ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" жовтня 2019 р. Справа№ 910/3917/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Руденко М.А.
суддів: Дідиченко М.А.
Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Реуцька Т.О.
за участю представників сторін:
від позивача: Пустоляков Є.Д.(довіреність №2330 від 30.09.2019)
від відповідача: Скрипніков Д.С. ( за довіреністю №22/286-Д від 10.09.2019)
розглянувши апеляційну скаргу Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 )
на рішення господарського суду міста Києва від 24.05.2019 року
у справі №910/3917/19 (суддя Кирилюк Т.Ю.)
за позовом Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 )
до Служби безпеки України
про стягнення 93 654, 91 грн.,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року позивач - Військово-медичний клінічний центр Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся до господарського суду Київської області з позовною заявою до відповідача - Служби безпеки України про стягнення 93 654,91 грн.
Рішенням господарського суду міста Києва від 24.05.2019 року у справі №910/3917/19 у позові Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) до Служби безпеки України про стягнення 93 654, 91 грн. відмовлено повністю.
Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що долучені позивачем документи, не відповідають вимогам пункту 5 Порядку надання медичної допомоги у військово-медичних закладах і взаєморозрахунків за неї між військовими формуваннями, будь яких інших доказів надання медичних послуг, як то укладені договору або виставлені рахунки позивачем до суду не надано.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - Військово-медичний клінічний центр Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 24.05.2019 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що судом першої інстанції не було в повному обсязі досліджені докази, що надані позивачем, які підтверджують надання медичних послуг військовослужбовцям відповідача.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.07.2019 року було прийнято до провадження апеляційну скаргу Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) та призначено справу до розгляду на 03.09.2019 року на 14 год.
В подальшому судове засідання відкладалось.
В судовому засіданні 01.10.2019 року представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.
Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 26.12.2016 року Військово-медичний департамент Міністерства оборони України звернувся до Служби безпеки України листом №2937, в якому зазначив, що за результатами внутрішнього фінансового аудиту фінансово-господарської діяльності та аудиту відповідності у Військово- медичному клінічному центрі Північного регіону (м. Харків) від 03.12.2016 року №234/1/31/18 за період з 01.01.2015 року по 01.11.2016 рік було виявлено недоотримання фінансових ресурсів, внаслідок безпідставного надання послуг військовослужбовцям інших міністерств на загальну суму 384108,20 грн. Також зазначено, що військовослужбовцям СБУ було надано медичну допомогу у Військово медичному клінічному центрі Північного регіону (м. Харків) на суму 93654,91 грн., у зв`язку з чим просить вирішити питання оплати медичних послуг наданих військовослужбовцям СБУ шляхом укладання договорів, перерахування грошових коштів на рахунки Військово-медичного клінічного центру Північного регіону. (а.с.16-17).
13.02.2017 року у відповідь на зазначений лист, СБУ звернувся з листом № 21/3/1-477 до Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) Міністерства оборони України, в якому зазначив що з метою вивчення можливості вирішення питання оплати медичних послуг (надання медичної допомоги, в тому числі екстреної), просив надати завірені документи, передбачені пунктом 5 Порядку 1923. (а.с.14)
27.03.2017 Військово-медичний департамент Міністерства оборони України направив на адресу СБУ лист №652, в якому зазначено про направлення витягів з медичних карток стаціонарних хворих та акти виконаних робіт на військовослужбовців.(а.с.15).
27.04.2017 року СБ України звернулась до Військово-медичного департаменту Міністерства оборони України та Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) Міністерства оборони України лист №21/4/1-1619, в якому повідомила, що у наданих центром на розгляд актах виконаних робіт відсутні посилання на історію хвороби пацієнта, вартість лікарського засобу наведено без визначення вартості за одиницю, лабораторні дослідження зазначені загальною кількістю і вартістю, без визначення конкретного виду і вартості проведеного дослідження, що в свою чергу не відповідає вимогам Порядку 1923.
Окрім того в листі зазначено, що протягом 2015-2016 року між Військово-медичним управлінням СБ України та Центром договори про надання медичної допомоги та відшкодування витрат не укладались, будь-які рахунки на оплату наданої військовослужбовцям СБ України медичної допомоги, як це передбачено Порядком 1923, не надходили. Отже заборгованість за бухгалтерським обліком не обліковувалась та в органах Казначейства не реєструвалась (а.с.18-19).
Позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши, що протягом 2015-2016 років, під час проведення Антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей, позивач надав співробітникам органів Служби Безпеки України медичну допомогу на суму 93 654, 91 грн., в свою чергу відповідач за надані послуги не розрахувався.
В якості доказів, що підтверджують надання відповідачу медичної допомоги, позивачем було надано копії медичних карток стаціонарного хворого № 1013, № 5730, № 658, № 6753/355, № 6684, № 6958, № 8434, № 5165, № 5610, 289, № 1232, № 4961, № 5061, № 6122, № 6953, № 7096, № 9851, № 11123, № 11857, № 12435, № 13142, копії направлень, розрахунки витрат на лікування.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що наявними в матеріалах справи доказами належним чином не підтверджується надання медичної допомоги співробітникам СБУ України. Окрім того зазначив, що аудиторський звіт № 234/1/31/18, на який посилався позивач в якості надання медичної допомоги співробітникам СБУ не підтверджує факт надання відповідачу медичних послуг.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1923 від 18.10.1999 затверджено Порядок надання медичної допомоги у військово-медичних закладах і взаєморозрахунків за неї між військовими формуваннями.
