ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1307/19
м.Одеса, проспект Шевченка,29

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді М.А.Мишкіної

суддів В.В. Бєляновського, К.В. Богатиря

Розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат"

на рішення господарського суду Одеської області від 15 липня 2019 року

у справі №916/1307/19

за позовом Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажів в розмірі 21384грн.

суддя суду першої інстанції: Ю.А. Шаратов

час і місце ухвалення рішення: 15.07.2019р., 16:50год, м.Одеса, господарський суд Одеської області, зала судових засідань №11,

повне рішення складене 22.07.2019р.

встановив:

Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - позивач, ПрАТ «ІНГЗК») звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач, АТ «Укрзалізниця» в особі РФ «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця») про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажів в розмірі 21 384,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач з посиланням на норму ст. 909 ЦК України, ст. 307 ГК України, ст.ст. 6, 41, 116, 130, 133 Статуту залізниць України, пункт 1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, зазначав, що відповідачем були доставлені відчепні вагони з залізорудним концентратом до станції прибуття з порушенням встановлених Правилами обчислення термінів доставки вантажів строків.

Відповідач у відзиві на позов просив суд відмовити в задоволенні позову, оскільки "Одеська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Укрзалізниця" повідомила, що усі вагони з вантажем "концентрат залізорудний" були доставлені до станції призначення з простроченням не з вини Залізниці, а через не прийом вантажу МТП "Южний" через перевантаження в його адресу. Відповідач вказує, що відповідно до ст. 116 Статуту залізниць України Залізниця не несе відповідальність за порушення термінів доставки, якщо порушення сталося внаслідок стихійного лиха або з інших, не залежних від Залізниці обставин.

21.05.2019 від відповідача надійшло клопотання, в якому він із посиланням на статті 230, 233 ГК України, ст. 551 ЦК України просить суд, враховуючи інтереси обох сторін та зміст постанови Верховного Суду від 25.06.2018р. у справі №906/754/17, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій на 50 % до суми 10 692,00 грн. Відповідач вказує, що матеріали справи не містять доказів, що позивач поніс збитки внаслідок затримки вантажу

03.06.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив , в якій ПАТ «ІНГЗК» зазначає наступне:

- вагони з вантажем направлялися позивачем не лише на адресу МТП «Южний», як зазначає у відзиві відповідач, а й на адресу ТОВ з іноземними інвестиціями «Трансінвестсервіс» та ДП «Ізмаїльський МТП», про що зазначалось в позові;

-в залізничній накладній №46949723, за якою вагони були доставлені з порушенням встановлених строків, відсутні будь-які відмітки залізниці, які б давали відповідачеві право на збільшення терміну доставки

-відповідачем не надано комерційних актів або актів загальної форми, які у розумінні ст. 129 Статуту залізниць України могли б бути належним доказом для звільнення Товариства від відповідальності у зв`язку з порушенням термінів доставки вантажів та покладення такої відповідальності на вантажовідправника або вантажоодержувача

-звертаючись з клопотанням про зменшення розміру штрафу та посилаючись на приписи ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України відповідач не надав доказів, які б свідчили про існування підстав для зменшення розміру штрафу, виходячи з його інтересів або виходячи з обставин, що мають для нього істотне значення. Відповідачем не наведено конкретних інтересів, які повинен врахувати суд для прийняття рішення про зменшення штрафних санкцій, тоді як посилання на норми законодавства, якими передбачена можливість зменшення розміру штрафу самі по собі не є підставою для його зменшення.

- нарахований відповідачу штраф за несвоєчасну доставку вантажів не є надмірним чи завищеним; нарахування відповідачеві штрафу не є винятковим випадком, оскільки відповідачем регулярно допускаються порушення строків доставки вантажів.

Рішенням господарського суду Одеської області від 15.07.2019р. позов задоволено частково. Стягнуто з АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ПрАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" 19 245,60 грн. штрафу за несвоєчасну доставку вантажів та витрати на сплату судового збору в розмірі 1 921,00 грн. Відмовлено в задоволенні позову ПрАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" в частині стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажів в розмірі 2 138,40 грн.

