РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.10.2019Справа № 910/8756/19

За позовом Приватного підприємства "ГОТЕЛЬНИЙ КОМПЛЕКС "КУРОРТ ЕЛІТ"

до відповідача-1: Фонду державного майна України

відповідача-2: Комунального підприємства "РЕЄСТРАЦІЯ МАЙНА ТА БІЗНЕСУ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-2 - Держаний реєстратор Одеської філії Комунального підприємства "РЕЄСТРАЦІЯ МАЙНА ТА БІЗНЕСУ" Макаркін Андрій Костянтинович

про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень

Суддя Гумега О. В.

секретар судового засідання

Мухіна Я. І.

Представники:

від позивача: Кравченко І.В. на підставі ордеру серії ОД № 402301 від 16.09.2019

від відповідача-1: Бєльський П.О. за довіреністю № 334 від 05.09.2019

від відповідача-2: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "ГОТЕЛЬНИЙ КОМПЛЕКС "КУРОРТ ЕЛІТ" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фонду державного майна України (відповідач-1), Комунального підприємства "РЕЄСТРАЦІЯ МАЙНА ТА БІЗНЕСУ" (відповідач-2) з вимогами про:

- визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Одеської філії КП "РЕЄСТРАЦІЯ МАЙНА ТА БІЗНЕСУ" Макаркіна А.К. від 02.11.2018 року, індексний номер 43839458, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень внесено запис №28724500 про реєстрацію права власності за Фондом державного майна України на земельну ділянку кадастровий номер :02:019:0157 площею 0,6914, розташовану за адресою: Одеська обл., м. Білгород - Дністровський, смт. Затока, вул. Лазурна, 19;

- поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запису №20819718 про право власності Приватного підприємства "ГОТЕЛЬНИЙ КОМПЛЕКС "КУРОРТ ЕЛІТ" на земельну ділянку з кадастровим номером :02:019:0157, площею 0,6914, розташовану за адресою: Одеська обл., м. Білгород - Дністровський, смт. Затока, вул. Лазурна, 19.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач є власником вказаної земельної ділянки, проте 02.11.2018 року державний реєстратор Одеської філії КП "РЕЄСТРАЦІЯ МАЙНА ТА БІЗНЕСУ" Макаркін А.К. прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43839458 від 02.11.2018 року, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень внесено запис №28724500 про реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку за відповідачем-1. На думку позивача, рішення державного реєстратора від 02.11.2018 року є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки воно прийняте з порушенням норм чинного законодавства у сфері державної реєстрації, а саме: статей 3, 5, 18, 22, 23, 24, 25, 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", пунктів 12, 14 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 № 1127), на підставі скасованих судових рішень у справі № 916/756/16 щодо іншого нерухомого майна, а не спірної земельної ділянки, та за наявності численних арештів, що унеможливлювало здійснення будь-яких реєстраційних дій щодо спірної земельної ділянки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 12.08.2019 о 11:20 год. та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-2.

01.08.2019 через відділ діловодства суду від представника відповідача-1 надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач-1 заперечив по суті пред'явленого позивачем позову та просив суд відмовити позивачу в його задоволенні.

02.08.2019 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів на виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 11.07.2019 №910/8756/19.

12.08.2019 через відділ діловодства суду та на електронну пошту Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовче засідання, призначене на 12.08.2019, з'явився представник відповідача-1. Представники позивача, відповідача-2 та третьої особи у підготовче засідання 12.08.2019 не з'явились.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 ГПК України підготовче засідання проводиться за правилами, передбаченими статтями 196 - 205 цього Кодексу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених главою 3 ГПК України.

У підготовчому засіданні, призначеному на 12.08.2019, суд розпочав вчинення дій, визначених частиною другою статті 182 ГПК України, необхідних для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Суд долучив до матеріалів справи відзив відповідача-1 на позов, клопотання позивача про долучення документів на виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 11.07.2019 №910/8756/19, подані 01.08.2019 та 02.08.2019 через відділ діловодства суду.

Суд розглянув та задовольнив клопотання позивача про відкладення розгляду справи, подане 12.08.2019 через відділ діловодства суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.08.2019 продовжено строк підготовчого провадження за ініціативою суду на тридцять днів та відкладено підготовче засідання у справі на 16.09.2019 о 11:40 год.

20.08.2019 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідача-1, з викладеними у ній поясненнями, міркуваннями та аргументами щодо наведених відповідачем-1 у відзиві заперечень.

20.08.2019 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про вжиття заходів реагування в порядку статті 246 ГПК України, в обґрунтування наведеного клопотання позивач посилався на таке:

- 02.11.2018 представники ФДМУ на підставі скасованих ще 10.10.2018 Верховним Судом рішень судів першої та апеляційної інстанцій у справі № 916/759/16, тобто без будь-яких на те законних підстав, повторно зареєстрували за собою право власності на земельну ділянку площею 0,6914 га, яка взагалі не була та не є предметом розгляду у зазначеній справі;

- посадові особи ФДМУ, потворно перереєструвавши 02.11.2018 на себе право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :02:019:0157, площею 0, 6914 га, розташовану по вул. Лазурна, 19 у смт. Затока м. Білгород-Дністровського Одеської області, проігнорували обов'язкову постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.10.2018 по справі № 916/759/18, а також здійснили дії, направлені на заволодіння майном ПП "ГК "Курорт Еліт", чим вчинили кримінальні правопорушення, кримінальна відповідальність за які передбачена ч.4 ст. 191, ч. 2 ст. 328 КК України;

- договір купівлі-продажу від 08.06.2017 між Затоківською селищної радою та ПП "ГК "Курорт Еліт", на підставі якого ПП "ГК "Курорт Еліт" набуло право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :02:019:0157 площею 0.6914 га по вул. Лазурна. 19 у смт. Затока, укладений відповідно до норм чинного в Україні законодавства, нотаріально посвідчений, є діючим та не визнаний судом недійсним, а отже відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України, якою встановлена презумпція правомірності правочину, вказаний договір є правомірним.

