Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/806/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

секретар судового засідання: Гекалюк О.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Корзаченко В.М., адвокат, ордер серії КС №266190 від 09.10.17,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного підприємства "Автомагістраль" (с.Синяк, Вишгородський

район, Київська область)

до Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного

товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (м.Житомир)

про стягнення 2566280,50грн,

Приватне підприємство "Автомагістраль" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення 2840821,62грн з яких: 2047166,63грн основного боргу, 178636,32грн пені, 145194,01грн 3% річних та 469824,66грн інфляційних втрат, а також судових витрат.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 07.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 29.08.2019.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 29.08.2019 відкладено підготовче засідання на 10.09.2019.

В підготовчому засіданні оголошувалась перерва з 10.09.2019 до 30.09.2019.

В судовому засіданні 10.09.2019 заяву позивача від 06.09.2019 про зменшення розміру позовних вимог (а.с.101), відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 1956635,13грн основного боргу, 144354,02грн 3% річних, 465291,35грн інфляційних втрат, а також судові витрати, прийнято судом до розгляду та ухвалено здійснювати розгляд справи з урахуванням поданих змін.

Ухвалою суду від 30.09.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.10.2019.

Представник позивача в судовому засіданні 18.10.2019 позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві з урахуванням заяви від 06.09.2019 про зменшення розміру позовних вимог та відповіді на відзив від 06.09.2019, просив позов задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача 2566280,50грн.

Відповідач повноважного представника в судове засідання 18.10.2019 не направив. У відзиві на позовну заяву від 29.08.2019 проти позову заперечив, просив у позові відмовити. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення № про вручення поштового відправлення (а.с.119).

При цьому суд констатує, що відповідачем не подано клопотання, заяви, телеграми, в тому числі і щодо перенесення розгляду справи, її відкладення чи неможливості забезпечити участь в судовому засіданні свого представника.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Враховуючи те, що неявка відповідача в засідання суду, не перешкоджає розгляду справи, господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, згідно з ч.9 ст.165 ГПК України та ч.2 ст.178 ГПК України.

Дослідивши подані документи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 15.06.2016 між Дочірнім підприємством "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (покупець/відповідач) та Приватним підприємством "Автомагістраль" (постачальник/позивач) укладено договір поставки №15/06-М (далі-договір) (а.с.10-11).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, відтак до правовідносин, що виникли між сторонами на підставі даного договору слід застосовувати положення законодавства, що регулюють правовідносини поставки.

Згідно з ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно п.1.1. договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується поставляти та передавати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити дорожньо-будівельні матеріали кількість і асортимент яких вказаний у видаткових накладних.

Загальна вартість товару за цим договором складається із вартості кожної партії товару, поставленої в межах строку дії цього договору, відповідно до видаткових накладних, специфікацій та інших документів, доданих до договору (пункт 3.1 договору).

Згідно з п.4.1 договору оплата продукції за цим договором здійснюється покупцем в національній грошовій одиниці України - гривні, шляхом безготівкового переказу грошових коштів на поточний рахунок постачальника, реквізити якого вказані в розділі 13 цього Договору.

Відповідно до пункту 4.2 договору покупець зобов`язаний у повному обсязі оплатити поставлену йому продукцію протягом 3 (трьох) банківських днів з дня отримання товару та супутніх документів до нього.

Строк (термін) поставки (передачі) товарів за договором: постачальник здійснює поставку кожної партії товару на умовах EXW склад постачальника (Інкотермс 2010) на підставі письмової заявки покупця протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту її отримання. У заявці покупця вказується:

- Найменування товару;

- Кількість товару;

- Умови поставки згідно умов Інкотермс 2010 (пункт 5.1 договору).

Пунктом 5.3 сторони погодили, що місце поставки (передачі) товару за договором: база продавця.

Відповідно до пункту 5.5 договору, після передачі товару та виконання обов`язку з поставки між сторонами оформлюється акт приймання-передачі товару та/або видаткова накладна, яка підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюються печатками сторін. Обов`язок з поставки є виконаним в момент передачі товару та надання документів, зазначених в п.4.2. договору.

