ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про результат розгляду заяви про відстрочення виконання рішення суду

28.10.2019м. Дніпро№ 904/3022/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Ільєнко Д.Ю.

та представників:

від заявника (відповідача): Міщук П.В.;

від позивача: не з`явився;

вільний слухач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

заяву Фізичної особи-підприємця Міщука Петра Васильовича

про відстрочення виконання рішення суду В.

у справі:

за позовом Фізичної особи-підприємця Думи Івана Володимировича (м. Червоноград, Львівської області)

до Фізичної особи-підприємця Міщука Петра Васильовича (м. Дніпро)

про стягнення заборгованості за договором транспортно-експедиційних послуг № 136/18 від 20.12.2018 у розмірі 28 000 грн. 00 коп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У липні 2019 року Фізична особа-підприємець Дума Іван Володимирович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просив суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Міщука Петра Васильовича (далі - відповідач) заборгованість за надані транспортно-експедиційні послуги у розмірі 28 000 грн. 00 коп.

Ціна позову складається з суми основного боргу.

Також позивач просив суд стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 3 500 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем (експедитором) зобов`язань за договором транспортно-експедиційних послуг № 136/18 від 20.12.2018, який було укладено у спрощений спосіб, в частині повного та своєчасного розрахунку за надані позивачем (перевізником) послуги з перевезення вантажу, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 28 000 грн. 00 коп.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2019 позовні вимоги задоволено в повному обсязі, стягнуто з Фізичної особи-підприємця Міщука Петра Васильовича на користь Фізичної особи-підприємця Думи Івана Володимировича 28 000 грн. 00 коп. основного боргу, 1 921 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору, 3 500 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

На примусове виконання рішення суду було видано наказ від 08.10.2019.

Фізична особа-підприємець Міщук Петро Васильович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою (вх. суду № 47354/19 від 17.10.2019) про відстрочення виконання рішення, в якій просить суд відстрочити виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2019 по справі № 904/3022/19 на строк отримання грошових коштів по виконавчому провадженню № 59965330 від замовника послуг з перевезення.

В обґрунтування поданої заяви відповідач посилається на те, що така складна фінансова ситуація склалася внаслідок взаємовідносин із замовником послуг з перевезення - Товариством з обмеженою відповідальністю "Атем Плюс", який не розраховується за надані послуги з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом та станом на 16.10.2019 заборгованість якого перед відповідачем становить 122 341 грн. 95 коп. Оскільки грошові кошти від замовника не надходять, у відповідача відсутня можливість розрахуватися за надані послуги з перевізником. Також заявник посилається на умови пункту 6.1. договору, в якому сторони узгодили, що оплата за вказаним договором відбувається з коштів, що надходять від замовника. Оскільки грошові кошти від замовника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Атем Плюс" не надійшли і станом на 16.10.2019 заборгованість в сумі 122 341 грн. 95 коп., яка встановлена та стягнута на його користь рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/1836/19, не погашена, заявник (відповідач) вважає, що його вина у виникненні заборгованості відсутня, а вказані вище обставини є підставою для застосування приписів статті 331 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 17.10.2019 заяву про відстрочення виконання рішення прийнято до розгляду та призначено її розгляд у судовому засіданні на 28.10.2019.

Від позивача надійшло клопотання (вх. суду № 48665/19 від 25.10.2019 та вх. суду №48737/19 від 25.10.2019), у якому він просить суд розглядати справи без участі представника позивача, за наявними у матеріалах справи документами, у зв`язку з тим, що стягувач не має можливості забезпечити участь представника у судовому засіданні.

Від позивача надійшли заперечення (вх. суду № 48666/19 від 25.10.2019 та вх. суду №48738/19 від 25.10.2019) з приводу заяви про відстрочення, у яких він просить суд відмовити відповідачу у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду, посилаючись на те, що:

- боржник є не лише не добропорядним учасником господарських відносин, а й недобросовісним учасником судового процесу, враховуючи невизнання ним позовних вимог, заява про відстрочення судового рішення є черговим засобом ухилення від виконання власних грошових зобов`язань;

- несплата коштів контрагентом боржнику не може впливати на здійснення розрахунків з позивачем, адже, не позивач обирав ФОП Міщуку П. В. такого контрагента;

- одним з принципів підприємницької діяльності, за змістом частини статті 44 Господарського кодексу України, є власний комерційний ризик;

- укладаючи договір з Товариством з обмеженою відповідальністю "Атем Плюс", відповідач мав проаналізувати, чи варто працювати з таким контрагентом, чи платоспроможний його партнер та чи не надто високі ризики співпраці з таким господарюючим суб`єктом;

- боржник повинен показати суду свій баланс та довести реальну неспроможність виконати власне грошове зобов`язання, за рахунок надходжень від інших господарських операцій; відповідачем таких документів не надано;

- боржник просить відстрочити виконання рішення на невизначений строк, що суперечить принципам господарського судочинства.