Керуючись ч. 1 ст. 246 ГПК України, зазначеним клопотанням позивач просив окрему ухвалу направити на адресу:

- Фонду державного майна України для здійснення заходів, направлених на недопущення повторення аналогічних порушень з боку Фонду державного майна України та його посадових осіб;

- Генеральної прокуратури України з метою внесення в порядку ст. 214 КПК України відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення посадовими особами Фонду державного майна України кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.4 ст. 191, ч. 2 ст. 328 КК України, та проведення досудового розслідування за вищевказаними фактам.

02.09.2019 через відділ діловодства суду від представника відповідача-1 надійшло клопотання про закриття провадження у справі. В обґрунтування наведеного клопотання відповідач-1 посилався на те, що спір у даний справі стосується виключно проведення державної реєстрації права власності, а не підстав набуття такого права та не є спором про право, відтак підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

02.09.2019 через відділ діловодства суду від представника відповідача-1 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. В обґрунтування наведеного клопотання відповідач-1 посилався на таке:

- у провадженні Господарського суду Одеської області перебуває справа № 916/10/18 за позовом Фонду до ПП "ГК "Курорт Еліт" та Затоківської селищної ради про визнання незаконним рішення Затоківської селищної ради від 02.06.2017 № 357 (далі - Рішення) та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 08.06.2017, укладеного між Затоківською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області і ПП "ГК "Курорт Еліт", який зареєстровано в реєстрі за № 1367 (далі - Договір);

- позовна заява Фонду обґрунтована незаконністю Рішення та Договору, за якими Затоківською селищною радою передано у власність ПП "ГК "Курорт Еліт" шляхом продажу земельної ділянки із земель, що перебувають у віданні Затоківської селищної ради, загальною площею 0,6914 га, а саме: відкриті землі без рослинного покриву або з незначним рослинним покривом, що розташовані в Одеській області, м. Білгород-Дністровський, смт Затока, вул. Лазурна, №19, кадастровий номер :02:019:0157, оскільки вказана земельна ділянка є державною власністю, так як на цій земельній ділянці розташована база відпочинку "Зорі Тирасполя", яка є державною власністю, а належність майна бази відпочинку "Зорі Тирасполя" до державної власності встановлена рішенням Господарського суду Одеської області від 17.12.2015 у справі №916/2773/15, залишеним без змін постановами апеляційного та касаційного судів. А тому Фонд на підставі ст. 377 ЦК України та частини першої ст. 120 ЗК України просить визнати незаконним Рішення та визнати недійсним Договір;

- існує об'єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої, оскільки посилання на Договір як доказ у справі № 910/8756/19 в разі визнання його недійсним судом у справі № 916/10/18 є неприпустимим.

02.09.2019 через відділ діловодства суду від представника відповідача-1 надійшли заперечення на відповідь на відзив.

09.09.2019 через відділ діловодства суду від представника відповідача-1 надійши заперечення на клопотання позивача про вжиття заходів реагування в порядку статті 246 ГПК України, згідно яких відповідач-1 вважає, що наведене клопотання позивача підлягає залишенню без розгляду, оскільки процесуальним законодавством не передбачено подання такого клопотання однією із сторін судового спору, а вирішення питання про прийняття такого рішення лежить у межах дискреційних повноважень суду.

У підготовче засідання, призначене на 16.09.2019, з'явилися представники позивача та відповідача-1. Представники відповідача-2 та третьої особи у підготовче засідання 16.09.2019 не з'явились.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Зважаючи на наведені приписи п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у підготовчому засіданні 16.09.2019 за відсутності відповідача-2 та третьої особи (їх представників).

У підготовчому засіданні, призначеному на 16.09.2019, суд продовжив вчинення дій, визначених частиною другою статті 182 ГПК України, необхідних для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Суд долучив до матеріалів відповідь позивача на відзив відповідача-1, подану 20.08.2019 через відділ діловодства суду.

Суд долучив до матеріалів справи заперечення відповідача-1 на відповідь на відзив та заперечення відповідача-1 на клопотання позивача про вжиття заходів реагування в порядку статті 246 ГПК України, подані 02.09.2019 та 09.09.2019 через відділ діловодства суду.

Суд зазначив, що клопотання позивача про вжиття заходів реагування в порядку статті 246 ГПК України, подане 20.08.2019 через відділ діловодства суду, буде розглянуто пізніше, після з'ясування судом обставин даної справи.

У підготовчому засіданні 16.09.2019 судом здійснювався розгляд клопотання відповідача-1 про закриття провадження у справі, поданого 02.09.2019 через відділ діловодства суду.

Представник відповідача-1 зазначене клопотання підтримав, представник позивача заперечував проти його задоволення.

Ознайомившись зі змістом наведеного клопотання та заслухавши доводи представників сторін, суд дійшов висновку про його безпідставність та необґрунтованість, у зв'язку з чим відхилив зазначене клопотання відповідача-1.

У підготовчому засіданні 16.09.2019 судом здійснювався розгляд клопотання відповідача-1 про зупинення провадження у справі, поданого 02.09.2019 через відділ діловодства суду.

Представник відповідача-1 зазначене клопотання підтримав, представник позивача заперечував проти його задоволення.

Ознайомившись зі змістом наведеного клопотання та заслухавши доводи представників сторін, суд дійшов висновку про його безпідставність та необґрунтованість, у зв'язку з чим відхилив зазначене клопотання відповідача-1.

У підготовчому засіданні 16.09.2019 представники позивача та відповідача-1 зазначили, що повідомили всі обставини справи, які їм відомі, та надали всі докази, на які вони посилаються у заявах по суті спору.

