ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2019 р. м. Київ Справа № 911/1994/19

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Підприємство «Ізумруд ЛТД»

до Товариства з обмеженою відповідальністю Петрівка 35

про стягнення 20034,82грн

Суддя Чонгова С.І.

Представники сторін не викликались

СУТЬ СПОРУ: Товариства з обмеженою відповідальністю Підприємство «Ізумруд ЛТД» (далі ТОВ Підприємство «Ізумруд ЛТД») звернулося до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Петрівка 35 (далі ТОВ Петрівка 35) про стягнення 20034,82грн, а саме:

- 16340,82грн сума основного боргу;

- 2929,00грн пеня за загальний період з 23.10.2018 по 02.07.2019;

- 765,00грн інфляційних втрат за загальний період з 23.10.2018 по 29.07.2019.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором поставки №П 143 від 13.11.2017 в частині оплати за поставлений товар у встановлений договором строк.

Відповідач у справі ТОВ Петрівка 35 документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не надало.

Ухвалою господарського суду від 08.08.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами у справі без проведення судового засідання. Відповідна ухвала суду була направлена сторонам у справі, яка отримана позивачем - 03.09.2019, що підтверджується поштовим рекомендованим повідомленням, що міститься в матеріалах справи. Від відповідача поштове відправлення повернуто із зазначенням причини повернення «За закінченням терміну зберігання (Вибули)».

Дослідивши матеріали справи та докази, суд

ВСТАНОВИВ:

13.11.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Петрівка 35» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ізумруд ЛТД» (постачальник) було укладено договір поставки № П143 (далі - договір).

За умовами договору постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, та у відповідності з замовленням покупця, поставити у власність товар разом з товаросупроводжувальною документацією, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цін, узгоджених в специфікації (п.1.1 договору).

Згідно з п.1.2 договору право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної на складі покупця, яка засвідчує момент передачі товару.

Відповідно до п. 3.9.1 договору, передача товару постачальником і його приймання покупцем по найменуванню, кількості (вазі), якості і ціні проводиться на підставі видаткової накладної тільки відповідно до погодженого сторонами замовлення. Покупець приймає товар в асортименті, кількості і цінами, зазначеними у погодженому сторонами замовленні та специфікації.

У пункті 3.19 передбачено, що поставка вважається виконаною з моменту передачі товару та підписання повноваженими представниками сторін відповідної видаткової накладної.

Пунктом 4.3.1 договору передбачено, що покупець має право повернути постачальнику товари, що були поставлені останнім покупцю, а постачальник зобов`язаний прийняти з відповідним відшкодуванням 100% сплаченої вартості або зменшення суми належної до сплати постачальнику грошових коштів.

Загальну суму договору складає сума товару, отриманого по всім видатковим накладним Ціна на товар включає вартість доставки товару постачальником (п.5.1, п.5.4 договору).

Згідно з п.6.5 договору, у випадку несвоєчасної оплати за поставлений товар покупець на вимогу постачальника сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Договір набуває чинності після його підписання обома сторонами, діє до 31.12.2018, але в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання сторонами (п.9.1 договору).

На виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 16 368,96грн, що підтверджується видатковими накладними та актами приймання овару за кількістю та якістю або з ціновими розбіжностями до цієї накладної, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.26-37).

Позивач вказує, що, відповідачем здійснено часткову оплату за поставлений товар та заборгованість відповідача за договором складає 16340,82грн.

Сторонами підписано акт звірки станом на 21.01.2019, відповідно до якої заборгованість відповідача перед позивачем складає 16340,82грн.

Так, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за поставлений товар у розмірі 16340,82грн.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обов`язку оплатити заборгованість за поставлений товар та застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством за порушення відповідного зобов`язання.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як визначено ч.1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правило, визначене відповідною нормою, також встановлено ст. 712 ЦК України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч.2 ст.712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 5.5 договору передбачено, що покупець здійснює оплату отриманого товару протягом 21 календарного дня з моменту отримання відповідного товару згідно видаткової накладної.

Відповідачем не надано заперечень щодо позовних вимог позивача, доказів оплати за поставлений товар чи його повернення позивачу.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 16340,82грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 765,00грн за загальний період з 23.10.2018 по 29.07.2019.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд зазначає, що позивачем при розрахунку не враховано вимоги ст. 254 ЦК України, якщо останній день виконання зобов`язання припадає на вихідний день, то днем закінчення строку буде наступний за ним робочий.

Так, за видатковими накладними №11Я/16830269 від 04.12.2018 та №11Я/16861426 від 12.12.2018, останній день виконання зобов`язання припадає на вихідний, а тому закінчення строку буде перший за ним робочий, тобто за видатковою накладною №11Я/16830269 від 04.12.2018, останнім днем виконання зобов`язання є 26.12.2018, прострочення починається з 27.12.2018. За видатковою накладною №11Я/16861426 від 12.12.2018 останнім днем є 02.01.2019, прострочення з 03.01.2019.

За розрахунком суду, з урахуванням вірних початкових дат нарахування за видатковими накладними: №11Я/16830269 від 04.12.2018 та №11Я/16861426 від 12.12.2018, розмір інфляційних втрат за загальний період по кожній накладній складає 667,42грн, який підлягає задоволенню; в частині вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмір 97,58грн вимоги задоволенню не підлягають.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 2929,00грн за загальний період з 23.10.2018 по 02.07.2019.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п.2 ч.1 цієї норми, сплата неустойки.

Штраф та пеня є видами неустойки згідно з ст.549 ЦК України. При цьому, відповідно до вказаної норми, неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд зазначає, що в розрахунку позивача за видатковою накладною №11Я/16546559 від 02.10.2018 сума боргу зазначена як 1879,32, замість 1879,92грн.

За розрахунком суду, з урахуванням ст. 254 ЦК України, вірних початкових дат нарахування за видатковими накладними: №11Я/16830269 від 04.12.2018 та №11Я/16861426 від 12.12.2018, розмір пені за загальний період по кожній накладній складає 2926,60грн, яка підлягає задоволенню; в частині вимоги про стягнення пені у розмірі 2,40грн вимоги задоволенню не підлягає.

В силу ст. 129 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, у розмірі 1921,00грн.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 236-238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Петрівка 35 (08114, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Стоянка, вул. Київська буд. 10; ідентифікаційний код 40876284) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Підприємства «Ізумруд ЛТД» (39623, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Лізи Чайкіної, буд. 37; ідентифікаційний код 13931059) 16340,82грн основної заборгованості, 667,42грн інфляційних втрат, 2926,60грн пені, а також 1921,00грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 97,58грн інфляційних втрат та 2,40грн пені у задоволенні позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 25.10.2019

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.І. Чонгова