Рішення обґрунтоване посиланням на норми ст.ст. 908 (ч. 2), 909 (ч.ч. 1,3), 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, пункти 6, 41, 116 Статуту залізниць України та вмотивоване наступним:

- належним доказом для звільнення відповідача від відповідальності у зв`язку з порушенням встановлених термінів доставки вантажів та покладання такої відповідальності на вантажовідправника або вантажоодержувача мають бути комерційні або акти загальної форми, в яких повинні бути відображені причини затримки вантажу, та які повинні бути складені відповідно до вимог Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334. Відповідачем такі акти не надані та не наведено жодних обставин, які б доводили відсутність його вини в затримці вагонів. В зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що вантаж був доставлений з простроченням з незалежних від залізниці причин;

- штраф за несвоєчасну доставку вантажів складає 21 384,00 грн. Судом перевірено правильність розрахунку суми штрафу, наданого позивачем;

- враховуючи інтереси сторін, незначність прострочення виконання відповідачем доставки вантажу, відсутність у матеріалах справи доказів спричинення збитків позивачу, суд вважає за можливе зменшити суму штрафу до 19 245,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду , Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 15.07.2019р в частині відмови у стягненні штрафу за несвоєчасну доставку вантажу в розмірі 2 138,40грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця" на користь ПрАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" 2 138,40 грн. штрафу за несвоєчасну доставку вантажу; в іншій частині рішення господарського суду залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає наступне:

- висновки суду щодо наявності інтересу сторін, як підстави для зменшення штрафу, є необґрунтованими; відповідачем не було надано доказів, які б свідчили про існування підстав для зменшення розміру штрафу виходячи з його інтересів або інтересів позивача, а в рішенні суду не наведено конкретних майнових та інших інтересів позивача та відповідача, що заслуговують на увагу, та могли б стати підставою для зменшення неустойки і які були враховані при прийнятті рішення про зменшення штрафних санкцій.

- прострочення виконання відповідачем доставки вантажу не є незначним, а висновки суду з цього приводу є необгрунтованими.

- в рішенні суду не наведено конкретних обставин, які мають істотне значення, та які б у сукупності з фактом відсутності збитків для позивача, могли б стати підставою для зменшення неустойки. Суд не навів конкретні фактичні інтереси боржника, які були враховані при прийнятті рішення про зменшення штрафних санкцій, а лише послався на норми законодавства, якими передбачена можливість та підстави для зменшення розміру штрафу, що само по собі не є підставою для зменшення штрафу.

- з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.12.2018р. по справі № 916/65/18, можна дійти висновку, що відповідач не довів наявність обставин, які б могли стати підставою для зменшення розміру штрафу.

- нарахований відповідачеві штраф за несвоєчасну доставку вантажів не є надмірним чи завищеним. За залізничними накладними, за якими відправлялись вагони з вантажем - концентратом залізорудним, відповідачеві було сплачено платежі за перевезення на загальну суму 6 806 865,40 грн., а тому нарахування на відповідача штрафу в розмірі 21 384,00 грн. не є надмірно великим.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.08.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення господарського суду Одеської області від 15.07.2019р. у справі №916/1307/19. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Встановлено іншим учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 08.09.2019р.

02.09.2019р. від АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця" надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Згідно прохальної частини відзиву відповідач просить залишити рішення господарського суду Одеської області від 04.12.2018р. без змін, а апеляційну скаргу ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» № 157 від 26.12.2018 без задоволення. Поряд з тим, мотивувальна частина відзиву містить аргументи щодо незгоди скаржника з апеляційною скаргою ПрАТ «ІНГЗК» на рішення господарського суду Одеської області від 15.07.2019р. у справі №916/1307/19.

В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає наступне:

- рішення господарського суду у справі № 916/1307/18 прийнято у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, а апеляційна скарга ПрАТ «ІНГЗК» є безпідставною та необґрунтованою;

- відповідно до приписів ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має зменшити розмір штрафних санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 №6-100цс14.