У підготовчому засіданні, призначеному на 16.09.2019, суд вчинив дії, визначені частиною другою статті 182 ГПК України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 суд постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 21.10.2019 о 09:40 год.

У судове засідання, призначене на 21.10.2019, з'явилися представники позивача та відповідача-1.

Представники відповідача-2 та третьої особи у судове засідання 21.10.2019 не з'явились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 1 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відтак, керуючись статтею 202 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача-2 та третьої особи за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 21.10.2019 здійснювався розгляд справи по суті.

Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд і вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

У судовому засіданні 21.10.2019 суд заслухав вступне слово позивача та відповідача-1, з'ясував обставини справи та дослідив докази.

Після з'ясування обставин справи та дослідження доказів суд відхилив клопотання позивача про вжиття заходів реагування в порядку статті 246 ГПК України, подане 20.08.2019 через відділ діловодства суду.

У судовому засіданні 21.10.2019 здійснювались судові дебати.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 21.10.2019 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

З'ясувавши обставини справи, на які учасники справи посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, та дослідивши в судовому засіданні докази, якими учасники справи обґрунтовували відповідні обставини, суд

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції учасників справи.

Приватне підприємство "ГОТЕЛЬНИЙ КОМПЛЕКС "КУРОРТ ЕЛІТ" (далі - позивач, ПП "ГК "КУРОРТ ЕЛІТ") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фонду державного майна України (далі - відповідач-1, ФДМУ), Комунального підприємства "РЕЄСТРАЦІЯ МАЙНА ТА БІЗНЕСУ" (далі - відповідач-2, КП "РЕЄСТРАЦІЯ МАЙНА ТА БІЗНЕСУ") з вимогами про:

- визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Одеської філії КП "РЕЄСТРАЦІЯ МАЙНА ТА БІЗНЕСУ" Макаркіна А.К. від 02.11.2018 року, індексний номер 43839458, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень внесено запис №28724500 про реєстрацію права власності за Фондом державного майна України на земельну ділянку кадастровий номер :02:019:0157 площею 0,6914, розташовану за адресою: Одеська обл., м. Білгород - Дністровський, смт. Затока, вул. Лазурна, 19;

- поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запису №20819718 про право власності Приватного підприємства "ГОТЕЛЬНИЙ КОМПЛЕКС "КУРОРТ ЕЛІТ" на земельну ділянку з кадастровим номером :02:019:0157, площею 0,6914, розташовану за адресою: Одеська обл., м. Білгород - Дністровський, смт. Затока, вул. Лазурна, 19.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив таке.

Позивач є власником земельної ділянки кадастровий номер :02:019:0157, площею 0,6914 га по вул. Лазурна, 19 у смт. Затока (далі - земельна ділянка), на підставі нотаріально посвідченого Договору купівлі-продажу продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 08.06.2017, укладеного між Затоківською селищної радою та ПП "ГК "КУРОРТ ЕЛІТ".

Державна реєстрація права власності на земельну ділянку була здійснена у встановленому законом порядку приватним нотаріусом Чухрай Т.Ю. 08.06.2017 року, індексний номер: 35585575, номер запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: №20819718.

В подальшому, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43203048 від 26.09.2018 року, прийнятого державним реєстратором КП Березанської сільської ради Біляївського району Одеської області "Центр реєстрації" Грицай Н.В., був скасований запис про право власності №20819718 та зареєстровано право власності на земельну ділянку за ФДМУ (відповідач-1) (номер запису про право власності №28100839). Підставою виникнення права власності ФДМУ на земельну ділянку зазначені рішення Господарського суду Одеської області від 11.04.2018 та постанова Одеського апеляційного господарського суду від 02.08.2018 у справі № 916/759/16.

Постановою Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 916/759/16 рішення Господарського суду Одеської області від 11.04.2018 та постанова Одеського апеляційного господарського суду від 02.08.2018 у справі № 916/759/16 скасовані.

31.10.2018 державним реєстратором Одеської філії КП "РЕЄСТРАЦІЯ МАЙНА ТА БІЗНЕСУ" Макаркіним А.К. на підставі постанови Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 910/759/16 скасований запис про право власності ФДМУ на земельну ділянку №28100839, вчинений на підставі рішення державного реєстратора Грицай Н.В. від 26.09.2018 року індексний номер: 43203048, поновлений запис про право власності на земельну ділянку №20819718, вчинений на підставі рішення приватного нотаріуса Чухрай Т.Ю. від 08.06.2017 року, індексний номер: 35585575.

02.11.2018 року державним реєстратором Одеської філії КП "РЕЄСТРАЦІЯ МАЙНА ТА БІЗНЕСУ" (відповідач-2) Макаркіним А.К. прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43839458 від 02.11.2018 року, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень внесено запис №28724500 про реєстрацію права власності ФДМУ (відповідачем-1) на земельну ділянку. Підставою виникнення права власності ФДМУ на земельну ділянку зазначені рішення Господарського суду Одеської області від 11.04.2018 року та постанова Одеського апеляційного господарського суду від 02.08.2018 року у справі № 916/759/16.

На думку позивача, рішення державного реєстратора Одеської філії КП "РЕЄСТРАЦІЯ МАЙНА ТА БІЗНЕСУ" Макаркіна А.К. від 02.11.2018 є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки воно прийняте з порушенням норм чинного законодавства у сфері державної реєстрації, а саме: статей 3, 5, 18, 22, 23, 24, 25, 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", пунктів 12, 14 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 № 1127, на підставі скасованих судових рішень у справі № 916/756/16 щодо іншого нерухомого майна, а не спірної земельної ділянки, та за наявності численних арештів, що унеможливлювало здійснення будь-яких реєстраційних дій щодо спірної земельної ділянки.

