ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 рокуСправа № 912/2593/19
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Тимошевської В.В. за участю секретаря судового засіданні Лупенко А.І. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/2593/19

за позовом: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дружба", 20921, Черкаська область, Чигиринський район, с. Боровиця, вул. Крилівська, 90-а

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Техніка і технології", 25009, м. Кропивницький, вул. Соборна, 22, кв. 103

про стягнення 23 368,70 грн

Представники сторін в судове засідання 16.10.2019 не з`явились.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Дружба" (далі - СТОВ "Дружба", позивач) звернулось до господарського суду з позовною заявою, яка містить вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техніка і технології" (далі - ТОВ "Техніка і технології, відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 23 368,70 грн, з яких: 20 890,00 грн безпідставно набутих коштів, 1 838,26 грн інфляційних та 640,454 грн -3% річних за користування грошовими коштами, з покладенням на відповідача судових витрат.

В обґрунтування підстав позову позивач послався на ст. 1212 Цивільного кодексу України та зазначив про обставини сплати коштів за рахунком відповідача, за яким оплачений товар поставлено не було, договір не укладено, грошові кошти не повернуто.

Ухвалою від 23.09.2019 судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 912/2593/19; постановлено розглядати справу за правилам спрощеного позовного провадження; судовий розгляд призначено на 16.10.2019.

16.10.2019 господарський суд розпочав розгляд справи по суті.

Позивач та відповідач участь повноважних представників в судовому засіданні 16.10.2019 не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце його проведення (а.с. 23, 24).

15.10.2019 до господарського суду надійшла заява представника СТОВ "Дружба" від 11.10.2019 про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, участь представника в засіданні суду по розгляду справи не забезпечив, про причини вказаного суду не повідомлено, будь-які клопотання до суду зі сторони відповідача не надходили.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на викладене, господарський суд розглядає справу №912/2593/19 в судовому засіданні 16.10.2019 за відсутності представників сторін.

На підставі ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, спір вирішується за наявними в справі матеріалами.

В судовому засіданні 16.10.2019 досліджено докази у справі.

Розглянувши наявні матеріали справи та оцінивши подані докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач повідомляє, що 28.08.2018 між СТОВ "Дружба" та ТОВ "Техніка і технології" досягнуто домовленості про постачання товару, а саме ножів ротора - повний набір у кількості 26 шт. та захисту передній 104 мм, у кількості 6 шт. на загальну суму 20 890,00 грн (в т.ч. 3 481,67 грн з ПДВ).

На виконання вказаного замовлення ТОВ "Техніка і технології" на електронну адресу позивача надіслано рахунок на оплату по замовленню № 8000171 від 28.08.2018, який оплачено СТОВ "Дружба" повністю 05.09.2018 згідно платіжного доручення № 4742 (а.с. 9, 10).

В подальшому, як зазначає позивач, договору між сторонами укладено не було та товару, за який сплачено грошові кошти, не поставлено.

31.07.2019 СТОВ "Дружба" направлено на адресу ТОВ "Техніка і технології" вимогу № 363 від 29.07.2019 про повернення безпідставно отриманих коштів в сумі 20 890,00 грн (а.с. 11-12).

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що вказана вимога отримана відповідачем 08.08.2019.

Проте, відповідач ніяким чином на вимогу не відреагував, грошові кошти не повернув, у зв`язку з чим СТОВ "Дружба" звернулось до господарського суду з позовом у даній справі.

Правовою підставою поданого позову зазначено ст. 1212 Цивільного кодексу України та кваліфіковано суму, що є предметом стягнення в частині основної заборгованості, як безпідставно набуті кошти.

Як передбачено ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз указаної норми права дає підстави для висновку, що зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності наступних умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі підстави відпали.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

За положеннями Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ч.ч. 1, 2 ст. 202). Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі; сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205).

Загальний порядок укладення господарських договорів, тобто договорів між суб`єктами господарювання, визначено ст. 181 Господарського кодексу України.

Частина 1 наведеної норми передбачає, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частиною 2 ст. 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ч. 1 ст. 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Як повідомляє безпосередньо позивач за змістом позовної заяви, 28.08.2018 між СТОВ "Дружба" та ТОВ "Техніка і технології" досягнуто домовленості про постачання товару, а саме ножів ротора - повний набір у кількості 26 шт. та захисту передній 104 мм, у кількості 6 шт. на загальну суму 20 890,00 грн (в т.ч. 3 481,67 грн з ПДВ). Згідно тверджень позивача, на виконання вказаного замовлення відповідачем надіслано позивачеві рахунок на оплату.

