ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2019 р. Справа№ 920/385/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Мальченко А.О.

Остапенка О.М.

за участю секретаря судового засідання Берегової Н.М.;

за участю представників сторін:

ПАТ "Сумихімпром" - Шевцов П.В., ордер про надання правової допомоги серія ПТ № 161638 від 16.08.19

розглянувши матеріали апеляційної скарги Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

на рішення Господарського суду Сумської області від 25.06.2019

у справі №920/385/19 (суддя Соп`яненко О.Ю.)

за позовом Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром"

про стягнення 3 022 331,07 грн.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року Сумське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом до ПАТ "Сумихімпром" про стягнення 3022331,07 грн., в тому числі: 3020518,76 грн. адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2018р. відповідно до статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", зокрема за нестворення 28 робочих місць для працевлаштування інвалідів, 1812,31 грн. пені за несвоєчасну сплату адміністративно-господарських санкцій; судові витрати покласти на відповідача.

Відповідач у своєму відзиві на позов від 24.05.2019 № 85-1755 проти позовних вимог заперечує повністю, вказуючи на те, що ним вжито всіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, вина відповідача відсутня, у зв`язку з чим немає підстав для застосування адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць та нарахування пені. Зокрема, відповідачем на виконання вимог Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" було створено 165 робочих місць для працевлаштування інвалідів, що підтверджується штатним розписом керівників, спеціалістів, службовців та робітників.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 25.06.2019 у справі №920/385/19 відмовлено в задоволенні позову Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення з ПАТ "Сумихімпром" адміністративно-господарських санкцій в сумі 3 022 331,07 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" встановлена відповідальність за меншу кількість працюючих інвалідів, ніж це передбачено нормативом робочих місць, з урахуванням положень статей 18, 18-1 цього ж Закону стосовно обов`язку державних органів щодо працевлаштування інвалідів і відсутності аналогічного обов`язку у підприємств, установ, організацій, а тому відповідальність останніх може наступити тільки у разі відмови у працевлаштуванні інвалідів у кількості відповідно до встановлених нормативів. Відмова у працевлаштуванні є доказом того, що підприємство не забезпечило нормативу робочих місць.

Відповідачем у 2018 році виділено 165 робочих місць згідно з нормативом за різними спеціальностями для працевлаштування інвалідів згідно зі штатним розписом керівників, спеціалістів, службовців та робітників ПАТ "Сумихімпром". Згідно з наданими звітами форми № 3-ПН останній інформував центр зайнятості про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів, однак робочі місця при цьому залишились вакантними у зв`язку з не направленням для працевлаштування інвалідів уповноваженими органами.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, Сумське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою №04-129/758 від 23.07.2019, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 25.06.2019 у даній справі та прийняти постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Стягнути з ПАТ "Сумихімпром" адміністративно-господарські санкції та пеню в розмірі 3022331 грн. 07 коп. за 28 робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайнятих особами з інвалідністю у 2018 році.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що обставини, на які послався місцевий суд першої інстанції в якості підстав для відмови в позові, а саме надсилання відповідачем на виконання вимог ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" звітів форми № 3-ПН до Сумського міського центру зайнятості, не свідчать про виконання ним вимог ст. 19 Закону, яка встановлює норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів та обов`язок особи, яка використовує найману працю, забезпечити працевлаштування інвалідів, а тому ці обставини не є підставами, які звільняють відповідача від сплати адміністративно-господарських санкцій, передбачених статтею 20 цього Закону за порушення зазначеного нормативу.

Не відповідає дійсності твердження, що ПАТ "Сумихімпром" протягом 2018 року повідомляв відділення Фонду про наявність вакантних посад для працевлаштування осіб з інвалідністю на підприємстві, шляхом подачі Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів (форма 10 ПІ), оскільки вказаний звіт складено 09.01.2019 р. та наданий до Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів у 2019 році, що реально, не могло забезпечити працевлаштування осіб з інвалідністю на підприємстві у 2018 році.

Подання ПАТ "Сумихімпром" листів в Зарічну МСЕК, Сумську міжрайонну МСЕК, Обласної МСЕК, Ковпаківську МСЕК тощо про направлення на підприємство відповідача робітників-інвалідів для можливого працевлаштування, також, фактично, не могло забезпечити працевлаштування осіб з інвалідністю на підприємстві. Апелянт вважає, що докази, які надані ПАТ "Сумихімпром", свідчать про неналежне виконання господарського зобов`язання в частині забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю та не є підставою звільнення ПАТ "Сумихімпром" від відповідальності за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Також апелянт зазначив що мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), які виникли після дня введення мораторію, а отже, і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення.