Враховуючи наведене, позивачем обрано спосіб захисту порушеного права у вигляді визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень, та відновлення становища, яке існувало до порушення, а саме: поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запису про право власності, який існував до вчинення незаконної реєстраційної дії.

В обґрунтування того, що спір у даній справі відноситься до юрисдикції господарських судів, позивач зазначив, що даний спір є приватно-правовим, оскільки він обумовлений порушенням приватного майнового права та інтересу позивача, а саме: внаслідок прийняття державним реєстратором Макаркіним А.К. оскаржуваного рішення про державну реєстрацію, у ФДМУ виникло право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:019:0157 площею 0,6914, розташовану за адресою: Одеська обл., м. Білгород - Дністровський, смт. Затока, вул. Лазурна, 19, отже, між ПП "ГК "КУРОРТ ЕЛІТ" та ФДМУ існує спір про право власності на цю земельну ділянку.

Відповідач-1 (ФДМУ), згідно поданого відзиву на позовну заяву, вважає подану позивачем позовну заяву необгрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідач-1 не заперечує, що постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 916/759/16 за позовною заявою заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі ФДМУ до МП "Алісса", ПП "ГК "КУРОРТ ЕЛІТ" про витребування майна з чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом ПП "ГК "КУРОРТ ЕЛІТ" до Прокуратури Одеської області, ФДМУ про визнання права власності, касаційну скаргу ПП "ГК "КУРОРТ ЕЛІТ" задоволено частково, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Водночас відповідач-1 зазначив, що підставою звернення заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі ФДМУ з позовною завою до господарського суду у справі № 9106/759/16 стало те, що база відпочинку "Зорі Тирасполя", що знаходиться за адресою: Одеська обл. м. Білгород-Дністровський, смт Затока, вул. Лазурна, 19, перебуває у незаконному володінні та користуванні третіх осіб. В обґрунтування позовних вимог прокурор вказав, що наказом ФДМУ від 18.10.2004 № 2176 затверджено висновок, відповідно до якого база відпочинку "Зорі Тирасполя" є державною власністю України. Також, рішенням Господарського суду Одеської області від 17.12.2015, залишеним без змін постановами Одеського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 та Вищого господарського суду України від 13.04.2016 у справі № 916/2773/15, встановлено, що майно бази відпочинку "Зорі Тирасполя", яке розташоване за адресою: смт Затока, Білгород-Дністровський район, Одеська область, є державною власністю України.

Крім того, ФДМУ звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до ПП "ГК "КУРОРТ ЕЛІТ", Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровський Одеської обл. про визнання незаконним рішення Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровський Одеської обл. від 02.06.2017 № 357 та визнання недійсним Договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 08.06.2017, зареєстрованого в реєстрі за № 1367. Позовні вимоги ФДМУ обгрунтовано положеннями статей 120 Земельного кодексу України та 377 Цивільного кодексу України. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.01.2018 відкрито провадження у справі у справі № 916/10/18. Розгляд справи триває.

Відтак, ФДМУ не визнає право власності ПП "ГК "КУРОРТ ЕЛІТ" на спірну земельну ділянку, оскільки існує невирішений спір про право на базу відпочинку "Зорі Тирасполя", що знаходиться на цій земельній ділянці, а також ФДМУ оскаржує Договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 08.06.2017, зареєстрований в реєстрі за № 1367, на підставі якого ПП "ГК "КУРОРТ ЕЛІТ" визнає за собою право власності на спірну земельну ділянку, а тому, на думку відповідача-1, позовна заява ПП "ГК "КУРОРТ ЕЛІТ" у справі № 910/8756/19 є безпідставною та передчасною.

Крім того, відповідач-1 вважає позовну заява ПП "ГК "КУРОРТ ЕЛІТ" необгрунтованою та безпідставною, оскільки ФДМУ не здійснювались дії, які породжували б правові наслідкі, що спрямовані на порушення прав чи законних інтересів позивача у даному випадку.

Позивач у відповіді на відзив відповідача-1 зазначив таке.

Подана ним позовна заява ґрунтується на таких доводах щодо незаконності оскаржуваного рішення: 1) підставою прийняття цього рішення слугували судові рішення у справі № 916/759/16, які на момент проведення реєстраційної дії були скасованими, з огляду на що не мали жодної юридичної сили; 2) спірна земельна ділянка не була предметом розгляду у справі № 916/759/16, на чому наголосив Верховний Суд у постанові від 10.10.2018 року; 3) на час проведення незаконної реєстраційної дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на спірну земельну ділянку було накладено шість арештів, які унеможливлювали здійснення будь-яких реєстраційних дій щодо цієї земельної ділянки.

Відповідач-1 визнає, що судові рішення у справі №916/759/16 на момент проведення спірної реєстраційної дії дійсно є скасованими постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.10.2018 у справі №916/759/16, та зазначає, що справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Разом з цим, відповідач-1 жодним чином не пояснює, яким чином сам лише факт невизнання чи оспорювання ним права власності позивача на спірну земельну ділянку, яке наразі розглядається у судах, сам по собі є підставою для вчинення реєстраційних дій, наслідком яких, до вирішення по суті судових справ № 916/759/16, № 916/10/18, є припинення права власності позивача на спірну земельну ділянку та виникнення права державної власності на цю земельну ділянку за ФДМУ (відповідач-1), в той час як позивач є власником цієї земельної ділянки на підставі дійсного та чинного, нотаріально посвідченого Договору купівлі-продажу від 08.06.2017, укладеного між Затоківською селищною радою та позивачем.

Позивач заперечив проти тверджень відповідача-1 про те, що ФДМУ не здійснювалися дії, які породжували б правові наслідки, що спрямовані на порушення прав чи законних інтересів позивача у спірному випадку, оскільки позбавлення позивача права власності на земельну ділянку без жодних на те правових підстав внаслідок зміни у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власника земельної ділянки порушує права та законні інтереси позивача як власника такої земельної ділянки, враховуючи наявність у позивача чинного правовстановлюючого документу на цю земельну ділянку, тоді як у відповідача-1 такий правовстановлюючий документ відсутній.

