ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2019 року м.Дніпро Справа № 904/1233/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Білецької Л.М., Вечірка І.О.,

секретар судового засідання Крицька Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокуратури Дніпропетровської області на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 ( суддя Васильєв О.Ю.) у справі

за позовом керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради , м. Дніпро

до фізичної особи-підприємця Плещенко Тетяни Леонідівни, смт. Обухівка, Дніпровський район, Дніпропетровська обл.

третя особа без самостійних позовних вимог на предмет спору на стороні позивача: комунальне підприємство «Бюро обліку прав та діяльності з нерухомістю» Дніпровської міської ради, м. Дніпро

про стягнення 52 000,52 грн. заборгованості, розірвання договору оренди нерухомого майна від 07.058.2018 №217-ДРА/18 та зобов`язання повернути нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та ухвали суду першої інстанції.

Керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради звернувся з позовом до фізичної особи-підприємця Плещенко Т .Л. про стягнення 52 000,52 грн. заборгованості з орендної плати за користування нерухомим майном, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Дніпро; дострокове розірвання договору оренди у зв`язку із невиконанням орендарем своїх зобов`язань зі сплати орендної плати та cпонукання відповідача повернути орендоване майно балансоутримувачу.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням прокурора на порушення відповідачем вимог Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та умов договору оренди стосовно сплати орендної плати в повному обсязі на протязі: травень 2018-лютий 2019 року.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 у даній справі позов залишено без розгляду.

Зазначена ухвала мотивована посиланням на те, що у цій справі господарським судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради, який є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту майнових інтересів держави

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Перший заступник прокурора Дніпропетровської області звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу господарського суду скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції та стягнути з відповідача на користь прокуратури судовий збір за подання апеляційної скарги.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Скаржник зазначає, що звернення керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 до суду із позовною заявою на захист інтересів держави в особі Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради обґрунтовано бездіяльністю органу місцевого самоврядування.

Не зважаючи на покладені повноваження, а також тривалий характер порушень з боку фізичної особи-підприємця Плещенко Т .Л. умов договору, Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради - органом, на який покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави, всупереч цих інтересів будь-яких заходів цивільно-правового характеру, спрямованих на захист державних інтересів, не вжито.

На думку апелянта, порушення інтересів держави полягає у недотриманні встановленого законодавством порядку використання майна комунальної власності та у неналежному виконанні фізичною особою-підприємцем Плещенко Т.Л. зобов`язань за договором оренди комунального майна.

Суд першої інстанції не з`ясував, чи потребують захисту державні інтереси у цьому випадку, чи замінює прокурор у цьому судовому провадженні орган, уповноважений на виконання відповідних функцій, який не здійснює захисту або робить це неналежно. Судом також достеменно не перевірено наведені прокурором причини, які свідчать про невжиття Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради заходів щодо захисту інтересів держави шляхом припинення їх порушення.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Відзиву на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не надано.

За частиною третьою статті 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2019 для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі головуючого судді Кузнецова В.О., суддів Білецької Л.М., Вечірка І.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.05.2019 відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні на 11.06.2019.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.06.2019 провадження у справі за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 зупинено до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №587/430/16-ц.

27.06.2019 матеріали справи надіслано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду разом із касаційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 06.06.2019.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 19.07.2019 відмовлено у відкритті касаційного провадження першого заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 06.06.2019.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.10.2019 поновлено апеляційне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019, призначено справу до розгляду на 24.10.2019.

24.10.2019 у судове засідання з`явилися представники скаржника та позивача.

Відповідач та третя особа наданими їм процесуальним правом не скористалися та не забезпечили в судове засідання явку повноважних представників, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, враховуючи те, що участь в судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторони, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників відповідача та третьої особи.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради звернувся з позовом до фізичної особи-підприємця Плещенко Т.Л. (відповідач) про стягнення 52 000,52 грн. заборгованості з орендної плати за користування нерухомим майном, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Дніпро; дострокове розірвання договору оренди у зв`язку із невиконанням орендарем своїх зобов`язань зі сплати орендної плати та cпонукання відповідача повернути орендоване майно балансоутримувачу.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням прокурора на порушення відповідачем вимог Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та умов договору оренди стосовно сплати орендної плати в повному обсязі на протязі: травень 2018 - лютий 2019 року.

Стосовно підстав для захисту інтересів держави прокурор зазначив, що факт своєчасного неподання до суду Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради позову про стягнення з відповідача заборгованості та розірвання договору оренди свідчить про неналежне здійснення позивачем владних повноважень, що в свою чергу унеможливлює своєчасне находження коштів (орендної плати) до місцевого бюджету .

Також прокурор вказав, що відповідно до ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура , яка здійснює представництво інтересів державі в суді у виключних випадках і в порядку, визначеному законом. Частиною третьою ст.4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Предметом судового розгляду у даній справі є позовні вимоги прокурора в інтересах держави про стягнення з відповідача на користь позивача (який є виконавчим органом міської ради) орендної плати за користування нерухомим майном, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Дніпро; дострокове розірвання договору оренди у зв`язку із невиконанням орендарем (відповідачем) своїх зобов`язань зі сплати орендної плати та cпонукання відповідача повернути орендоване майно балансоутримувачу.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення у судовому засіданні присутніх учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом норм процесуального та матеріального права, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, враховуючи таке.

