ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/504/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Будішевської Л.О.

суддів Таран С.В., Поліщук Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця»

на рішення господарського суду Одеської області від 15.07.2019, ухвалене суддею Оборотовою О.Ю., м. Одеса, повний текст складено 23.07.2019

у справі № 916/504/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Грано»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця»

про стягнення 114225,92 грн.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Грано» (далі ТОВ «Компанія Грано») звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», в якому просило суд стягнути з останньої 114225,92 грн. збитків, завданих нестачею вантажу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не забезпечив збереження вантажу під час перевезення, у зв`язку з чим на станції призначення виявилась нестача фактичної маси переданого для перевезення вантажу.

У відзиві на позову заяву відповідач зазначив про те, що до Регіональна філія «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» не є юридичною особою, а отже не може бути відповідачем у даній справі, просив закрити провадження у справі.

07.04.2019 від позивача надійшла заява про заміну первісного відповідача на належного - Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця».

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.04.2019 вищезазначене клопотання ТОВ «Компанія Грано» задоволено та замінено неналежного відповідача на Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» (далі АТ «Українська залізниця»), розгляд справи розпочато спочатку.

Заперечуючи проти задоволення позову, АТ «Українська залізниця» зазначила про те, що виявлена нестача вантажу сталась не з вини перевізника, а також про те, що позивачем невірно розраховано суму позову, оскільки ним не були враховані норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто.

Рішенням господарського суду Одеської області від 15.07.2019 у справі № 916/504/19 позов ТОВ «Компанія Грано» задоволено частково, стягнуто з АТ «Українська залізниця» 111964,07 грн. збитків, завданих нестачею вантажу та 1882,96 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду мотивоване доведеністю позивачем факту неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань з перевезення вантажу. Разом з тим, частково задовольняючи позов, місцевий господарський суд зазначив, що позивачем не були враховані норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто, які становлять 349 кг. (0,5 % від маси нетто), у зв`язку з чим дійшов висновку, що збитки, завдані нестачею вантажу складають 111964,07 грн.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав на нього апеляційну скаргу, яка мотивована тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами розміру збитків, завданих йому втратою вантажу, оскільки не довів вартість переданого до перевезення вантажу.

Скаржник зазначає, що дійсна вартість вантажу може встановлюватись на підставі довідки вантажовідправника про кількість, ціну та вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером. Проте, надана позивачем довідка від 21.11.2018 № 315, що видана Товариству з обмеженою відповідальністю «Амбар Екпорт БКВ» (далі ТОВ «Амбар Екпорт БКВ») не є належним та допустимим доказом, що підтверджує ціну та вартість відправленого позивачем товару, оскільки ТОВ «Амбар Екпорт БКВ» не є стороною договору перевезення вантажу, а надання позивачем в підтвердження вартості вантажу документів замовників транспортно-експедиційних послуг чинним законодавством не передбачено.

Крім того, в порушення частин 2, 4 ст. 80 ГПК України позивач надав свою довідку вих. № 2 від 23.11.2018 (як вантажовідправника) не з позовною заявою, а лише з відповіддю на відзив, при цьому, без подання суду будь-яких заяв чи клопотань про поновлення або продовження пропущеного процесуального строку для подання цього доказу.

Враховуючи викладене, скаржник просить рішення господарського суду Одеської області від 15.07.2019 у справі № 916/504/19 скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2019 за апеляційною скаргою АТ «Українська залізниця» відкрито апеляційне провадження, вирішено здійснювати її розгляд в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлено ТОВ «Компанія Грано» строк до 16.09.2019 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у строк до 16.09.2019 подати до суду будь-які заяви чи клопотання стосовно процесуальних питань.

10.09.2019 від ТОВ «Компанія Грано» надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про її безпідставність та необґрунтованість.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

07.02.2018 між ПАТ «Українська залізниця» (перевізник) та ТОВ «Компанія Грано» (замовник) укладено договір про надання послуг №07402/ЦТЛ-2018, предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги. Замовник має право укладати договори на власний розсуд із підприємствами, які зацікавлені в перевезеннях вантажів та виступати платником послуг з перевезення вантажу, користувались вагонами та іншими послугами, передбачених цим договором (п.2.2.1.).