Позивач звернув увагу, що відповідач-1 у відзиві на позовну заяву не надав заперечень та не спростував доводи позивача про те, що спірна земельна ділянка ніколи не була предметом розгляду у справі №916/759/16 та що на час проведення незаконної реєстраційної дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на спірну земельну ділянку було накладено шість арештів, які унеможливлювали здійснення будь-яких реєстраційних дій щодо цієї земельної ділянки.

Позивач зазначив, що докази, додані відповідачем-1 до відзиву, а саме: ухвала Господарського суду Одеської області від 30.01.2018 у справі №916/10/18 та копія наказу ФДМУ від 18.10.2004 №2176, не доказують жодного факту чи обставини, що є предметом даного спору.

Відповідач-1 у запереченнях на відповідь на відзив зазначив, що оскільки підставою виникнення спірних правовідносин стало саме скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора, а не фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, то даний спір не підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Відповідач-2 у судові засідання не з'явився, відзив на позовну заяву у встановлений строк не подав, належних і допустимих доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, суду не подав та не надіслав.

Приписами ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Третя особа (держаний реєстратор Одеської філії КП "РЕЄСТРАЦІЯ МАЙНА ТА БІЗНЕСУ" Макаркін Андрій Костянтинович) не надала пояснень щодо позову або відзиву в порядку статті 168 Господарського процесуального кодексу України.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення (стаття 124 Конституції України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 наведеної статті визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п. 4, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

За змістом частини 2 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прави та їх обтяжень" у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення ст. 20 ЦК України та принцип диспозитивності господарського судочинства (ст. 14 ГПК України), позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Позивач заявив вимоги про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, індексний номер 43839458, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень внесено запис № 28724500 про реєстрацію права власності за ФДМУ на земельну ділянку, та про поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запису № 20819718 про право власності на земельну ділянку.

Спір у цій справі відноситься до юрисдикції господарських судів з огляду на таке.

Відповідно до положень пункту 6 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом, якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Як вбачається із матеріалів цієї справи, звернення ПП "ГК "КУРОРТ ЕЛІТ" з позовом до господарського суду обумовлено необхідністю захисту порушеного, на думку позивача, права власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:019:0157, площею 0,6914 га, розташовану за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт Затока, вул. Лазурна, №19, яке належить позивачу на підставі чинного, нотаріально посвідченого Договору купівлі-продажу від 08.06.2017, укладеного між ПП "ГК "КУРОРТ ЕЛІТ" та Затоківською селищної радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області.

За правилами пункту 13 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник із корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

При цьому судом враховано висновки Великої Палати Верховного Суду стосовно юрисдикції спорів, аналогічних спору у цій справі.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у справі № 910/6090/18, яка відповідає висновкам, викладеним у її постанові від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 з подібних правовідносин, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб'єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 наголосила, що такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно із дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявлено, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису у державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис. Наведене обґрунтовано тим, що позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто ці дії вчинено за заявою іншої особи.

У постанові від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 Велика Палата Верховного Суду вирішила відступити від висновків, викладених у постановах від 04.04.2018 у справах № 817/567/16 та № 826/9928/15, від 10.04.2018 у справі № 808/8972/15, від 16.05.2018 у справі № 826/4460/17, від 23.05.2018 у справі № 815/4618/16, від 05.06.2018 у справі № 804/20728/14, від 12.06.2018 у справі № 823/378/16, від 13.06.2018 у справах № 820/2675/17 та № 803/1125/17 щодо належності до юрисдикції адміністративних судів спорів за позовами осіб, які не були заявниками вчинення реєстраційних дій, до державного реєстратора про скасування його рішень чи записів у державному реєстрі стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У постанові від 13.02.2019 у справі № 363/3975/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до частин 5, 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, з урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, спір у справі № 910/8756/19, що розглядається, є приватно-правовим, оскільки він обумовлений порушенням приватного майнового праву та інтересу позивача, а відтак має вирішуватися за правилами господарського судочинства.

За змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенція) кожному гарантується право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 8 Конституції України в державі визнається і діє принцип верховенства права, одним із проявів якого є непорушність права приватної власності та недопустимість протиправного позбавлення такого права.

Згідно зі статтями 13, 41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути здійснене лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Відносини, пов'язані із набуттям, зміною, припиненням права власності та його захистом, регулюються Цивільним і Господарським кодексами України.

Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України визначено зміст права власності, який полягає у тому, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За змістом статті 134 ГК України правовий режим власності та правові форми реалізації права власності у сфері господарювання визначаються цим Кодексом і законом.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 цього Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав (п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

За визначенням, наведеним у п. 9 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", реєстраційною дією є державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав.

Загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав (ч. 1 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності; 2) речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону; 3) право власності на об'єкт незавершеного будівництва, 4) заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження, зокрема, на земельні ділянки.

Організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб'єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб'єкти; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Частиною 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державний реєстратор, зокрема:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов'язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

За приписами ч. 1, 2 ст. 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій. Записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Згідно з ч. 2 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Частиною 4 цієї статті передбачено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Пунктом 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 № 553) (далі - Порядок) також визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі:

1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;

2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів;

5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката;

6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката;

7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року;

9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації;

13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Частиною 1 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом (пункт 3); подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження (пункт 4); наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно (пункт 6). Відповідно до частини 2 цієї статті встановлено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Пунктом 12 Порядку встановлено, що розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов'язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено законодавством, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів.

У разі коли під час розгляду заяви встановлено наявність підстав, передбачених законом для зупинення розгляду заяви, державний реєстратор невідкладно приймає рішення щодо зупинення розгляду заяви. Якщо заявник протягом 30 робочих днів з моменту отримання рішення щодо зупинення розгляду заяви виконав вимоги державного реєстратора, зазначені у відповідному рішенні, а також у разі коли державним реєстратором протягом 30 робочих днів з моменту прийняття відповідного рішення на запит отримано документи та/або інформацію, необхідні для державної реєстрації прав, розгляд заяви відновлюється на підставі рішення державного реєстратора щодо відновлення розгляду заяви. У разі невиконання заявником зазначених у рішенні вимог або неотримання на запит документів та/або інформації, необхідних для державної реєстрації прав, у строк, встановлений в абзаці другому цього пункту, державний реєстратор приймає рішення щодо відмови в державній реєстрації прав (п. 14 Порядку).

Отже, за змістом наведених норм, державна реєстрація не є способом набуття права власності, а виступає лише засобом підтвердження фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі визначених законом документів.

Аналогічний висновок містить постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 921/403/17-г/6.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Предметом спору у даній справі є наявність обо відсутність підстав для визнання незаконним та скасування прийнятого державним реєстратором Одеської філії КП "РЕЄСТРАЦІЯ МАЙНА ТА БІЗНЕСУ" Макаркіним А.К. (далі - державний реєстратор) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43839458 від 02.11.2018.

На підставі цього рішення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №28724500 про реєстрацію права власності за ФДМУ (відповідачем-1) на земельну ділянку з кадастровим номером :02:019:0157, площею 0,6914, розташовану за адресою: Одеська обл., м. Білгород - Дністровський, смт. Затока, вул. Лазурна, 19 (далі - земельна ділянка).

Підставою виникнення права власності ФДМУ на вказану земельну ділянку зазначені рішення Господарського суду Одеської області від 11.04.2018 року та постанова Одеського апеляційного господарського суду від 02.08.2018 року у справі № 916/759/16.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.04.2018 року, з урахуванням ухвали, від 07.05.2018 про виправлення описки та додаткового рішення від 07.05.2018, у справі № 916/759/16 (за позовом Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до 1) Малого підприємства "Аліса", 2) ПП "ГК "КУРОРТ ЕЛІТ", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Затоківської селищної ради, про витребування майна з чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом ПП "ГК "КУРОРТ ЕЛІТ" до 1) Прокуратури Одеської області; 2) Фонду державного майна України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Затоківської селищної ради, про визнання права власності) позовні вимоги заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України - задоволено. Витребувано у Малого підприємства "Аліса" на користь держави в особі Фонду державного майна України майно бази відпочинку "Зорі Тирасполя", яке розташоване за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт, Затока, вул. Лазурна, 19, та складається з наступних будівель (згідно переліку); витребувано у Приватного підприємства "Готельний комплекс "Курорт Еліт" на користь держави в особі Фонду державного майна України майно бази відпочинку "Зорі Тирасполя", яке розташоване за адресою: Одеська область, м, Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул, Лазурна, 19, а саме: адміністративної будівлі літ. "А" загальною: площею 154,4 кв.м; зобов'язано Мале підприємство "Аліса" та Приватне підприємство "Готельний комплекс "Курорт Еліт" звільнити державне майно бази відпочинку "Зорі Тирасполя", розташоване за адресою: Одеська область, м. Білгород- Дністровський, смт. Затока, вул. Лазурна, 19; в задоволенні зустрічного позову Приватного підприємства "Готельний комплекс "Курорт Еліт" по справі № 916/759/16 - відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.08.2018 року у справі № 916/759/16 вказане рішення місцевого суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 916/759/16 рішення Господарського суду Одеської області від 11.04.2018 року та постанова Одеського апеляційного господарського суду від 02.08.2018 року у справі № 916/759/16 скасовані повністю, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до приписів статті 317 ГПК України постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття. З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнані нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають. Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Отже, оскаржуване рішення індексний номер: 43839458 від 02.11.2018 прийняте державним реєстратором на підставі рішення Господарського суду Одеської області від 11.04.2018 року та постанова Одеського апеляційного господарського суду від 02.08.2018 року у справі № 916/759/16, які були скасовані постановою Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 916/759/16 та втратили чинність з моменту прийняття Верховним Судом цієї постанови.

З аналізу норм статей 11, 18, 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вбачається, що державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію та на підставі документів, необхідних для вчинення відповідних дій, при цьому відповідно до норм статті 22 цього Закону документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Приписами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не передбачена можливість вчинення реєстраційних дій на підставі судового рішення, яке скасоване судом вищої інстанції та втратило законну силу.

Відтак, у державного реєстратора станом на 02.11.2018 були відсутні підстави для прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43839458, на підставі скасованих судових рішень у справі № 910/759/16, які втратили законну силу.

При цьому судом встановлено, що матеріали справи не містять, а відповідачами 1 та 2 не надано, доказів на підтвердження подання Фондом державного майна України державному реєстратору жодних інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно (спірну земельну ділянку), визначених частиною 1 статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності та інших речових прав.

Крім того, предметом спору у справі № 916/759/16 було витребування на користь держави в особі Фонду державного майна України майна бази відпочинку "Зорі Тирасполя", тоді як спірна земельна ділянка з кадастровим номером :02:019:0157, площею 0,6914, розташована за адресою: Одеська обл., м. Білгород - Дністровський, смт. Затока, вул. Лазурна, 19 та її правовий статус не були предметом спору у справі № 916/759/16, на що звернув увагу Верховний Суд у постанові від 10.10.2018 у справі № 916/759/16, зазначивши, що "в оскаржуваних рішеннях відсутнє будь-яке посилання на нормативно-правові та фактичні підстави для висновку саме про незаконне відчуження земельної ділянки, як і зазначення, де в позові прокурором була заявлена така позовна вимога про оскарження вказаного відчуження".

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Отже, державний реєстратор, отримавши заяву про вчинення реєстраційної дії на підставі судових рішень у справі № 916/759/16, що втратили чинність, повинен був відмовити ФДМУ у реєстрації прав на спірну земельну ділянку згідно пунктів 3, 4 частини 1 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Водночас, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 143880868 від 02.11.2018 (а.с. 18, 19 т. 1) (тобто станом на час прийняття державним реєстратором оскаржуваного рішення) вбачаються зареєстровані обтяження на земельну ділянку з кадастровим номером :02:019:0157, площею 0,6914, розташовану за адресою: Одеська обл., м. Білгород - Дністровський, смт. Затока, вул. Лазурна, 19, а саме:

- арешт нерухомого майна: номер запису про обтяження: 28681094 від 08.08.2018, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43793532 від 31.10.2018; підстава виникнення обтяження: ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 25.07.2018 року у справі №522/8965/18;

- арешт нерухомого майна: номер запису про обтяження: 27005288 від 12.07.2018, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42020666 від 12.07.2018; підстава виникнення обтяження: постанова головного державного виконавця Білгород-Дністровського МР ВДВС ГТУЮ в Одеській області Аблової О.А. про арешт майна боржника, серія та номер: ВП №56717928 від 10.07.2018;

- арешт нерухомого майна: номер запису про обтяження: 26487433 від 05.06.2018, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41464478 від 06.06.2018; підстава виникнення обтяження: ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 24.05.2018 року у справі №522/8965/18;

- арешт нерухомого майна із забороною користування: номер запису про обтяження: 23624910 від 28.11.2017, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38403976 від 29.11.2017; підстава виникнення обтяження: ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 21.11.2017 року у справі №522/20057/17; опис предмета обтяження: накласти арешт на земельну ділянку, кадастровий номер :02:019:0157, площею 0,6914 та на всі наявні на території будівлі та споруди, розташованої за адресою: Одеська обл., м. Білгород - Дністровський, смт. Затока, вул. Лазурна, 19, із забороною користуватися зазначеною земельною ділянкою, проведення будівництва на зазначеній ділянці до прийняття остаточного законного рішення у кримінальному провадженні;

- арешт нерухомого майна: номер запису про обтяження: 21818205 від 10.08.2017, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 36562494 від 10.08.2017; підстава виникнення обтяження: ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 04.08.2017 року у справі № 522/7006/17; додаткові відомості про обтяження: із забороною користування земельною ділянкою, проведення будівництва на зазначеній земельній ділянці;

- арешт нерухомого майна: номер запису про обтяження: 21471705 від 19.07.2017, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 36223087 від 20.07.2017; підстава виникнення обтяження: ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 17.07.2017 року у справі № 522/12141/17.

Додатково судом встановлено, що станом на 02.09.2019 була актуальною інформація про державну реєстрацію вищевказаних обтяжень, за виключенням арешту нерухомого майна: номер запису про обтяження: 27005288 від 12.07.2018 (припинено 24.05.2019 на підставі постанови про зняття арешту з майна ВП № 56717928, видавник: Білгород-Дністровського МР ВДВС ГТУЮ в Одеській області), що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 179391157 від 02.09.2019 (а.с. 223-224 т. 1).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Отже, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на час прийняття державним реєстратором оскаржуваного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43839458 були наявні зареєстровані обтяження у формі арешту на спірну земельну ділянку, державний реєстратор повинен був відмовити ФДМУ у реєстрації прав на спірну земельну ділянку згідно пункту 6 частини 1 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Враховуючи наведене, матеріалами справи підтверджується, що прийняте державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав, індексний номер: 43839458, суперечить статтям 3, 18, 22, 24, 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", пунктам 12, 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 № 553).

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (статті 76-79 ГПК України).

Належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, відповідачі 1 та 2 суду не подали.

Водночас, матеріалами справи підтверджується, що 08.06.2017 між Затоківською селищної радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області (продавець) та ПП "ГК "КУРОРТ ЕЛІТ" (покупець, позивач) був укладений Договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 08.06.2017 (далі - Договір купівлі-продажу від 08.06.2017), предметом якого визначено, що відповідно до рішення Затоківської селищної ради № 357 від 02.06.2017 продавець продав, а покупець купив земельну ділянку, розміщену на землях, що знаходяться у віданні Затоківської селищної ради, загальною площею 0,6914 га забудованих земель, в тому числі за земельними угіддями, гектарів: відкриті землі без рослинного покриву або з незначним рослинним покривом 0,6914 га, розміщену за адресою: Одеська область, м. Білгород- Дністровський, смт Затока, вулиця Лазурна, під номером 19, кадастровий номер :02:019:0157.

Відповідно до п. 6.1 Договору купівлі-продажу від 08.06.2017 право власності на земельну ділянку у покупція (ПП "ГК "КУРОРТ ЕЛІТ") виникає з моменту нотаріального посвідчення цього договору та державної реєстрації цього права.

Матеріалами справи підтверджується, що 08.06.2017 вказаний Договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 1367.

Державна реєстрація права власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:019:0157 була здійснена приватним нотаріусом Чухрай Т.Ю. 08.06.2017 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 35585575, номер запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: №20819718, власником земельної ділянки згідно цього запису вказано ПП "ГК "КУРОРТ ЕЛІТ".

Станом на час прийняття державним реєстратором оскаржуваного рішення, індексний номер 43839458, рівно як і станом на час вирішення спору у даній справі, Договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 08.06.2017 є чинним, недійсним в судовому порядку не визнавався.

Судом встановлено, що на підставі оскаржуваного рішення державного реєсратора, індексний номер 43839458, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №28724500 про реєстрацію права власності ФДМУ на спірну земельну ділянку, водночас право власності ПП "ГК"КУРОРТ ЕЛІТ" на спірну земельну ділянку згідно запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №20819718 - скасовано.

