РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.10.2019Справа № 910/9329/19

Господарський суд міста Києва в складі судді Привалова А.І., за участю секретаря судового засідання Мазура В.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні

справу № 910/9329/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІ-ПАК"

до Фізичної особи-підприємця Козак Любов Іванівни

про стягнення 38 160,00 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: Козак Л.І .

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УНІ-ПАК" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Фізичної особи-підприємця Козак Любов Іванівни про стягнення подвійної вартості неповернутої зворотної тари в розмірі 38 160,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що у відповідача наявна заборгованість за Договором поставки продукції №80265 від 21.03.2017 за неповернуту зворотну тару в розмірі 38 160,00 грн. При цьому, у відповідності до договору про купівлю-продаж права вимоги (цесії) № 4 від 23.03.2018, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Кушнер" та товариством з обмеженою відповідальністю "УНІ-ПАК", до позивача серед інших вимог перейшло право вимоги до фізичної особи-підприємця Козак Любов Іванівни за Договором поставки продукції №80265 від 21.03.2017р., у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.08.2019 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. При цьому, суд зобов`язав відповідача подати відзив на позовну заяву з доданням доказів, що підтверджують викладені в ньому обставини в строк до 22.08.2019.

13.08.2019 через канцелярію Господарського суду міста Києва від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання проти позову заперечує, посилаючись на те, що Договір поставки продукції №80265 від 21.03.2017 діє до 31.12.2020 і за поверненням зворотної тари до неї ніхто не звертався.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.09.2019 суд вирішив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання призначено на 19.09.2019.

17.09.2019 на адресу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява про відкладення судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2019 розгляду справи відкладено на 17.10.2019.

Представник відповідача в судовому засіданні 17.10.2019 проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві.

Представник позивача в судове засідання вдруге не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Клопотання про відкладення розгляду справи на адресу суду від позивача не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

У судовому засіданні 17.10.2019, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

21.03.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кушнер" (постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Козак Любов`ю Іванівною (покупець) було укладено договір поставки продукції №80265 (далі - договір).

Відповідно до п. 1 розділу І договору, постачальник зобов`язаний поставляти продукцію покупцю згідно замовлення покупця, а покупець зобов`язується своєчасно приймати цю продукцію, оплачувати її вартість на умовах даного договору та повертати зворотну тару в строк та на умовах, передбачених даним договором. Замовлення передається постачальнику в будь-якій зрозумілій сторонам формі (електронною поштою, через торгового представника, факсимільним, телефонним зв`язком, усно тощо).

Згідно із п. 2 розділу І договору під терміном Продукція в даному договорі Сторони розуміють пиво в пляшках, банках та кегах, напої безалкогольні, напої слабоалкогольні, мінеральні води, мінеральні води ароматизовані, воду питну, що вироблені ПАТ "Оболонь", ДП ПАТ "Пивоварня Зіберта" ПАТ "Охтирський пивоварний завод", ПАТ "Красилівське", ПАТ "Бершадський пиво комбінат". Продукція, що поставляється, повинна відповідати всім санітарним, гігієнічним, технічним стандартам і правилам, встановленим діючим законодавством України, що підтверджується сертифікатами відповідності та якості.

За змістом пункту 1 розділу ІІ договору, постачальник передає в тимчасове користування ящики, піддони, кеги та балони (надалі - зворотна тара) покупцю відповідно до переліку та виключно в межах лімітів передачі зворотної тари, погоджених сторонами в договорі шляхом підписання Акту прийому-передачі майна, який є невід`ємною частиною даного договору, а покупець зобов`язується повертати зворотну тару в строк та на умовах, передбачених даним договором. Пляшка, у якій міститься продукція, що продається покупцю, є незворотною тарою. Покупець зобов`язується забезпечити повне збереження схоронності зворотної тари, що передана в тимчасове користування постачальником, не змінювати за власною ініціативою місце зберігання зворотної тари, письмово погоджувати з постачальником нові місця зберігання зворотної тари, не передавати свої права та обов`язки,по даному договору третім особам.

Згідно із актами прийому-передачі майна № 11 від 21.03.2017, № 12 від 17.06.2017, було передано відповідачу зворотну тару в загальній кількості: Кега Оболонь 30 л. в кількості 1 шт.; Кега Оболонь 50 л. в кількості 5 шт.

