РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2019Справа № 910/5096/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Лук`янчук Д.Ю., розглянувши у порядку загального позовного провадження господарську справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Акціонерного товариства "К.Енерго"

про стягнення 937 683, 88 грн.

за участю представників:

від позивача: Литвин П.В.

від відповідача: Жуков А.О.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду м. Києва з позовом звернулось Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", яке змінило свою організаційно-правову форму на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", (далі - АТ "НАК "Нафтогаз України", позивач) до Публічного акціонерного товариства "Київенерго", яке змінило свою організаційно-правову форму та назву на Акціонерне товариство "К.Енерго" (далі - АТ "К.Енерго", відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 937 683, 88 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 1815/1617-БО-41/17 від 27.10.2016 р. в частині своєчасної сплати вартості поставленого газу за період з жовтня по грудень 2016 р. та з січня по вересень 2017 р., внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість.

У позові АТ "НАК "Нафтогаз України" просить суд стягнути з відповідача основний борг у сумі 392 543,11 грн., пеню у сумі 269 648,26 грн., інфляційні втрати у сумі 216 859,98 грн. та 3 % річних у сумі 58 632,53 грн., що разом склало 937 683, 88 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.05.2018 р. вказаний позов було прийнято до розгляду, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

У строк, встановлений законом, відповідач надав відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечив, вказав, що сума основного боргу була ним сплачена у повному обсязі, у стягненні решти заявленої суми просив відмовити. У подальшому подав клопотання про зменшення розміру нарахованих позивачем штрафних санкцій.

У підготовчому засіданні представник відповідача заявив клопотання про заміну відповідача - АТ "Київенерго" на його правонаступника КП ВО Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго". Розглянувши указане клопотання, суд ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2018 р., залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2019 р. та постановою Верховного Суду від 22.05.2019 р., відмовив у його задоволенні з підстав, зазначених у вказаній ухвалі.

Під час розгляду справи по суті представник позивача свої вимоги підтримав, не заперечив проти того, що основний борг відповідач сплатив у повному обсязі, просив задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні вказав на відсутність його вини у порушенні зобов`язання, також зазначив, що частина основної заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу № 1815/1617-БО-41/17 від 27.10.2016 р. у сумі 330 250,83 грн. була сплачена відповідачем до відкриття провадження у даній справі, а інша частина цього боргу погашена відповідачем протягом розгляду даної справи. Також просив зменшити розмір пені та відмовити у задоволенні позову.

Суд, розглянувши заяви учасників справи по суті спору, заслухавши їх пояснення у судовому засіданні та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне.

Установлено, що 27.10.2016 року між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (постачальник) та ПАТ "Київенерго" (покупець) був укладений договір постачання природного газу № 1815/1617-БО-41/17 від 27.10.2016 р. (далі - договір поставки). Відповідно до цього договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1). Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними організаціями (п. 1.2 договору).

Пунктом 2.1 договору (із урахуванням внесених змін додатковою угодою № 5 від 31.03.2017 р.) сторони визначили обсяг газу, який має бути поставлений постачальником, та передбачили період його поставки - з 01.10.2016 р. по 30.09.2017 р.

Пунктом 5.2 договору сторони погодили ціну газу за 1 000 куб.м., зміни до якого вносились сторонами додатковими угодами № 2 від 26.11.2016 р., № 3 від 30.12.2016 р., № 5 від 31.03.2017 р.

Відповідно до пункту 6.1 договору оплата за газ здійснюється виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками і діє в частині реалізації газу з 01.10.2016 р. до 30.09.2017 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1 договору в редакції додаткової угоди № 5 від 31.03.2017 р.).

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 вказаної статті).

Так, згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У судовому засіданні встановлено, що позивач умови договору виконав у повному обсязі, за період з жовтня по грудень 2016 р. та з січня по вересень 2017 р. поставив відповідачу газ на загальну суму 392 543,11 грн., що підтверджується наявними у справі актами приймання-передачі природного газу за вказаний період.

Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання виконав неналежним чином, вартість поставленого газу сплатив не в повному обсязі, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Отже, оскільки матеріалами справи підтверджено факт порушення споживачем свого зобов`язання зі сплати вартості поставленого газу, у позивача виникло право вимагати стягнення з відповідача простроченого грошового зобов`язання.

