негативний вплив на його господарську діяльність.

Судові витрати.

Сплачений позивачем судовий збір в силу вимог ст. 129 ГПК України покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 219-221, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОКЕМА УКРАЇНА» (адреса: 81100, Львівська обл., Пустомитівський район, місто Пустомити, вулиця Глинська, будинок 14-Г; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НАМОРТРАНС» (адреса: 79024, Львівська обл., місто Львів, вулиця Промислова, будинок 50/52, офіс 624; ) 1' 017,29 грн. 3% річних, 5' 817,81грн. пені та 1' 515,67 грн. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Апеляційну скаргу на рішення суду можна подати в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

6. Інформацію у справі, яка розглядається, можна отримати за такою веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 18.10.2019р.

Суддя Козак І.Б.