В пункті 6 розділу II договору сторони погодили, що покупець зобов`язаний повертати постачальнику 100% від поставленої кількості: кеги, вуглекислотні балони, ящики, піддони. Вся зворотна тара повинна бути повернена покупцем постачальнику в термін не більше 20 діб з дня отримання продукції, кеги - в термін не більше: 7 діб - для теплих місяців (квітень-вересень); 14 діб - для прохолодних місяців (жовтень-березень), вуглекислотні балони - в термін не більше 30 діб. Покупець зобов`язується протягом 1 (одного) календарного дня повернути наявні залишки зворотної тари в разі:

- демонтажу обладнання для розливу пива;

- письмової вимоги постачальника, якщо покупцем порушено умови даного договору;

- письмової вимоги постачальника, якщо останній вважає, що є загроза схоронності переданої в тимчасове користування зворотної тари;

- дострокового розірвання або припинення строку дії цього договору.

Відповідно до п. 3 розділу II договору, заставна ціна на зворотну тару вказується у накладних.

Згідно із доданих до позову видаткових накладних № РТ-40197 від 21.03.2017, № РТ-41978 від 17.06.2017, вартість Кеги Оболонь 50 л. становить 2650,00 грн. без ПДВ; вартість Кеги Оболонь 30 л. становить 2650,00 грн. без ПДВ.

У відповідності до п. 8 розділу II договору сторони погодили, що якщо зворотна тара при поверненні має механічні пошкодження (деформацію) та виключає подальше використання, то вона не приймається постачальником, про що складається відповідний Акт.

При пошкодженні, псуванні, втраті або знищенні зворотної тари з вини покупця, покупець зобов`язаний відшкодувати постачальнику подвійну заставну ціну зворотної тари з врахуванням податку на додану вартість (згідно умов даного договору) та відшкодувати всі спричинені своєю діяльністю або бездіяльністю збитки та упущену вигоду постачальника.

23.03.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кушнер" (цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УНІ-ПАК" (позивач, цесіонарій) було укладено договір про купівлю-продаж права вимоги (цесії) № 4, відповідно до умов якого ТОВ "Кушнер" відступає, а ТОВ "УНІ-ПАК" повністю приймає на себе право вимоги (право грошової вимоги по сплаті за товари (послуги), відповідно до договорів, укладених із третіми особами, що зазначені у реєстрі вимог), що належить ТОВ "Кушнер", і стає кредитором за договорами (Основними договорами), укладеними ТОВ "Кушнер" із третіми особами згідно із Реєстром вимог, що додається до цього договору і є невід`ємною його частиною.

Відповідно до додатку №1 до договору про купівлю-продаж права вимоги (цесії), сторони погодили, що від ТОВ "Кушнер" до ТОВ "УНІ-ПАК" переходить право вимоги по договору поставки № 80265 від 21.03.2017.

Відповідно до п. 2.2. договору про купівлю-продаж права вимоги (цесії) одночасно з підписанням цього договору цедент передає цесіонарію повідомлення до боржника про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Обов`язок направлення повідомлення боржнику покладається на цесіонарія.

05.06.2018 на адресу відповідача направлено повідомлення про відступлення права вимоги вих. № 189 від 24.03.2018.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що ФОП Козак Любов Іванівна, в порушення умов договору не повернув у повному обсязі зворотну тару, отриману по Актам приймання-передачі, у зв`язку із чим, у відповідності до п. 8 розділу II договору, позивачем здійснено нарахування подвійної заставної ціни зворотної тари у сумі 38 160,00 грн.

Розрахунок здійснений позивачем наступним чином: ((вартість 5 Кег Оболонь 30 л. + вартість 1 Кег Оболонь 50 л.) х 2 (подвійна вартість)) х 20% ПДВ, а саме (6 х 2 650) х 2 х 20% = 38 160,00 грн.

05.06.2018 позивач направив відповідачу вимогу вих. №189 від 24.03.2018 про погашення заборгованості за договорами № 80265 від 16.07.2012, № 80265 від 28.02.2017, № 80265 від 21.03.2017 (поставка); № 20042-13257 від 11.03.2013, № 20042-21100 від 25.08.2015 в сумі 39150,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що оскільки, у відповідності до договору про купівлю-продаж права вимоги (цесії) № 4 від 23.03.2018 до Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІ-ПАК" перейшло право вимоги до Фізичної особи-підприємця Козак Любов Іванівни за договором поставки №80265 від 21.03.2017, враховуючи, що у відповідача наявна заборгованість за договором поставки № 80265 від 21.03.2017 за неповернуту зворотну тару в розмірі 38 160,00 грн., позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст. 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за своєю правовою суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Згідно ст. 514 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Відповідно до ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Статтею 517 Цивільного кодексу України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом договору про купівлю-продаж права вимоги (цесії) № 4 від 23.03.2018 ТОВ "Кушнер" відступлено, а ТОВ "УНІ-ПАК" прийнято на себе право вимоги (право грошової вимоги по сплаті за товари (послуги), в тому числі, відповідно до договору поставки №80265 від 21.03.2017, укладеного між ТОВ "Кушнер" та відповідачем.