Згідно витягу з протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 22.08.2019 зазначену апеляційну скаргу у справі №920/385/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Верховець А.А., Мальченко А.О., Остапенко О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.08.2019 апеляційну скаргу Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Господарського суду Сумської області від 25.06.2019 у справі №920/385/19 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України (не додано доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі) та надано заявнику строк на усунення недоліків.

12.09.2019 до суду апеляційної інстанції від Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги до якої додано оригінал платіжного доручення №71 від 06.09.2019 про сплату судового збору у розмірі 68 002,47 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Господарського суду Сумської області від 25.06.2019 у справі №920/385/19; розгляд апеляційної скарги призначено на 15.10.2019 року; роз`яснено сторонам право та встановлено строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі для подання відзиву на апеляційну скаргу.

02.10.2019 року через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника ПАТ "Сумихімпром" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

У відзиві відповідач зазначив, що відповідно до ст.18-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань. Відповідно до ст.20 Закону, встановлено відповідальність за меншу кількість працюючих інвалідів, ніж це передбачено нормативом робочих місць, з врахуванням положень ст.18, 18-1 Закону стосовно обов`язку державних органів щодо працевлаштування інвалідів і відсутність аналогічного обов`язку у підприємств, установ, організацій, а тому відповідальність підприємств, установ, організацій може наступити тільки у разі відмови у працевлаштуванні інвалідів у кількості відповідно до встановлених нормативів. Тільки відмова у працевлаштуванні є доказом того, що підприємство не забезпечило норматив робочих місць.

Разом з тим на виконання вимог Закону на 2018 рік на ПАТ "Сумихімпром" було створено 165 робочих місць для працевлаштування інвалідів, що підтверджується штатним розписом керівників, спеціалісті, службовців ПАТ "Сумихімпром" для працевлаштування інвалідів. Зазначає що повідомляв позивача про наявність вакантних місць для працевлаштування у 2018 році інвалідів шляхом подачі Сумському обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів звіту форми №10-ПІ.

Представник ПАТ "Сумихімпром" в судовому засіданні 15.10.2019 року проти вимог скаржника, викладених в апеляційній скарзі, заперечував, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Представники Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відтак враховуючи, що явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, участь в судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторін, суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності представників Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів.

Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

15.10.2019 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представника відповідача у справі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів слід відмовити, а рішення Господарського суду Сумської області від 25.06.2019 року у справі № 920/385/19 - залишити без змін, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закону про банкрутство).

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 24.10.2011 року порушено провадження у справі № 5021/2509/2011 за заявою ТОВ "Компанія з управління активами "Промислові інвестиції" про банкрутство ПАТ "Сумихімпром".

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 30.10.2012 року у даній справі введено процедуру санації боржника - ПАТ "Сумихімпром".

ПАТ "Сумихімпром" є юридичною особою та відповідно до вимог Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", перебуває на обліку за місцем реєстрації в Сумському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів.

Відповідно до наданого відповідачем звіту форми 10-ПІ за 2018 рік про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2018 рік, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" у 2018 році становила 4135 особи, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 137, осіб. Разом з цим, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", становить 165 осіб.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік.

Відповідно до ст. 20 вищезазначеного Закону, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Частиною 3 статті 217 ГК України серед засобів відповідальності у сфері господарювання передбачено застосування адміністративно-господарських санкцій.

Згідно зі ст.238 цього Кодексу за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Зважаючи на наведені норми, передбачені статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов`язковим платежем), а є засобом відповідальності у сфері господарювання, що передбачає застосування заходів впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв`язку зі скоєнням ним правопорушення.

Разом із тим відповідно до ч.1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою статті 20 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він вжив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Обов`язки роботодавців стосовно забезпечення прав інвалідів на працевлаштування визначені ч. 3 ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", а саме, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, частиною першою цієї статті передбачено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Таким чином, обов`язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого законом нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості.

Разом з тим, згідно зі статтею 18-1 зазначеного Закону пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості, а тому обов`язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного суду України від 20.06.2011 р. у справі № 21-60а11 та від 02.04.2013 р. у справі № 21-95а13, які прийняті за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

При цьому, колегія суддів зазначає, що за результатом працевлаштування відповідно до ст. 21 КЗпП України є укладення трудового договору між працівником (в даному випадку інвалідом) та власником підприємства або уповноваженим ним органом. Тобто, безпосереднє працевлаштування інвалідів здійснюється роботодавцями.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що створення робочих місць відповідно до встановленого нормативу; інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць (вакантних посад); спрямування центрами зайнятості інвалідів до роботодавців та випадки безпосереднього звернення інвалідів до роботодавців з питань працевлаштування; причини не працевлаштування роботодавцями інвалідів.