- матеріали справи № 916/1307/19 не містять доказів, що позивач поніс збитки внаслідок затримки доставки вантажу. Позивач не довів, що йому вчиненим відповідачем правопорушенням були завдані збитки, тому суд керуючись ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України вирішив зменшити стягувану суму штрафу.

-в порядку добровільного виконання рішення суду першої інстанції від 15.07.2019 по зазначеній справі АТ «Укрзалізниця» сплатила на користь ПрАТ «ІНГЗК» 19 254,60 грн. штрафу та 1 921,00 грн. судового збору платіжним дорученням № 2067160 від 13.08.2019.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Судом першої інстанції встановлені, не оспорені учасниками справи, а також підтверджені при апеляційному розгляді справи такі обставини.

Відповідно до залізничних накладних № 46953014, 47000732, 47010038, 47151501, 47384904, 47509880, 47600846, 47632476, 47702022, 47746300, 47670674, 46372470 в період з грудня 2018р. по лютий 2019р. позивачем на адресу Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" (станція Берегова Одеської залізниці), Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Трансінвестсервіс" (станція Чорноморська Одеської залізниці) та на адресу Державного підприємства "Ізмаїльський торговельний порт" (станція Ізмаїл Одеської залізниці)відправлялись вагони з вантажем - концентратом залізорудним.

В ході перевезення вантажу на шляху прямування було здійснено відчеплення вагонів № 68130004, 63005243, 63179782, 61539052, 67912519, 62923867, 62433156, 63399729, 67621300, 53419610, 65331977, 53544235, 53544227, які в подальшому були відправлені до місяця призначення за окремими - досильними накладними № 46982112, 47004965, 47013602, 47152061, 47387089, 47536685, 47622345, 47667423, 47702022, 47746300, 47709910, 41974270.

Відчеплені на шляху прямування вагони були доставлені до станції прибуття з простроченням, що підтверджується відмітками станції прибуття на основних і на досильних накладних. Зокрема, на основних залізничних накладних станцією прибуття була проставлена дата прибуття основних груп вагонів, а також дата прибуття вагонів, які прибували за досильними накладними. Така ж дата прибуття зазначена і в досильних накладних.

У зв`язку з простроченням відповідачем строків доставки вантажу, та несплатою АТ «Укразалізниця» у добровільному порядку нарахованого ПрАТ «ІНГЗК» штрафу в розмірі 21 384,00грн. позивач звернувся до господарського суду з позовом.

В додатках до позовної заяви наявний розрахунок суми штрафу, в якому визначені номери вагонів, що були доставлені із простроченням, номери досильних накладних та основних накладних, дати приймання до перевезення, дати прибуття вагонів за основними та досильними накладними, фактичний час доставки вагонів із простроченням; кількість діб, нормативний час доставки, прострочка, % штрафу, провізна плата; сума штрафу.

Правильність розрахунку штрафу позивачем не оспорюється.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, та задовольняючи частково позовні вимоги встановив, що штраф за несвоєчасну поставку вантажу складає 21 384,00грн., проте, зменшив розмір штрафу до 19 245,60 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого господарського суду з наступних підстав.

Обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом визначає Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998.

Відповідно до п.2 Статуту залізниць України Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Відповідно до п.5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Частинами 1, 2, 5 статті 23 Статуту передбачено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

Відповідно до ст. 41 Статуту залізниць України залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з пунктами 1.1, 1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажу затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (із змінами та доповненнями), зареєстрованих в МЮ України 24.11.2000 № 644 (далі - Правила), термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до підпункту 1.1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів (статті 41, 116 Статуту залізниць України) у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі "Навантаження призначено на ____число _____місяць" (п. 2.1 Правил).

Згідно з п. 2.4 наведених Правил терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (п. 2.9 Правил).

Відповідно до п. 2.10 Правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Відповідно до ст. 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

Як зазначено в Інформаційному листі ВГС України №01-06/420/2012 від 04.04.2012, нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу здійснюється в залежності від кількості повних прострочених діб, але не менш ніж двох діб. Встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш ніж на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченої статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Згідно п. 8 Правил видачі вантажів оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

Як зазначалося вище, відповідачем вантаж доставлено з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, із простроченням по окремим вагонам від 2-х до 18 діб (а.с. 13)..