Проаналізувавши умов договору, судом встановлено, що у відповідності до договору поставки № 80265 від 21.03.2017 предметом даного договору є поставка продукції ФОП Козак Любов Іванівні . За умовами договору поставки відповідач взяв на себе зобов`язання здійснити оплату поставленого постачальником товару.

Умовами договору поставки було також, визначено обов`язок ФОП Козак Любов Іванівни з повернення зворотної тари.

Проаналізувавши зміст договору поставки та договору цесії, суд дійшов висновку, що за умовами предмету договору поставки № 80265 від 21.03.2017, згідно із договором про купівлю-продаж права вимоги (цесії) № 4 від 23.03.2018 ТОВ "Кушнер" відступлено, а ТОВ "УНІ-ПАК" прийнято на себе право грошової вимоги по сплаті за поставлені ТОВ "Кушнер" товари згідно договору поставки № 80265 від 21.03.2017.

Зобов`язальні вимоги до ФОП Козак Любов Іванівни за договором поставки № 80265 від 21.03.2017 щодо повернення зворотної тари за змістом договору про купівлю-продаж права вимоги (цесії) № 4 від 23.03.2018 до позивача не переходили.

Крім того, судом проаналізовано додаток № 1 (Реєстр вимог № 4 станом на 23.03.2018), договору про купівлю-продаж права вимоги (цесії) № 4 від 23.03.2018, який доданий позивачем до позову та встановлено, що відповідно до п. 121 Реєстру, позивачу передано право вимоги до ФОП Козак Любов Іванівни за договорами №80265 від 16.07.2012; №80265 від 21.03.2017; №20042-13257 від 11.03.2013; №20042-21100 від 25.08.20153 на загальну суму 39 150,00 грн.

Водночас, предметом розгляду даної справи є вимоги про стягнення подвійної вартості неповернутої зворотної тари в розмірі 38 160,00 грн. та лише за одним договором - за договором поставки №80265 від 21.03.2017.

Договором цесії (додаток № 1, Реєстр вимог № 4 станом на 23.03.2018) не встановлено, яка саме сума прав вимоги була передана ТОВ "УНІ-ПАК" за договором №80265 від 21.03.2017.

У відповідності до ст. 7 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Наведена норма кореспондується зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У п. 26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Враховуючи вище наведене, з огляду на умови договору поставки №80265 від 21.03.2017 та договору про купівлю-продаж права вимоги (цесії) № 4 від 23.03.2018, оскільки за змістом договору цесії не вбачається перехід до позивача прав вимоги за зобов`язаннями відповідача зі сплати подвійної вартості неповернутої зворотної тари в розмірі 38 160,00 грн., суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими засобами доказування не доведено факту переходу до ТОВ "УНІ-ПАК" обсягу майнових зобов`язань ФОП Козак Любов Іванівни за договором поставки №80265 від 21.03.2017 щодо сплати подвійної вартості неповернутої зворотної тари у розмірі 38 160,00 грн.

Судом також, враховано, що умовами пункту 8 договору поставки повернення заставної вартості зворотної тари з урахуванням податку на додану вартість та відшкодування збитків передбачено лише у разі пошкодження, псування, втрати або знищення з вини покупця (відповідача), про що складається відповідний акт.

Однак, факт пошкодження, псування, втрати або знищення з вини відповідача тари належними та достатніми доказами не підтверджений та акту, складеного між сторонами договору поставки згідно пункту 8 розділу ІІ договору позивач в матеріали справи не надав.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених ТОВ "УНІ-ПАК" вимог про стягнення з відповідача вартості неповерненої зворотної тари за договором поставки №№80265 від 21.03.2017 у сумі 38 160,00 грн.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням вище наведеного, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог .

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 22.10.2019р.

Суддя А.І. Привалов