Як правильно встановлено господарським судом першої інстанції, відповідач відповідно до покладених на нього законодавством обов`язків вжив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, а тому незайнятість необхідної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів виникла не з вини відповідача, у зв`язку з чим на нього не може бути покладена відповідальність, передбачена ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" через відсутність у діях відповідача правопорушення.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем у 2018 році було створено 165 робочих місця для працевлаштування інвалідів за різними спеціальностями, що підтверджуються штатним розписом керівників, спеціалістів, службовців та робітників ПАТ "Сумихімпром" для працевлаштування інвалідів, що введено в дію з 01.01.2018 року, загальна кількість штатних одиниць - 165.

Як вбачається з матеріалів справи, у 2018 році Сумським міським центром зайнятості на підприємство було направлено лише одну особу - ОСОБА_1 , яка відмовилася від працевлаштування, що підтверджується особистим підписом на направленні № 0016001 від 30.11.2018.

Як зазначалося вище, обов`язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування (постанова Верховного суду України від 2 квітня 2013 року у справі № 21-95а13).

Забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості (частина перша статті 18 зазначеного Закону).

Відповідачем у 2018 році виділено 165 робочих місць згідно з нормативом за різними спеціальностями для працевлаштування інвалідів згідно зі штатним розписом керівників, спеціалістів, службовців та робітників ПАТ "Сумихімпром". Згідно з наданими звітами форми № 3-ПН останній інформував центр зайнятості про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів, однак робочі місця при цьому залишились вакантними у зв`язку з не направленням для працевлаштування інвалідів уповноваженими органами.

В той же час, відповідач повідомляв позивача про наявність вакантних місць для працевлаштування у 2018 році інвалідів шляхом подачі Сумському обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів звіту форми №10 -ПІ.

Відповідачем додатково протягом 2018 року подавалась інформація (листи) в Зарічну МСЕК, Сумську міжрайонну МСЕК, Ковпаківський МСЕК, Сумську обласну громадську організацію інвалідів України "Поступ", Сумську обласну раду первинних організацій Українського фонду "Реабілітація інвалідів", проте від них інваліди до відповідача на працевлаштування не направлялись та не зверталися.

Таким чином, незайнятість необхідної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів виникла не з вини відповідача, тому на нього не може бути покладена відповідальність передбачена статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" через відсутність у діях відповідача складу правопорушення.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що виконання відповідачем зазначених обов`язків не звільняє його від сплати передбачених статтею 20 Закону "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" адміністративно-господарських санкцій суперечать вищенаведеним нормам матеріального права.

Отже, оскільки відсутні підстави для застосування до відповідача передбачених статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" адміністративно-господарських санкцій, відповідно відсутні й підстави для застосування передбаченої цією статтею пені за прострочення сплати цих санкцій.

Окрім цього, господарський суд першої інстанції додатковими підставами для відмови у стягненні пені правомірно зазначив наступне.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 24.10.2011 року порушено провадження у справі № 5021/2509/2011 за заявою ТОВ "Компанія з управління активами "Промислові інвестиції", про банкрутство ПАТ "Сумихімпром". Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та визначено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов`язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів).

Відповідно до ст. 12 Закону про банкрутство (в редакції станом на 22.09.2011 року), протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів).

Тобто, вказана норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені протягом часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов`язаний з визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 12 березня 2012 року у справі № 3-71гс12.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду прийнято відповідно до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, безпідставними та недоведеними, спростовуються матеріалами справи та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак правових підстав для її задоволення та скасування оскаржуваного рішення не вбачається.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду спору по суті, судом першої інстанції прийнято рішення, проте, оскільки даний спір розглядається в межах справи про банкрутство, то і процесуальні документи, прийняті за результатами розгляду спору по суті повинні відповідати процесуальним формам, які передбачені Законом про банкрутство (ухвали, постанови).

Водночас, як зазначив Верховний Суд у постанові від 05.06.2018 року у справі 925/1770/15, зазначене не є підставою для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення, проте повинно враховуватись при подальшому розгляді справи.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Господарського суду Сумської області від 25.06.2019 року у справі № 920/385/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 25.06.2019 року у справі № 920/385/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до Господарського суду Сумської області.

Cторони мають право оскаржити постанову до Верховного суду в порядку, передбаченому ст.ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови підписано 18.10.2019 року.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді А.О. Мальченко

О.М. Остапенко