Положенням статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

За змістом частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Нормами Закону України "Про прокуратуру" визначено правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України. Зокрема, за змістом статті 1 зазначеного Закону прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Положеннями статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною третьою цієї норми Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

В контексті зазначеного судам слід враховувати Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді №3-рп/99 від 08.04.1999).

Так, Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави", визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини рішення).

На думку Конституційного Суду України, інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З огляду на викладене, поняття "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи N806/1000/17).

У даній справі прокурор обґрунтував наявність порушення "інтересів держави", у зв`язку з неналежним виконанням фізичною особою-підприємцем Плещенко Т.Л. зобов`язань за договором оренди комунального майна та порушення встановленого законодавством порядку використання майна комунальної власності.

Враховуючи, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (частина 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, п. 27).

Водночас, Європейський Суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

З урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини 2 ст. 129 Конституції України).

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №924/1256/17.

Наявність підстав для представництва у відповідності з частиною 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

Правовий аналіз положень частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: - якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; - у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно різняться.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

"Нездійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка, проте, є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Вищенаведена правова позиція узгоджується з усталеними правовими висновками Верховного Суду, зокрема в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 926/03/18, від 23.09.2018 у справі № 924/1237/17.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява N7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Відповідно до частини другої статті четвертої Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання.

Рішенням Дніпровської міської ради від 20.12.2017 № 36/28 затверджено Положення про департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради у новій редакції.

Відповідно до п.1.4 зазначеного Положення департамент є юридичною особою публічного права, утримується за рахунок коштів місцевого бюджету, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби, має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, штампи, бланки та інші реквізити.

Департамент здійснює контроль за виконанням договірних умов з боку орендарів або осіб, які набули право оренди на зазначене майно, а також за ефективним використанням та збереженням об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста (п.3.2.17 Положення).

За нормами чинного законодавства Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради наділений правом і має можливість самостійно вирішувати питання захисту порушених прав, в тому числі шляхом звернення до суду.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням прокурора на порушення відповідачем вимог Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та умов договору оренди стосовно сплати орендної плати в повному обсязі на протязі: травень 2018 року - лютий 2019 року.

Відповідно до статті 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів декількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та Законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою, встановленому Законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, предметом судового розгляду у даній справі є позовні вимоги прокурора в інтересах держави про стягнення з відповідача на користь позивача (який є виконавчим органом міської ради) орендної плати за користування нерухомим майном, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Дніпро; дострокове розірвання договору оренди у зв`язку із невиконанням орендарем (відповідачем) своїх зобов`язань зі сплати орендної плати та cпонукання відповідача повернути орендоване майно балансоутримувачу.

Господарським судом встановлено, що при зверненні з цим позовом в обґрунтування необхідності самостійного захисту інтересів держави прокурор вказав на тривалу бездіяльність Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, яка полягала у неподанні до суду позову про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати; що на думку прокурора свідчить про неналежне здійснення позивачем владних повноважень, неналежний захист цим органом інтересів держави, та в свою чергу унеможливлює своєчасне находження коштів до місцевого бюджету.

Натомість, у цій справі господарським судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради, який є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту майнових інтересів держави.

Навпаки, обставини справи свідчать про вжиття позивачем заходів з метою приведення правовідносин з відповідачем у відповідність до вимог чинного законодавства.

Так, листом від 21.02.2019 №12/3-56 позивач повідомив прокурора про надання на вимогу прокурора належним чином завірених копій документів стосовно правовідносин з відповідачем. А також у наведеному листі позивач зазначив, що вищевказане свідчить про те, що Дніпровська міська рада сумлінно ставиться до здійснення своїх прав та обов`язків, передбачених чинним законодавством України, з метою захисту законних інтересів територіальної громади міста Дніпра.

Сама по собі обставина незвернення позивача з позовом протягом певного періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).

За наведених обставин, господарський суд, встановивши, що прокурором у зверненні з позовом до суду не доведено необхідності захисту інтересів держави саме прокурором, не зазначено причин неможливості здійснення позивачем, який є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю, захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів у судовому порядку; не наведено доказів того, що Департамент не може чи не бажає здійснювати захист інтересів держави та звертатись до суду з відповідним позовом до фізичної особи-підприємця Плещенко Тетяни Леонідівни, дійшов неспростовного висновку про наявність підстав для залишення без розгляду позову прокурора в інтересах держави в особі Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права під час постановлення оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено. В зв`язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції має бути залишена без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги першого заступника прокуратури Дніпропетровської області відмовити.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 у справі №904/1233/19 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Постанова складена у повному обсязі 28.10.2019.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді Л.М.Білецька

І.О.Вечірко