08.10.2018 між ТОВ «Компанія Грано» (експедитор) та ТОВ «Амбар експорт БКВ» (клієнт) укладено договір на транспортно-експедиційне обслуговування № 08/10/18-2, згідно умов якого експедитор зобов`язався за плату та за рахунок клієнта організувати надання транспортно-експедиційних послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу (зернові, зернобобові, олійні культури та продукти їх переробки) залізничним транспортом. Сторони визначили, що протягом усього терміну знаходження у володінні експедитора вантажу право власності на нього належить клієнту.

Як вбачається із залізничної накладної №44623809 від 19.10.2018, АТ «Українська залізниця» прийнято від ТОВ «Компанія Грано» до перевезення насипом вантаж (пшеницю) загальною масою 207250 кг. Вантаж прямував зі станції Карловка Південної залізниці (43441409) до станції Жовтнева Одеської залізниці (40418101). Перевозився у 3 (трьох) вагонах: №95751509 у кількості 69800 кг., №95756268 у кількості 68700 кг. та №95382883 у кількості 68750 кг. (а.с.17).

В подальшому, на станції Знам`янка Одеської залізниці у вагоні №95751509 виявлено поломку та нестачу фактичної маси вантажу, про що складено комерційний акт №410006/252/94 від 31.10.2018 (а.с.90).

У вказаному комерційному акті в розділі «опис пошкодження» зазначено, що згідно актів загальної форми станції Знам`янка №86982 від 29.10.2018; №52972 від 30.10.2018 вагон відчеплений на ваги перевірку. В документі зазначено 7 ЗПП відправника № В - 439788, 439782, 439785, 439752, 439769, 439783, 439773; вага-тара 21200 кг., нетто 69800 кг. Фактично при перевірці виявлено на верхніх завантажувальних люках 4 ЗПП відправника № В - 439773, В439769, В439783, В439788».

У розділі «опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку» зазначено, що на нижніх розвантажувальних люках в наявності ЗПП відправника № В - 439752 де перебитий трос на 30%, ЗПП В - 439782, 439785 відсутні, в наявності 2 (дві) свинцеві пломби ст. Знам`янка Од. КЦ 056 «А» справні, не пошкоджені, доступу та просипання вантажу немає. Нижні розвантажувальні люки закриті. Для огляду стану навантаження вантажу в вагоні з 3 (третього) завантажувального люку було зняте справне ЗПП № В439783. Після огляду накладені ЗПП ст. Знам`янка: на верхній завантажувальний люк № НОМЕР_1 , на нижні розвантажувальні люки: А534051, А534088, А534044. Об`єм кузова 94 м.куб. При зважуванні вагона з розчепкою 31.10.2018 на тензометричних статистичних вагонних вагах «СВ-150000В» станції Знам`янка Од. (держповірка ваг 05.09.2018) комерційним агентом ОСОБА_1 в присутності заст. начальника станції ОСОБА_2 виявилось: брутто 709000 кг., тара з документа 21200 кг., нетто 49 700 кг., що складає різницю ваги проти документу у сторону зменшення на 20100кг.

Регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївській області проведено експертизу, про що складено акт експертизи №120-1533 від 06.11.2018 (а.с.37-38), згідно якої у вагоні №95751509 виявилось на 20150 кг вантажу (пшениці) менше ніж зазначено у накладній №44623809.

У вищезазначеному висновку експерта зазначено, що внаслідок переважування вагону №95751509, завантаженого зерном пшениці (насипом), фактична маса нетто становить 49650 кг., що на 20150 кг. менше проти даних зазначених у накладній №44623809 від 19.10.2018. Зовнішній механічній вплив на вагон, який впливає на щільність закриття розвантажувального люку (зазор) не забезпечує збереженості вантажу. Номера відтисків пломб СПУ на вагоні не відповідає даним зазначеним в накладній №44623809 від 19.10.2018. Відповідає комерційний акт №410006/252 про нестачу 21100 кг. згідно досильної накладної №40571648 від 31.10.2018 п.49.

