ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"15" жовтня 2019 р. Справа № 903/318/16

Суддя Господарського суду Волинської області Кравчук А. М., розглянувши матеріали заяви

Луцької міської ради

про видачу дублікату наказу

по справі № 903/318/16

за позовом Луцької міської ради, м. Луцьк

до відповідача: Підприємця Шевчука Миколи Аркадійовича, м. Луцьк

про повернення земельної ділянки

Суддя Кравчук А.М.

Секретар судового засідання Легерко В.Б.

Представники:

від стягувача: н/з

від боржника: н/з

встановив: 03.10.2019 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла заява Луцької міської ради №б/н про видачу дубліката наказу суду №903/318/16-2.

Заява обґрунтована втратою судового наказу при пересиланні ПВ ДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області.

Ухвалою суду від 03.10.2019 заяву Луцької міської ради №б/н про видачу дублікату наказу №903/318/16-2 прийнято до розгляду, повідомлено учасників справи про призначення судового засідання по справі 15.10.2019 о 14:30 год.

Сторони правом часті у судовому засіданні не скористалися, повноважних представників не направили, хоч були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про доступ до судових рішень", цим Законом регулюються відносини щодо забезпечення доступу до судових рішень (рішень, судових наказів, постанов, вироків, ухвал), ухвалених судами загальної юрисдикції, та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.

Згідно з част.2 ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 2, 3 ст.3 Закону України "Про доступ до судових рішень" встановлено, Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту.

Таким чином, вчасне отримання ухвали суду та ознайомлення з нею залежить виключно від волевиявлення самих учасників справи, тобто має суб`єктивний характер.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Волинської області від 08.06.2016, зокрема стягнуто з підприємця Шевчука Миколи Аркадійовича ( АДРЕСА_1 , ідент. код НОМЕР_1 ) на користь Луцької міської ради (43025, Волинська обл., місто Луцьк, вул. Б.Хмельницького, 19, ) 1 378 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

На виконання рішення суду видано наказ №903/318/16-2 від 13.07.2016.

Наказ дійсний для пред`явлення до виконання до 25.06.2017.

На підставі заяви Луцької міської ради від 04.10.2016 №1.1-8/6037GD LDC ПВ ДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області винесено постанову від 06.10.2016 про відкриття виконавчого провадження по виконанню наказу №903/318/16-2 від 13.07.2016.

07.06.2019 Луцька міська рада звернулась до ПВ ДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області з листом про надання інформації щодо виконання судового рішення.

ПВ ДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області у листі №23474 від 21.08.2019 повідомив, що постановою ПВ ДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області від 11.05.2017 виконавчий документ повернуто стягувачу.

Згідно поданої заяви оригінал наказу суду №903/318/16-2 від 13.07.2016 на адресу Луцької міської ради не надходив.

Згідно даних з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, виконавче провадження по виконанню наказу Господарського суду Волинської області №903/318/16-2 від 13.07.2016 завершене. Виконавчий документ повернутий стягувачеві відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження" через відсутність у боржника майна.

У відповідності зі ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини першої статті 327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За приписами пункту 1 статті 6 Конвенції "кожен має право на справедливий ... розгляд його справи ... судом, ..., який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру".

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (рішення від 19.03.1997 зі справи "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece); рішення від 20.07.2004 зі справи "Шмалько проти України").

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

З наведених приписів Конституції України та рішень Конституційного Суду України вбачається декларування законодавцем безумовного права кожного, на чию користь ухвалено судове рішення, на його виконання.

У ч.ч.2,4 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до п.19.4 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

ГПК України не надає права відмовити в задоволенні заяви про видачу дубліката наказу з мотивів її необґрунтованості та не зобов`язує стягувача наводити причини втрати наказу. За встановлення факту невиконання судового рішення видача дубліката наказу не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ, у тому числі містити й дату його видачі. Натомість відсутність наказу у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права.

Водночас обов`язковою умовою видачі дубліката наказу є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

Строк пред`явлення наказу суду №903/318/16-2 від 13.07.2016 до 25.06.2017.

Проте, ухвалою суду від 15.10.2019 поновлено строк його пред`явлення до виконання.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) як джерело права.

У рішенні Європейського суду від 20.07.2004р. у справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін. Отже, для цілей ст.6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Правові висновки про те, що виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як складову частину судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якій йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу, містяться також у рішеннях Європейського суду у справах "Бурдов проти Росії", "Горнсбі проти Греції".

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу до Конвенції (справа "ОСОБА_5 проти України", рішення Європейського суду від 15.10.2009).

Враховуючи вищевикладене, втрату позивачем оригіналу наказу суду №903/318/16-2 від 13.07.2016, обов`язковість виконання рішення суду, з метою недопущення порушення права особи на доступ до правосуддя, визначеного ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 129 Конституції України, суд дійшов висновку про задоволення заяви Луцької міської ради від 03.10.2019 та видачу дублікату наказу Господарського суду Волинської області №903/318/16-2 від 13.07.2016.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №916/215/15-г від 21.01.2019.

Керуючись ст., 234, 329 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Заяву Луцької міської ради від 03.10.2019 про видачу дублікату наказу задовольнити.

2. Видати дублікат наказу Господарського суду Волинської області №903/318/16-2 від 13.07.2016.

Ухвала господарського суду набирає законної сили з моменту її підписання відповідно до ч.2 ст. 235 ГПК України.

Ухвала суду підписана 15.10.2019.

Ухвала суду може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя А. М. Кравчук