Зазначений порядок визначає механізм надання лікувально-профілактичної допомоги, проведення санаторно-курортного лікування, військово-лікарської, лікарсько-льотної, судово-медичної, судово-психіатричної експертиз, патолого-анатомічних досліджень, забезпечення лікарськими і протезними засобами осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців, які проходять строкову військову службу та військову службу за контрактом, Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, СБУ.
Відповідно до пункту 5 Порядку надання медичної допомоги у військово-медичних закладах і взаєморозрахунків за неї між військовими формуваннями, надання медичної допомоги у військово-медичних закладах інших військових формувань, провадиться за наявності засвідченого відповідною печаткою направлення уповноваженої на його видачу посадової особи, в якому зазначається міністерство, інший центральний орган виконавчої влади, якому підпорядковане військове формування, або орган державної влади, місцезнаходження і банківські реквізити органу військового управління (військової частини), уповноважена посадова особа якого буде здійснювати оплату, та медичний висновок про необхідні види і обсяги медичної допомоги. У разі надання екстреної медичної допомоги при захворюваннях і станах, зазначених у додатку, а також загостренні хронічних захворювань направлення за повідомленням відповідного військово-медичного закладу подається до нього протягом трьох діб з дня госпіталізації чи амбулаторного надання екстреної медичної допомоги.
Таким чином згідно з Порядком надання медичної допомоги у військово-медичних закладах і взаєморозрахунків за неї між військовими формуваннями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1923 від 18.10.1999 надання медичної допомоги провадиться за наявності засвідченого відповідною печаткою направлення посадової особи.
Згідно пункту 6 вищевказаного Порядку рахунки на оплату медичної допомоги протягом п`яти днів після її надання надсилаються до органу військового управління (військової частини) військового формування, уповноважена посадова особа якого буде здійснювати оплату. Вартість медичних послуг, які надаються військовослужбовцям інших військових формувань, встановлюється наказами керівників військово-медичних закладів, які надають ці послуги, у розмірі фактичних витрат на придбання медикаментів і перев`язувальних матеріалів, продуктів харчування та витрат на оплату комунальних послуг і енергоносіїв, що визначаються відповідно до законодавства, яке регулює здійснення розрахунків зазначених витрат виробництва продукції (робіт, послуг).
За твердженнями позивача, Військово-медичний клінічний центр Північного регіону (військова частина АЗ306) є бюджетною установою, повністю фінансується за рахунок Державного бюджету України. Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту 03.12.2016 проведено перевірку внутрішнього фінансового аудиту фінансово-господарської діяльності позивача.
За результатами проведеної перевірки складено аудиторський звіт № 234/1/31/18 про результати внутрішнього фінансового аудиту фінансово-господарської діяльності та аудиту відповідності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.01.2015 по 01.11.2016 та встановлено недоотримання фінансових ресурсів, внаслідок безпідставного надання послуг військовослужбовцям інших міністерств та відомств.
Відповідно до статті 7 Закону України Про аудиторську діяльність аудиторський висновок - документ, що складений відповідно до стандартів аудиту та передбачає надання впевненості користувачам щодо відповідності фінансової звітності або іншої інформації концептуальним основам, які використовувалися при її складанні. Вказаний Закон визначає правові засади здійснення аудиторської діяльності в Україні і спрямований на створення системи незалежного фінансового контролю з метою захисту інтересів користувачів фінансової та іншої економічної інформації.
Проте колегія суддів зазначає, що предметом доказування у даній справі є обставини, що підтверджують наявність у позивача доказів надання медичних послуг на суму 93 654,91 грн., у відповідача - обов`язку оплатити надані послуги, однак поданий аудиторський звіт, що відображає результати недоотримання позивачем фінансових ресурсів, не підтверджує факт надання відповідачу медичних послуг та ніяким чином не стосується предмету даного спору.
Окрім того скаржником не надано будь-яких належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України які б свідчили про направлення уповноваженої посадової особи з медичним висновком про необхідні види і обсяги надання медичної допомоги співробітникам Служби безпеки України у відповідності до вимог Порядку надання медичної допомоги у військово-медичних закладах і взаєморозрахунків за неї між військовими формуваннями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1923 від 18.10.1999 року. Також в матеріалах справи відсутні висновки про необхідні види і обсяги медичної допомоги.
Аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що матеріали справи не містять доказів укладення договорів, надіслання рахунків, долучені позивачем документи не відповідають вимогам пункту 5 Порядку надання медичної допомоги у військово-медичних закладах і взаєморозрахунків за неї між військовими формуваннями, копії медичних карток стаціонарного хворого не підтверджують факт надання співробітникам Служби безпеки України медичної допомоги згідно вимог, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України № 1923 від 18.10.1999,
Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не надав належних та допустимих доказів надання медичної допомоги відповідачу на суму 93 654,91, отже позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.
Відповідно до ст. ст. 73,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, колегія суддів погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 24.05.2019 року у справі № 910/3917/19, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення господарського суду міста Києва від 24.05.2019 р. у справі № 910/3917/19 залишити без задоволення.
Рішення господарського суду міста Києва від 24.05.2019 р. у справі № 910/3917/19 залишити без змін.
Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на позивача (апелянта).
Матеріали справи № 910/3917/19 повернути до місцевого господарського суду .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287,288 ГПК України

Повний текст постанови складено 21.10.2019 р.
Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко