ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.10.2019 Справа № 920/871/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., розглянувши без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження справу № 920/871/19

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Одеса

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Сумський завод гумотехнічних виробів», м. Суми

про стягнення 164 119,76 грн.,

встановив:

14.08.2019 позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 164119,76 грн. заборгованості з яких: 139392,00 грн. штрафних санкцій та 24727,76 грн. пені за неналежне виконання умов договору поставки від 18.03.2019 № ОД/НХ-1946НЮ, укладеного між сторонами даного спору, а також 1921 грн. судового збору.

19.08.2019 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, встановлено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов до 09.09.2019, позивачу надано строк для подання до суду відповіді на відзив до 19.09.2019.

05.09.2019 відповідачем подано до суду заперечення № 323 від 05.09.2019 проти позову, в якому останній зазначає, що заперечує проти позову. В запереченні відповідач вказує, що позивачем не дотримано положень ст. 172 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не надіслано на адресу відповідача копію позовної заяви та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення. Зокрема, станом на 05.09.2019, як зазначає відповідач, на його адресу позовна заява не надійшла. Також відповідач вказує, що позивачем не в повному обсязі сплачено судовий збір за подання позовної заяви.

Аналізуючи твердження відповідача, викладені в заперечені, суд керується наступним.

За приписами п.п. 1 п. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують, зокрема, відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов`язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення (ч. 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу).

Відповідно до п. 61 «Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення.

Належним доказом направлення на адресу відповідача копії позовної заяви з додатками є фіскальний чек та опис вкладення з переліком документів, що додані до позовної заяви.

В матеріалах справи міститься опис вкладення та фіскальний чек, як доказ направлення позовної заяви з додатками на адресу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Сумський завод гумотехнічних виробів» 40007, м. Суми, вул. Прикордонна, 47 (а.с. 10-12).

Вказаний опис відповідає вимогам «Правил надання послуг поштового зв`язку», містить відбиток штемпелю органу поштового зв`язку та підпис працівника органу поштового зв`язку, а тому приймається судом як належний доказ направлення позовної заяви з додатками на адресу відповідача.

Додатково судом, під час відкриття провадження у справі, було отримано Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно відповідача. Відповідно до інформації наявній у Витязі, місцезнаходженням відповідача є - 40007, м. Суми, вул. Прикордонна, буд. 47. Дана адреса зазначена позивачем у позовній заяві як адреса відповідача і на дану адресу позивачем було направлено копію позовної заяви та доданих до неї документів.

В підтвердження доказу оплати судового збору в матеріалах справи наявний оригінал платіжного доручення № 2021380 від 29.07.2019 про сплату 2462 грн. судового збору (а.с. 13). Виходячи з суми позовних вимог у розмірі 164119 грн. 76 коп. належним до сплати є судовий збір у сумі 2461 грн. 80 коп.

Хоча, позивачем в прохальній частині позову, а відповідно судом в описовій частині ухвали про відкриття провадження у справі зазначена сума судового збору становить 1921 грн.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивачем дотримано положення ст. ст. 162,164, 172 Господарського процесуального кодексу України.

10.10.2019 до суду відповідачем на вимогу судової ухвали від 04.10.2019 надано належним чином завірену копію Договору поставки № ОД/НХ-19-46НЮ від 18.03.2019.

Відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

За приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд встановив:

18.03.2019 року між сторонами у справі був укладений договір поставки №ОД/НХ-1946-НЮ (далі Договір), де позивач є замовником, а відповідач є постачальником. Відповідно до умов договору, зокрема, п.1.1., постачальник передає у власність замовника, а замовник оплачує товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами (далі товар), які зазначені у специфікації (Додаток № 1), що додається до договору про закупівлю і є його невід`ємною частиною. Постачальник передає у власність замовника товар на умовах, зазначених у договорі.

Специфікацією передбачена поставка Прокладки нашпальної гумової для рейкових колій ПН (далі - Товар) у кількості 155100 за ціною 19,36 грн. без ПДВ на загальну суму 3 002 736,00 грн. без ПДВ.

Відповідно до умов пункту 5.1. Договору передбачено, що товар має бути поставлений на підставі письмових заявок впродовж 10 робочих днів з моменту їх отримання будь-яким способом (факсом: (0542) 683-060; електронною поштою: ; листом за адресою: 40007, м. Суми, вул. Прикордонна, буд.47) постачальником у кількості, визначеній у заявці.

Пунктом 7.2. Договору визначено, що розрахунки за поставлений товар здійснюються замовником протягом 30 банківських днів з дати поставки товару, але не раніше дати реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування операцій по постачанню товару, який підлягає оплаті, в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлених чинним законодавством порядку та строки. У разі реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН з порушенням граничних строків їх реєстрації, встановлених чинним законодавством, оплата здійснюється протягом 10 банківських днів після реєстрації податкових накладних в ЄРПН.

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, а як визначено приписами статті 509 цього ж Кодексу, зобов`язання виникають із підстав, встановлених вищевказаною правовою нормою.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 629 вищевказаного Кодексу наголошує, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для

використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору.

Частиною 1 статті 530 вищезазначеного Кодексу передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як підтвердили сторони, усі заявки надходили від позивача на електронну пошту відповідача.

Так, перша заявка від 28.03.2019 отримана відповідачем 29.03.2019. Відтак строк поставки, який передбачений договором, настав 12.04.2019, а TOB «НВО «СЗГТВ» виконало свої зобов`язання 03.04.2019. Згідно умов пункту 7.2 договору строк оплати настав 21.05.2019, однак позивачем поставлений товар оплачено з простроченням на 8 днів - 29.05.2019 та не у повному обсязі (позивачем 29.05.2019 сплачено 200000,00 грн.). Податкова накладна зареєстрована 18.04.2019.

Друга заявка від 19.04.2019 отримана відповідачем 22.04.2019. Відтак строк поставки, який передбачений договором, настав 09.05.2019, поставка за другою заявкою здійснена 19.04.2019 за усною домовленістю між сторонами. Згідно умов пункту 7.2 договору строк оплати настав 05.06.2019. Повний розрахунок по другій заявці відбувся 09.07.2019. Податкова накладна зареєстрована 25.04.2019.

Поставка товару згідно з третьою заявкою позивача, отриманою відповідачем 22.05.2019, здійснена 12.07.2019, хоча згідно умов договору поставка товару за цією заявкою мала бути здійснена 05.06.2019.

Щодо даної обставини судом встановлено, що 03.06.2019 відповідач направив на електронну адресу відповідача вимогу № 205 у порядку досудового врегулювання спору, у якій повідомив позивача, що оскільки ним не проведено оплату за попередні поставки товару згідно першої та другої заявок, у відповідача було відключене електропостачання (що унеможливило відвантаження товару), за яке він мав намір розрахуватись коштами, які мали б надійти від позивача, у зв`язку з чим відповідач вимагав у триденний строк з дня отримання даної вимоги оплатити виниклу заборгованість та повідомив про можливість застосування штрафних санкцій.

Відповіді на дану вимогу відповідача позивачем не надано, однак суд зазначає, що дана вимога позивачем отримана, оскільки її копія додана ним до матеріалів позовної заяви.

Крім того, довідка щодо оплати за договором поставки № ОД/НХ-1946/НЮ від 18.03.2019, надана позивачем, також підтверджує факти оплати поставленого відповідачем товару з простроченням.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За неналежне виконання договірних зобов`язань сторони договору поставки №ОД/НХ-1946/НЮ від 18.03.2019 встановили відповідальність, яку узгодили у розділі 11 цього договору.

Так, відповідно до абз. 1, 2 пункту 11.3 договору поставки у разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому замовником, постачальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми непоставленого товару, за кожний день затримки; за порушення термінів поставки продукції, визначених договором, постачальник має сплачувати штраф у розмірі 20% від суми непоставленої в строк продукції.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного чи неналежно виконаного зобов`язання. Пеня - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Положеннями ч. 4 ст. 321 Господарського кодексу України передбачена можливість визначення у договору розміру штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, при цьому статтею 3 вказаного Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно вимог позовної заяви позивачем заявлено до стягнення з відповідача 139392,00 грн. штрафу та 24727,76 грн. пені за несвоєчасну поставку товару згідно умов договору поставки від 18.03.2019.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частина третя статті 551 Цивільного кодексу України також передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Частиною другою статті 20 Господарського кодексу України встановлено, що права та законні інтереси суб`єктів господарювання захищаються, зокрема, шляхом застосування штрафних санкцій, іншими способами, передбаченими законом.

Правовий аналіз вказаний статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто, сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Суд зазначає, що законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Пунктом 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачено, що вирішуючи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 42 інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України» від 07.04.2008 N 01-8/211, при застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття «значно» та «надмірно» є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Судом враховано, що прострочення відповідача з поставки товару виникло внаслідок прострочення позивача з оплати вартості раніше поставленого йому відповідачем товару, після усунення прострочення позивача відповідач протягом трьох днів здійснив поставку товару, позивачем не надано доказів спричинення йому збитків внаслідок поставки товару з порушенням строку, тому суд дійшов висновку про можливість зменшення нарахованих позивачем до стягнення штрафних санкцій та задовольняє позов частково - шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 10000,00 штрафу та 1000,00 грн. пені.

У відповідності до вимог статей 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 86 зазначеного Кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом досліджено докази, подані сторонами в обґрунтування їх позицій стосовно предмета спору та встановлено факт порушення договірних зобов`язань як позивачем (в частині своєчасної оплати вартості поставленого товару), так і відповідачем (в частині своєчасної поставки товару згідно третьої заявки позивача), враховано ступінь виконання зобов`язань сторонами спірного договору, з`ясовано рівень добросовісності сторін щодо повідомлення контрагента за договором щодо неможливості своєчасного виконання зобов`язання та наміри сторін до позасудового врегулювання спору, у зв`язку з чим судом позов задоволено частково.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України відшкодовує позивачу витрати по сплаті судового збору за рахунок відповідача у сумі 2461,80 грн.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 231-233, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Сумський завод гумотехнічних виробів» (40007, м. Суми, вул. Прикордонна, 47; ) на користь Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» (56012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19; код ЄДРПОУ ВП 40081200) 1000,00 грн. пені, 10000,00 грн. штрафу за порушення зобов`язань за договором поставки № ОД/НХ-1946/НЮ від 18.03.2019; 2461,80 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншому відмовити.

4. Видати наказ після набранням рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повне судове рішення складено 21.10.2019.

Суддя В.Л. Котельницька