Датою передачі товару від постачальника покупцю, вважається дата підписання Акту приймання-передачі товару та/або видаткової накладної (пункт 5.6 договору).

Згідно з пп. 6.1 договору покупець зобов`язаний зокрема, своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари, а також приймати поставлені товари згідно з актом приймання-передачі товару та/або видатковою накладною.

Відповідно до пункту 10.1 договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31 грудня 2017 року, а в частині розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до умов цього договору.

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками підприємств.

Позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №15/06-М від 15.06.2016, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача 1956635,13грн основного боргу, 144354,02грн 3% річних, 465291,35грн інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язань по проведенню розрахунків.

Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив наступне:

- видаткові накладні, на які посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог, не містять необхідних реквізитів, а тому не є первинними документа та не можуть бути допустимими доказами того, що відбулися господарські операції з поставки/передачі товару;

- видаткова накладна №3 від 16 січня 2017року на суму 90531,50грн взагалі не містить даних про здійснення операції купівлі товару, оскільки вона не містить підпису уповноваженої особи, посади, печатки та відсутні будь-які дані (документи) поставки (доставки) даного товару;

- відповідач не отримував від позивача документи, що підтверджують якість товару (сертифікат або паспорт або посвідчення якості, тощо) і докази які б підтверджували передачу таких документів у відповідача відсутні;

- жодний первинний документ, який знаходиться в матеріалах справи, не містить посилання на вказаний договір, а також відсутні довіреності;

- на день подання позову у позивача не виникло право на звернення до суду з позовними вимогами до відповідача про стягнення заборгованості, оскільки не настала передбачена законом подія для виконання відповідачем його грошового зобов`язання.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до вимог ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як встановлено судом, на виконання умов договору поставки №15/06-М від 15.06.2016 та в період його дії, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 1956635,13грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними: №9 від 24.01.2017 на суму 295215,32грн, №15 від 31.01.2017 на суму 296689,92грн, №19 від 13.02.2017 на суму 40385,60грн, №21 від 21.02.2017 на суму 27412,74грн, №23 від 28.02.2017 на суму 104437,32грн, №54 від 01.04.2017 на суму 480242,72грн, №55 від 01.04.2017 на суму 642142,07грн, №588 від 31.10.2017 на суму 70109,44грн (а.с.13-20) та довіреностями: №1818 від 03.01.2017, №15 від 20.01.2017, №1823 від 23.01.2017, №1849 від 22.03.2017, №89 від 02.10.2017(а.с.21-25).

Посилання відповідача на те, що поставка товару за вказаними накладними здійснювалась не за договором поставки №15/06-М від 15.06.2016 не заслуговують на увагу, оскільки згідно погоджених сторонами в пункті 1.2 договору умов, асортимент, кількість та ціна товару, що підлягає поставці згідно умов даного договору зазначається у видаткових накладних та/або Специфікаціях, що є невід`ємною частиною договору.

Підписавши видаткові накладні: №9 від 24.01.2017, №15 від 31.01.2017, №19 від 13.02.2017, №21 від 21.02.2017, №23 від 28.02.2017, №54 від 01.04.2017, №55 від 01.04.2017, №588 від 31.10.2017 без будь-яких зауважень, відповідач прийняв товар на загальну суму 1956635,13грн.

До того ж судом враховується, що зазначені видаткові накладні містить усі обов`язкові реквізити, у тому числі підписи представників як постачальника, так і покупця, а також печатки підприємств. При цьому, печатка ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" не викрадалась, не зникала, до правоохоронних органів з цього приводу відповідач не звертався (в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують протилежне). Відповідно, вказані накладні є належним первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, відповідає вимогам, зокрема статті 9 названого Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та є підставою для здійснення розрахунків, а тому доводи відповідач з даного приводу є необґрунтованими. Крім того, згідно з заявою про зменшення позовних вимог від 06.09.2019, позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за видатковою накладною №3 від 16 січня 2017року на суму 90531,50грн не заявляються.