Разом з тим, під час розгляду справи по суті встановлено та не заперечувалось сторонами, що частина заборгованості, а саме - в сумі 330 250,83 грн. була сплачена відповідачем до відкриття провадження у справі, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжного доручення № від 08.02.2018 р. та листа ПАТ "Київенерго" № 42АУ/52Ф/670 від 28.02.2018 р., направленого на адресу ПАТ "НАК "Нафтогаз України", у якому відповідач просив здійснену ним оплату в розмірі 330 250,83 грн. вважати оплатою за газ, поставлений відповідно до договору № 1815/1617-БО-41/17 від 27.10.2016 р., а також банківською випискою з рахунку позивача про відповідне зарахування коштів, що свідчить про відсутність предмету спору в цій частині.

За змістом ст. 231 ГПК України у разі відсутності предмету спору провадження у справі закривається. Відповідно до ч. 4 п. 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" припинення (закриття) провадження у справі можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

За таких обставин позовні вимоги АТ "НАК "Нафтогаз України" в частині стягнення з відповідача заборгованості за поставлений газ у сумі 330 250,83 грн. задоволенню не підлягають.

Щодо іншої частини основного боргу, а саме - 62 292,28 грн., то судом встановлено, що дану заборгованість відповідач також сплатив, але вже після відкриття провадження у справі - 31.10.2018 р., що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача. Зазначені обставини не заперечувались сторонами у судовому засіданні.

Таким чином, сплативши заборгованість у вказаній сумі під час розгляду справи, відповідач припинив відповідне грошове зобов`язання, у зв`язку з чим провадження у частині позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 62 292,28 грн. підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України за відсутністю предмету спору.

За таких обставин судом встановлено, що у відповідача відсутня основна заборгованість за поставлений газ у період з жовтня по грудень 2016 р. та з січня по вересень 2017 р., проте, мало місце прострочення зобов`язання відповідачем, у зв`язку із чим позивачем нараховано пеню у сумі 269 648,26 грн., інфляційні втрати у сумі 216 859,98 грн. та 3 % річних у сумі 58 632,53 грн.

Згідно з частиною 1 статті 216 ГК України за порушення господарського зобов`язання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У відповідності до частини 2 статті 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків, штрафні санкції, оперативно-господарські санкції.

Штрафними санкціями у ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з положеннями статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Так, у пункті 8.1 договору поставки сторони погодили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно з п. 6.1 договору (в редакції додаткової угоди № 5 від 31.03.2017 р.) він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін (п. 2.5 постанови Пленуму від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Здійснивши власний перерахунок заявленої до стягнення суми неустойки з урахуванням наведених норм чинного законодаства та встановлених у даній справі обставин, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 269 648,26 грн., тобто у меншому розмірі, ніж просить позивач, оскільки відповідне нарахування ним було здійснене на підставі невірно встановленої суми основної заборгованості та періоду її нарахування.

Також суд розглянув клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, за результатами чого вирішив у його задоволенні відмовити, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, або якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Суд приймає до уваги, що неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора (рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

У той же час, правовий зміст ст. 233 ГК України свідчить про те, що вона не є імперативною, а застосовується на розсуд суду за наявності визначених у ній умов та на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто є правом суду.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", а також висновків, що містяться у постановах Верховного Суду від 05.04.2018 у справі № 905/1180/17, від 12.09.2018 у справі № 912/3594/17, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Суд вважає, що відповідач у даному випадку не довів суду наявності виняткових обставин, що можуть бути підставою для зменшення розміру пені, врахування інтересів обох сторін при виконанні зобов`язання, не навів поважних причин порушення зобов`язання, яке стало підставою для застосування заходів відповідальності позивачем, а надані докази, зокрема, копія балансу АТ "Київенерго" станом на 31.03.2019 р. та звіт про фінансові результати за І квартал 2019 року не свідчать про виключність зазначених обставин та про вжиття будь-яких заходів відповідачем для недопущення порушення зі свого боку господарського зобов`язання з оплати газу.

Посилання відповідача на Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18 червня 2014 р., на підставі якого, на думку споживача, утворилась заборгованість внаслідок зміни порядку зарахування сплачених ним коштів на виконання договору поставки газу, суд відхиляє.