В матеріалах справи міститься претензія вих. № 243 від 13.11.2018 ТОВ «Амбар експорт БКВ», адресована ТОВ «Компанія Грано», в якій зазначено про неналежне виконання експедитором своїх зобов`язань щодо збереження вантажу та заявлено вимогу відшкодувати нанесені збитки у розмірі 108352,97 грн. (а.с.34).

19.11.2018 ТОВ «Компанія Грано» сплатило ТОВ «Амбар експорт БКВ» 108352,97 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 641 від 19.11.2018 (а.с.35).

В матеріалах справи також міститься бухгалтерська довідка вих. № 315 від 21.11.2018, адресована ТОВ «Амбар експорт БКВ», згідно якої вартість 1 (однієї) тонни вантажу становить 5668,78 грн. (а.с.36).

Предметом позову у даній справі є вимога ТОВ «Компанія Грано» стягнути з АТ «Українська залізниця» 114225,92 грн. (збитків, завданих нестачею вантажу у розмірі 20100 кг.) з тих підстав, що відповідач не забезпечив збереження вантажу під час його перевезення.

Частково задовольняючи позов, місцевий господарський суд виходив, зокрема, з того, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань з перевезення вантажу.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частинами 1-3 ст. 909 ЦК України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі (ч. 2 ст.306 ГК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 308 ГК України вантажовідправник зобов`язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 52 Статуту залізниць України (далі Статут) на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі: прибуття вантажу у пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з пошкодженими пломбами відправника або пломбами попутних станцій; прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами; прибуття швидкопсувного вантажу з порушенням граничного терміну його перевезення або з порушенням температурного режиму перевезення в рефрижераторних вагонах (контейнерах); прибуття вантажу, який був завантажений залізницею; видачі з місць загального користування вантажів, вивантажених залізницею; прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.

Згідно з ст. 110 Статуту перевізник несе відповідальність за збереження вантажу з моменту його прийняття до перевезення і до видачі його вантажоодержувачу, якщо не доведе, що недостача виникла по незалежним від перевізника причинам.

Відповідно до пп. «а» ст. 111 Статуту, залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Положенням ст. 113 Статуту передбачено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Статтями 114, 115 Статуту встановлено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення; вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Враховуючи вищевикладене, наявні в матеріалах справи докази, а саме: складений перевізником комерційний акт № 410006/252 від 31.10.2018 та складений Регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївській області акт експертизи № 120-1533 від 06.11.2018, колегія суддів дійшла висновку про те, що перевізник не забезпечив збереження вантажу під час перевезення.

Доводи відповідача про те, що нестача вантажу склалась не з його вини, оскільки завантаження спірного вагону проводилось засобами і силами відправника вантажу та ним самостійно визначено масу вантажу перед відправленням, колегією суддів не приймаються до уваги.

Будь-яких зауважень з боку перевізника щодо маси вантажу при його прийняті до перевезення та укладанні договору перевезення (накладної) не було, отже вантаж у вагон № 95751509 АТ «Українська залізниця» прийняла до перевезення без зауважень. До моменту прибуття вагонів на станцію «Знам`янка», жодних зауважень або повідомлень з приводу неправильного визначення вантажу вантажовідправником також зроблено не було.

Крім того, відповідачем не надано будь-яких доказів невірного визначення вантажовідправником маси вантажу при навантажені у спірний вагон.

Щодо доводів скаржника про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами розміру збитків, завданих йому втратою вантажу, оскільки не довів вартість переданого до перевезення вантажу, колегія суддів зазначає наступне.

Як вже зазначалось раніше, статтями 114, 115 Статуту передбачено, що залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунку або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну, вартість відправленого вантажу), підписаної головним (старшим) бухгалтером.