Матеріалами справи підтверджено, що ТОВ "Техніка і технології" виставлено СТОВ "Дружба" рахунок на оплату по замовленню № 8000171 від 28.08.2018.

За змістом вказаного рахунку ТОВ "Техніка і технології" є постачальником, СТОВ "Дружба" - покупцем товару - ніж ротора - повний набір в кількості 26 штук за ціною з ПДВ 695,00 грн та захист передній 104 мм. в кількості 6 штук за ціною з ПДВ 490,00 грн, а всього на суму 20 890,00 грн з ПДВ.

Даний рахунок оплачено повністю СТОВ "Дружба" 05.09.2018 згідно платіжного доручення № 4642 із зазначенням призначення платежу: "за ніж ротора зг. рах. № 8000171 від 28.08.2018".

Вказане вище, з урахуванням викладених положень законодавства, свідчить, що між сторонами укладено договір поставки в спрощений спосіб шляхом прийняття пропозиції, що полягає у сплаті коштів за поставку обумовленого товару.

Так, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму; договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення (ч.ч. 1, 2 ст. 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 266 Господарського кодексу України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

З наявного в матеріалах справи рахунку на оплату вбачається, що такий рахунок містить необхідну інформацію стосовно істотних умов договору поставки, зокрема: відомості щодо сторін договору - постачальника і покупця, умови про предмет; ціна.

Відсутність в рахунку строку поставки не є наслідком для висновку, що договір не є укладеним, оскільки положення ст. 530 Цивільного кодексу України передбачають можливість встановлення строку виконання зобов`язання за вимогою, яка може бути пред`явлена кредитором у будь-який час.

Окрім того, слід наголосити на обґрунтуванні позивача, який у поданому позові повідомляє суд про досягнення між сторонами домовленості про постачання товару.

Подальше здійснення позивачем дій по оплаті рахунку, який, як зазначає безпосередньо позивач у позові, було виставлено на виконання замовлення, свідчать про волю СТОВ "Дружба", спрямовану на укладення та виконання договору поставки.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.".

Господарський суд враховує, що майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України.

З підстав викладеного та оскільки судом встановлено, що між сторонами укладено договір поставки у спрощений спосіб, грошові кошти сплачувались позивачем з відповідним призначенням платежу, спірні кошти не можуть бути витребувані позивачем на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України. Грошові кошти набуті відповідачем за наявності правових підстав договору поставки (перераховані на підставі платіжного доручення № 4742 від 05.09.2018, в яких містяться посилання на рахунок №8000171 від 28.08.2018 та зазначено найменування товару, за який здійснюється оплата), а відносини, що з них виникають регулюються спеціальними нормами, зокрема глави 54 Цивільного кодексу України.

Слід також врахувати, що в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Частиною 1 ст. 267 Господарського кодексу України встановлено, що договір поставки може бути укладений на один рік, на строк більше одного року (довгостроковий договір) або на інший строк, визначений угодою сторін. Якщо в договорі строк його дії не визначений, він вважається укладеним на один рік.

Разом з цим, саме по собі закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку. Вказане не позбавляє права позивача вимагати від відповідача поставку оплаченого товару.

Виходячи з наведеного, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 20890,00 грн безпідставно набутих коштів необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Суд зауважує, що відмовляючи у задоволенні позову, суд не вбачає потреби у з`ясуванні порядку дотримання сторонами договірної процедури, що може слугувати предметом дослідження в іншому спорі компетентним судом, оскільки у цій справі позовні вимоги відхиляються у зв`язку з невірно обраним способом захисту.

Водночас, суд доводить до відома позивача, що останній не позбавлений права звернутись до суду в загальному порядку з позовом про стягнення грошових коштів, обґрунтувавши вимоги відповідними нормами Цивільного та Господарського кодексів, які регулюють договірні відносини сторін та стосуються наслідків порушення умов укладеного договору.

Судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача.

Стосовно інших судових витрат господарський суд зазначає наступне.

Згідно поданої позовної заяви позивачем наведено попередній розрахунок суми судових витрат, до складу яких включено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Відповідно до прохальної частини позовної заяви позивач просить покласти на відповідача судові витрати.

Згідно ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Господарський суд зазначає, що згідно п. 2 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76, 77, 129, 145, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Належним чином засвідчені копії рішення направити Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Дружба" за адресою: 20921, Черкаська область, Чигиринський район, с. Боровиця, вул. Крилівська, 90-а та Товариству з обмеженою відповідальністю "Техніка і технології" за адресою: 25009, м. Кропивницький, вул. Соборна, 22, кв. 103.

Повне рішення складено 21.10.2019.

Суддя В.В.Тимошевська