У відповідності із ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як уже зазначалось, згідно пункту 4.2. договору, покупець зобов`язаний у повному обсязі оплатити поставлену йому продукцію протягом 3 (трьох) банківських днів з дня отримання товару та супутніх документів до нього.

Отже, відповідно до положень ч.1 ст.530 ЦК України, узгоджених в п.4.2 договору поставки №15/06-М від 15.06.2016 умов щодо строків оплати, відповідач зобов`язаний був оплатити отриманий від позивача товар за видатковими накладними:

- №9 від 24.01.2017 на суму 295215,32грн - в строк до 27.01.2017;

- №15 від 31.01.2017 на суму 296689,92грн - в строк до 03.02.2017;

- №19 від 13.02.2017 на суму 40385,60грн - в строк до 16.02.2017;

- №21 від 21.02.2017 на суму 27412,74грн - в строк до 24.02.2017;

- №23 від 28.02.2017 на суму 104437,32грн - в строк до 03.03.2017;

- №54 від 01.04.2017 на суму 480242,72грн - в строк до 05.04.2017;

- №55 від 01.04.2017 на суму 642142,07грн - в строк до 05.04.2017;

- №588 від 31.10.2017 на суму 70109,44грн - в строк до 03.11.2017.

Проте, відповідач зобов`язання щодо проведення розрахунків з позивачем за отриманий товар не виконав, оплату товару на суму 1956635,13грн не провів.

Щодо доводів відповідача про відсутність довіреностей на одержання товарно-матеріальних цінностей судом враховується, що Інструкція про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, яка була затверджена наказом Міністерства фінансів України №99 від 16.05.1996, 01.01.2015 втратила чинність на підставі наказу Міністерства фінансів України №987 від 30.09.2014, а отже оформлення довіреностей не є обов`язковим.

Посилання відповідача на неотримання від позивача документів, що підтверджують якість товару, судом оцінюються критично, оскільки неотримання таких документів не звільняє відповідача від проведення розрахунків за одержаний товар, а згідно з умовами п.2.5 договору сторони погодили, що у разі виявлення відхилень якості товару після поставки покупець складає відповідний акт з обов`язковим викликом представника постачальника. Водночас, матеріли справи не містять складених в порядку п.2.5 умов договору, актів щодо відхилень якості поставленого позивачем товару. При цьому, наявні в матеріалах справи видаткові накладні підписані представниками відповідача без буд-яких зауважень, зокрема щодо кількості отриманого товару та його якості.

Окрім того, посилання відповідача на те, що у відповідача не виник обов`язок з оплати товару у зв`язку з ненаданням для сплати рахунків судом до уваги не приймаються, оскільки умовами укладеного між сторонами договору не передбачено виключного порядку вручення таких рахунків лише у письмовій формі та шляхом вручення під підпис. До того ж в п.4.2 договору поставки №15/06-М від 15.06.2016 сторони погодили строк здійснення розрахунку, а реквізити постачальника зазначені в розділі 13 договору відповідачу були достеменно відомі.

Нормою ст.525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Станом на час розгляду справи, відповідач зобов`язання щодо проведення розрахунків з позивачем за отриманий товар у встановлений строк не виконав, доказів сплати заборгованості в загальній сумі 1956635,13грн суду не надав.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 1956635,13грн основного боргу є правомірними, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач згідно із заявою про зменшення позовних вимог просить стягнути з відповідача 144354,02грн 3% річних та 465291,35грн інфляційних втрат.

Розглядаючи питання про правомірність вимог позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, господарський суд враховує таке.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором. Передбачена законами України відповідальність застосовується з врахуванням положень цього договору.

Відповідно положень ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України та умов п.7.1 договору, позивачем було нараховано до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 144354,02грн та інфляційні втрати в сумі 465291,35грн (розрахунок, а.с.102).