Відповідно до ст. 133 Статуту до претензії або позову додаються документи, які підтверджують вимоги заявника. До претензії або позову щодо втрати, нестачі, псування або пошкодження крім документів, які обґрунтовують їх пред`явлення (подання), додається документ, який засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Пунктом 2.7 роз`яснення Президії Вищого господарського суду України №04-5/601 від 29.05.2002 «Про деякі питання вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» (в редакції роз`яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008 за № 04-5/225), вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну, вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. У разі коли договори купівлі-продажу або поставки укладаються між посередниками, а договір перевезення укладається між першим продавцем-вантажовідправником і залізницею на доставку вантажу кінцевому покупцеві - вантажоодержувачу, документи посередників про кількість та ціну, за якими вони продали продукцію, не можуть визнаватися належними доказами вартості і ціни відвантаженої продукції, оскільки відповідно до статей 114 та 115 Статуту залізниця несе обмежену матеріальну відповідальність, виходячи з вартості вантажу, визначеної на підставі документа вантажовідправника.

Положенням п. 6 Правил заявлення та розгляду претензій (статті 130 - 137 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, передбачено, що до претензійної заяви додаються документи, передбачені статтями 130, 133 Статуту, а також розрахунок суми претензії, якщо його не наведено в претензійній заяві. Паперова накладна, багажна і вантажобагажна квитанції та комерційний акт подаються тільки в оригіналах. У разі оформлення перевезення вантажу шляхом електронного документообігу до претензійної заяви додається паперова копія накладної, роздрукована на підставі електронної накладної та засвідчена календарним штемпелем станції призначення або суб`єктом перевезення згідно з чинним законодавством. Кількість і вартість відправленого вантажу підтверджуються згідно зі статтею 115 Статуту залізниць України документом відправника із зазначенням у ньому номера залізничної накладної, за якою відправлено вантаж.

Колегія суддів звертає увагу скаржника, що цим же пунктом Правил заявлення та розгляду претензій передбачено, що якщо вантажовідправником є транспортно-експедиторське підприємство, яке не є виробником або постачальником вантажу, для підтвердження вартості відправленого вантажу заявником до претензії може бути додана завірена копія договору транспортного експедирування, укладеного між вантажовідправником (експедитором) і фактичним постачальником (виробником) вантажу, та рахунок або інший документ фактичного постачальника (виробника), що підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Компанія Грано» в даних правовідносинах виступало, як транспортно-експедиторське підприємство, яке не є виробником або постачальником вантажу, підтвердженням чого є договір на транспортно-експедиційне обслуговування № 08/10/18-2 від 08.10.2018, укладений між ТОВ «Компанія Грано» (як експедитором) та ТОВ «Амбар експорт БКВ».

Таким чином, надану позивачем до матеріалів даної справи бухгалтерську довідку вих. № 315 від 21.11.2018, видану ТОВ «Амбар експорт БКВ», згідно якої вартість 1 (однієї) тонни вантажу становить 5668,78 грн., колегія суддів приймає до уваги, як належний та допустимий доказ, що підтверджує вартість відправленого вантажу.

Отже, доводи скаржника про те, що позивачем не доведено розміру збитків, завданих йому нестачею вантажу, є безпідставними.

Посилання скаржника на постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 у справі № 916/766/18 та Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 910/963/17, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки обставини, встановлені в цих справах не є абсолютно однаковими з обставинами даної справи.

Зокрема, зі змісту постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 у справі № 916/766/18 вбачається, що в матеріалах цієї справи був відсутній відповідний договір на транспортно-експедиційне обслуговування, а зі змісту постанови Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 910/963/17 вбачається, що спірні довідки на підтвердження вартості відправленого вантажу були надані підприємствами, які взагалі не мали будь-якого відношення до перевезеного вантажу.

Посилання місцевого суду в оскаржуваному рішенні на надану позивачем (після спливу процесуальних строків) довідку вих. № 2 від 23.11.2018 не спростовує його висновок про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань з перевезення вантажу. При цьому, колегією суддів враховується, що бухгалтерська довідка вих. № 315 від 21.11.2018, видана ТОВ «Амбар експорт БКВ», була надана позивачем із дотриманням вимог ч. 2 ст. 80 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду та не можуть бути підставою для його скасування або зміни.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283

ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 15.07.2019 у справі № 916/504/19 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» залишити без задоволення.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 ГПК України, у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Л.О. Будішевська

Суддя С.В. Таран

Суддя Л.В. Поліщук