Отже, у зв'язку з прийняттям державним реєстратором оскаржуваного рішення, індексний номер 43839458, порушено право власності позивача на спірну земльну ділянку.

Вищевстановлені судом обставини у сукупності свідчать про наявність підстав для визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Одеської філії Комунального підприємства "РЕЄСТРАЦІЯ МАЙНА ТА БІЗНЕСУ" Макаркіна Андрія Костянтиновича від 02.11.2018 року, індексний номер 43839458.

Щодо позовних вимог про поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запису №20819718 про право власності Приватного підприємства "ГОТЕЛЬНИЙ КОМПЛЕКС "КУРОРТ ЕЛІТ" на земельну ділянку з кадастровим номером :02:019:0157, площею 0,6914, розташовану за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Лазурна, 19, суд відзначає таке.

Частиною 2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Частиною 2 статті 16 ЦК України та частиною 2 статті 20 ГК України передбачено перелік способів захисту цивільних прав, які мають універсальний характер та можуть застосовуватися до всіх чи більшості суб'єктивних прав. Зокрема, таким способом захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення (пп. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України, абз. 4 ч. 2 ст. 20 ГК України).

Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту й у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

При цьому, відповідно до положень ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У пункті 145 Рішення ЄСПЛ від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об'єднаного королівства" суд зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист.

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 Рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2015).

Отже, суд вправі застосовувати способи захисту цивільних прав, які випливають із характеру правопорушень, визначених спеціальними нормами права, а також повинен враховувати критерії "ефективності" таких засобів захисту та вимоги частин 2-5 статті 13 Цивільного кодексу України щодо недопущення зловживання свободою при здійсненні цивільних прав особою.

Відтак, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту майнових прав шляхом поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запису про право власності позивача на земельну ділянку з кадастровим номером :02:019:0157, площею 0,6914, розташовану за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Лазурна, 19 узгоджується із загальними вимогами щодо належності засобів правового захисту відповідно до статей 55, 124 Конституції України, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та є ефективним засобом захисту, який відповідає змісту порушеного права на спірну земльну ділянку, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Вищевстановлені судом обставини у сукупності свідчать про наявність підстав для поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запису про право власності позивача на земельну ділянку з кадастровим номером :02:019:0157, площею 0,6914, розташовану за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Лазурна, 19.

Висновок суду.

Згідно з статтею 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які учасники справи посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПП "ГК "КУРОРТ ЕЛІТ" до ФДМУ, КП "РЕЄСТРАЦІЯ МАЙНА ТА БІЗНЕСУ" про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Одеської філії КП "РЕЄСТРАЦІЯ МАЙНА ТА БІЗНЕСУ" Макаркіна А.К. від 02.11.2018 року, індексний номер 43839458, та поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запису №20819718 про право власності ПП "ГК "КУРОРТ ЕЛІТ" на земельну ділянку з кадастровим номером :02:019:0157, площею 0,6914, розташовану за адресою: Одеська обл., м. Білгород - Дністровський, смт. Затока, вул. Лазурна, 19, - підлягають задоволенню повністю.

Стосовно розподілу судових витрат.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи.

Позивач безпосередньо у позовній заяві зазначив про понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 3842,00 грн.

Відповідачами-1, 2 не подано попереднього розрахунку суми судових витрат в порядку ст. 124 ГПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду наведені приписи ст. 129 ГПК України та задоволення позовних вимог повністю, судовий збір у розмірі 3842,00 грн покладається на відповідача-1 та відповідача-2 в рівних частинах.

Керуючись статтями 4, 13, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 240, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Одеської філії Комунального підприємства "РЕЄСТРАЦІЯ МАЙНА ТА БІЗНЕСУ" Макаркіна Андрія Костянтиновича від 02.11.2018 року, індексний номер 43839458, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень внесено запис №28724500 про реєстрацію права власності за Фондом державного майна України (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 18/9; ідентифікаційний код 00032945) на земельну ділянку кадастровий номер :02:019:0157 площею 0,6914, розташовану за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Лазурна, 19.

3. Поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис №20819718 про право власності Приватного підприємства "ГОТЕЛЬНИЙ КОМПЛЕКС "КУРОРТ ЕЛІТ" (67772, Одеська обл., місто Білгород-Дністровський, селище міського типу Затока, ВУЛИЦЯ ЛАЗУРНА, будинок 19; ідентифікаційний код 39420058) на земельну ділянку з кадастровим номером :02:019:0157, площею 0,6914, розташовану за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Лазурна, 19.

4. Стягнути з Фонду державного майна України (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 18/9; ідентифікаційний код 00032945) на користь Приватного підприємства "ГОТЕЛЬНИЙ КОМПЛЕКС "КУРОРТ ЕЛІТ" (67772, Одеська обл., місто Білгород-Дністровський, селище міського типу Затока, ВУЛИЦЯ ЛАЗУРНА, будинок 19; ідентифікаційний код 39420058) 1921,00 грн (одну тисячу дев'ятсот двадцять одну гривню 00 копійок) судового збору.

5. Стягнути з Комунального підприємства "РЕЄСТРАЦІЯ МАЙНА ТА БІЗНЕСУ" (79495, Львіська обл., місто Львів, місто Вінники, вул. Галицька, буд. 20; ідентифікаційний код 42033431) на користь Приватного підприємства "ГОТЕЛЬНИЙ КОМПЛЕКС "КУРОРТ ЕЛІТ" (67772, Одеська обл., місто Білгород-Дністровський, селище міського типу Затока, ВУЛИЦЯ ЛАЗУРНА, будинок 19; ідентифікаційний код 39420058) 1921,00 грн (одну тисячу дев'ятсот двадцять одну гривню 00 копійок) судового збору.

6. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку, передбаченому ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 25.10.2019.

Суддя О. В. Гумега