Перевіривши проведені позивачем нарахування заявленої до стягнення з відповідача суми 3% річних, господарський суд встановив, що вказані нарахування проведено арифметично вірно та у відповідності до вимог чинного законодавства і умов договору, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 144354,02грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Перевіряючи здійснені позивачем нарахування інфляційних втрат судом встановлено, що їх нарахування на заборгованість в сумі 295215,32грн (видаткова накладна №9 від 24.01.2017), 40385,60грн (видаткова накладна №19 від 13.02.2017), 27412,74грн (видаткова накладна №21 від 21.02.2017) проведені невірно.

Здійснивши перевірку проведених позивачем нарахувань інфляційних втрат, з урахуванням вищевикладеного, суд встановив, що правомірним є нарахування інфляційних втрат:

- за видатковою накладною №9 від 24.01.2017 на суму боргу 295215,32грн у період з 28.01.2017 по 05.09.2019 - у розмірі 79045,73грн;

- за видатковою накладною №15 від 31.01.2017 на суму боргу 296689,92грн у період з 04.02.2017 по 05.09.2019 - у розмірі 77732,76грн (обґрунтованою є сума 79440,57грн, однак заявлено позивачем до стягнення меншу суму, що є його правом);

- за видатковою накладною №19 від 13.02.2017 на суму боргу 40385,60грн у період з 17.02.2017 по 05.09.2019 - у розмірі 10306,57грн;

- за видатковою накладною №21 від 21.02.2017 на суму боргу 27412,74грн у період з 25.02.2017 по 05.09.2019 - у розмірі 6995,85грн;

- за видатковою накладною №23 від 28.02.2017 на суму боргу 104437,32грн у період з 04.03.2017 по 05.09.2019 - у розмірі 25587,14грн (обґрунтованою є сума 26652,84грн, однак заявлено позивачем до стягнення меншу суму, що є його правом);

- за видатковою накладною №54 від 01.04.2017 на суму боргу 480242,72грн у період з 06.04.2017 по 05.09.2019 - у розмірі 108534,85грн (обґрунтованою є сума 111901,35грн, однак заявлено позивачем до стягнення меншу суму, що є його правом);

- за видатковою накладною №55 від 01.04.2017 на суму боргу 642142,07грн у період з 06.04.2017 по 05.09.2019 - у розмірі 145124,11грн (обґрунтованою є сума 149625,51грн, однак заявлено позивачем до стягнення меншу суму, що є його правом);

- за видатковою накладною №588 від 31.10.2017 на суму боргу 70109,44грн у період з 04.11.2017 по 05.09.2019 - у розмірі 9955,54грн (обґрунтованою є сума 10453,42грн, однак заявлено позивачем до стягнення меншу суму, що є його правом).

Судом також враховується, нарахування менших сум інфляційних втрат на існуючу заборгованість є правом позивача, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Відтак, суд розглядає позовні вимоги в межах визначених та заявлених позивачем.

Отже, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 463282,55грн (79045,73грн + 77732,76грн + 10306,57грн + 6995,85грн + 25587,14грн + 108534,85грн + 145124,11грн + 9955,54грн). В частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 2008,80грн (465291,35грн - 463282,55грн = 2008,80грн) вимоги позивача є безпідставними, а тому у їх задоволенні суд відмовляє.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача - 1956635,13грн основного боргу, 144354,02грн 3% річних та 463282,55грн інфляційних втрат є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню. У задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 2008,80грн суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (10003, Житомирська область, м.Житомир, вул.Перемоги, буд.75; ідентифікаційний код 32008278) на користь Приватного підприємства "Автомагістраль" (07351, Київська область, Вишгородський район, с.Синяк, вул. Київська, буд.68; ідентифікаційний код 31481658):

- 1 956 635,13грн основного боргу,

- 144 354,02грн 3% річних,

- 463 282,55грн інфляційних втрат,

- 38 464,08грн витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 18.10.19

Суддя Кравець С.Г.

Віддрукувати:

1 - до справи,

2 - позивачу (оригінал з гербовою печаткою): 07351, Київська область, Вишгородський район, с.Синяк, вул. Київська, буд.68(рек. з пов.),

3 - на адресу представника Корзаченко В.М.: 08700, Київська область, м.Обухів, вул.Київська , 62, кв . 18 (рек, з пов.),

4 - відповідачу (рек. з повід.).