Так, указаний Порядок визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки. Однак, цей Порядок не стосується договірних зобов`язань сторін в частині порядку та строків розрахунків між сторонами та не впливає на них (аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 р. по справі № 910/16072/18, Вищим господарським судом України у постанові від 29.11.2016 по справі № 910/31608/15).

Доводи відповідача про неправомірність стягнення пені з боржника за відсутності його вини у порушенні зобов`язання (припинення з 01.05.2018 р. користування енергогенеруючими потужностями та припинення діяльності з постачання теплової енергії споживачам міста Києва; невчасність та неповний обсяг здійснення розрахунків споживачами за надані послуги з теплопостачання до 01.05.2018 р.) суд також до уваги не приймає, оскільки умовами договору № 1815/1617-БО-41/17 від 27.10.2016 р. саме на відповідача, як на споживача за договором, покладений обов`язок здійснювати оплату за отриманий газ (п. 1.1) і такий обов`язок не ставиться в залежність від нарахування та сплати іншими споживачами послуг за поставлену теплову енергію.

Щодо тверджень відповідача про наявність відкритих стосовно нього виконавчих проваджень у період з травня по липень 2019 р. суд зазначає, що вказані обставини не свідчать про винятковість виникнення заборгованості відповідача за несплачений газ за договором № 1815/1617-БО-41/17 від 27.10.2016 р., оскільки ця заборгованість виникла у відповідача ще у 2016-2017 роках, тобто майже за 3 роки до того, як були відкриті вказані виконавчі провадження.

З іншого боку, суд враховує інтереси позивача, який також здійснює власну господарську діяльність та, уклавши договір на поставку газу, розраховував на своєчасне отримання оплати за поставлений відповідачу товар. При цьому нарахована сума пені не є значно чи надмірно великою, виходячи із загальної суми договору, а сам розмір пені був погоджений відповідачем при укладенні договору поставки. Отже, сума пені в даному випадку не є додатковим прибутком для позивача.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Оскільки відповідач не довів наявність зазначених у вказаній статті обставин, суд вважає, що немає підстав для зменшення визначеної судом пені при встановленому та підтвердженому факті прострочення зобов`язання.

Стосовно заявлених позивачем до стягнення матеріальних втрат у вигляді інфляційної складової боргу в сумі 216 859,98 грн. та 3 % річних у сумі 58 632,53 грн. суд наголошує, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, здійснивши власний розрахунок заявлених до стягнення сум матеріальних втрат на підставі наведених норм чинного законодавства, встановив, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційна складова боргу в сумі 213 925,22 грн. та 3% річних в сумі 58 384,85 грн., тобто у менших сумах, ніж просив позивач, у зв`язку із невірним розрахунком суми основної заборгованості та періоду її нарахування, а також застосування позивачем невірного індексу інфляції.

За таких обставин позовні вимоги АТ "НАК "Нафтогаз України" підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у тому числі за розгляд апеляційної та касаційної скарг на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.11.2018 р.

Керуючись ст.ст. 73-79, 129, 231, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Провадження за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Акціонерного товариства "К.Енерго" про стягнення заборгованості у сумі 937 683, 88 грн. в частині позовних вимог про стягнення основної заборгованості в сумі 62 292,28 грн. закрити.

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Акціонерного товариства "К.Енерго" про стягнення заборгованості у сумі 875 391,60 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "К.Енерго" (85612, Донецька обл., м. Курахове, вул. Енергетиків, 34; ідентифікаційний код 00131305) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) пеню у сумі 269 648 (двісті шістдесят дев`ять тисяч шістсот сорок вісім) грн. 26 коп., інфляційні втрати у сумі 213 925 (двісті тринадцять тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) грн. 22 коп., 3 % річних у сумі 58 384 (п`ятдесят вісім тисяч триста вісімдесят чотири) грн. 85 коп., судовий збір за розгляд позовної заяви у сумі 8 129 (вісім тисяч сто двадцять дев`ять) грн. 37 коп., судовий збір за розгляд апеляційних та касаційних скарг у сумі 2 280 (дві тисячі двісті вісімдесят) грн. 16 коп.

У решті позовних вимог - відмовити.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 3 жовтня 2019 року.

Повний текст рішення складений 23 жовтня 2019 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.