Враховуючи норми законодавства, колегія суддів погоджується із висновками господарського суду про наявність у позивача правових підстав для стягнення із відповідача штрафу за порушення термінів доставки вантажів залізничним транспортом.

Відповідачем розмір штрафних санкцій в суді першої інстанції не оспорювався.

АТ «Укрзалізниця» в відзиві на апеляційну скаргу пояснило, що рішення господарського суду в частині стягнення 19 245,60грн. відповідачем виконане.

Судова колегія вважає, що судом першої інстанції правомірно визнано за можливе зменшити розмір заявленого до стягнення штрафу, у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частиною першою статті 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз зазначених приписів свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

Відповідно до ст.3, ч3 ст.509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися зобов`язання сторін, є добросовісність, розумність і справедливість.

Відповідно до ч.1 ст.73, ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Позивач під час вирішення спору у цій справі не надав, та, відповідно, матеріали справи не містять доказів, які підтверджують понесення ним збитків або можливість їх понесення у зв`язку з несвоєчасною доставкою відповідачем вантажу.

Твердження скаржника про те, що судом першої інстанції не встановлено винятковості даного випадку, а отже відсутні підстави для зменшення штрафу є непереконливими, оскільки як вбачається з оскаржуваного рішення, господарський суд Одеської області, розглядаючи відповідне питання, та зменшуючи розмір заявленої до стягнення суми штрафу врахував, що порушення залізницею строків доставки вантажу не завдало збитків позивачу (іншого позивачем не було доведено), суд також врахував майнові інтереси позивача, оскільки зменшив розмір заявленого до стягнення штрафу до 19 245,60грн., у той час як відповідач у своїй заяві просив зменшити розмір штрафу до 10 692,00 грн.

Тому, з огляду викладеного, користуючись правом, наданим вищезазначеними положеннями чинного законодавства, а також зважаючи на те, що період прострочення не є значним, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано зменшено розмір штрафу, належного до сплати до 19 245,60грн.

Щодо того, чи є значним термін прострочення , колегія суддів зауважує, що відповідні висновки робляться судом як оціночні, виходячи із приписів ст. 86 ГПК України, та по результатам такої оцінки суд апеляційної інстанції вважає, що прострочення доставки від 2-х до 18-ти днів не є значним і може бути враховано як підстави для зменшення штрафу на 10% (2138,40грн.).

Позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 04.12.2018р. у справі №916/65/18 (на застосуванні якої наполягає позивач у апеляційній скарзі) не підлягає застосуванню у даній справі, оскільки обставини справи №916/65/18 є відмінними від обставин справи №916/1307/19. Зокрема, з постанови Верховного Суду від 04.12.2018р. у справі №916/65/18 вбачається, що під час розгляду вказаної справи в суді першої інстанції відповідачем не було заявлено клопотання про зменшення суми штрафних санкцій, а було заявлено таке клопотання лише при поданні апеляційної скарги, що обумовило наявність інших підстав для відмови у зменшенні суми штрафних санкцій.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що оскаржуване рішення господарського суду в частині визначення належної до стягнення суми штрафу шляхом зменшення її розміру ухвалено судом першої інстанції відповідно до норм матеріального та процесуального права та підстави для його скасування чи зміни відсутні, відтак рішення господарського суду Одеської області від 15.07.2019р. залишається без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення від 15.07.2019р.), покладаються на скаржника, оскільки вимоги апеляційної скарги відхилені у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 240, 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення господарського суду Одеської області від 15 липня 2019 року у справі №916/1307/19 залишити без задоволення.

Рішення рішення господарського суду Одеської області від 15 липня 2019 року у справі №916/1307/19 залишити без змін.

Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги на рішення від 15.07.2019р., покласти на скаржника.

Постанова в порядку ст.282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст.284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення згідно положень ст.ст.286,287 ГПК України.

Головуючий суддя М.А. Мишкіна

Суддя В.В. Бєляновський

Суддя К.В. Богатир