Від позивача засобами електронного зв`язку надійшла заява (вх. суду № 48739/19 від 25.10.2019), у якій він просить суд прийняти до розгляду заперечення з приводу заяви про відстрочення та клопотання про розгляд заяви боржника без участі представника стягувача з офіційної електронної адреси адвоката Лози В.М., у зв`язку з тим, що оригінали вказаних документів надіслані Новою поштою 24.10.2019 можуть не надійти до суду на дату чергового судового засідання.

У судове засідання 28.10.2019 з`явився заявник (відповідач).

Представник позивача у вказане судове засідання не з`явився, при цьому судом було враховано наявність його клопотання про розгляд заяви без участі представника позивача, яке було задоволено судом.

У судовому засіданні 28.10.2019 представник заявника виклав зміст заяви про відстрочення рішення суду, навів доводи в її обґрунтування, просив суд її задовольнити з підстав, що у ній викладені.

Судом було оголошено зміст заперечень позивача проти заяви про розстрочення рішення суду.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява про відстрочення виконання рішення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення заяви по суті, заслухавши заявника (відповідача),

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2019 позовні вимоги задоволено в повному обсязі, стягнуто з Фізичної особи-підприємця Міщука Петра Васильовича на користь Фізичної особи-підприємця Думи Івана Володимировича 28 000 грн. 00 коп. основного боргу, 1 921 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору, 3 500 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку, контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

На примусове виконання рішення суду було видано наказ від 08.10.2019.

Оскільки виконання рішення суду є невід`ємною стадією судового процесу, то і відстрочення (розстрочення) виконання рішення на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному Господарського процесуального кодексу України та Законом України "Про виконавче провадження", який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до положень частини 1 статті 33 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Відповідно до статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом); встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

При цьому, на відміну від статті 121 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017) стаття 331 Господарського процесуального кодексу України не містить вимогу про винятковість випадків, коли може бути відстрочено чи розстрочено виконання рішення суду.

Таким чином, обов`язковою умовою надання відстрочення виконання судового рішення є наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання такого рішення, які заявник повинен довести відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

До того ж, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд для юридичних осіб зобов`язаний також враховувати ступінь вини відповідача у виникненні спору.

Так, у відповідності до вказаних норм закону, Фізична особа-підприємець Міщук Петро Васильович звернувся до господарського суду із заявою про відстрочення виконання рішення суду, в якій просить суд відстрочити виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2019 по справі № 904/3022/19 на строк отримання грошових коштів по виконавчому провадженню № 59965330 від замовника послуг з перевезення.

В обґрунтування поданої заяви відповідач посилається на те, що така складна фінансова ситуація склалася внаслідок взаємовідносин із замовником послуг з перевезення - Товариством з обмеженою відповідальністю "Атем Плюс", який не розраховується за надані послуги з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом та станом на 16.10.2019 заборгованість якого перед відповідачем становить 122 341 грн. 95 коп. Оскільки грошові кошти від замовника не надходять, у відповідача відсутня можливість розрахуватися за надані послуги з перевізником. Також заявник посилається на умови пункту 6.1. договору, в якому сторони узгодили, що оплата за вказаним договором відбувається з коштів, що надходять від замовника. Оскільки грошові кошти від замовника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Атем Плюс" не надійшли і станом на 16.10.2019 заборгованість в сумі 122 341 грн. 95 коп., яка встановлена та стягнута на його користь рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/1836/19, не погашена, заявник (відповідач) вважає, що його вина у виникненні заборгованості відсутня, а вказані вище обставини є підставою для застосування приписів статті 331 Господарського процесуального кодексу України.

Так, 31.07.2018 між Фізичною особою-підприємцем Міщуком Петром Васильовичем, як виконавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Атем Плюс", як замовником, було укладено договір № 105/18 з організації перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Фізичну особу-підприємця Думу Івана Васильовича було залучено до вказаного договору як перевізника вантажів, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Атем Плюс".

Пунктом 6.1. договору № 136/18 від 20.12.2018, на який посилався позивач при розгляді справи, передбачено, що експедитор здійснює оплату транспортних послуг перевізника, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок перевізника, з коштів, що надходять від замовника, після отримання від перевізника всіх необхідних для взаєморозрахунків документів.

Оскільки грошові кошти від замовника не надходять, у відповідача відсутня можливість розрахуватися за надані послуги з перевізником.

Відповідач (заявник) також повідомляє, що має намір повністю та добровільно погасити борг перед Фізичною особою-підприємцем Думою Іваном Васильовичем, але на даний час на його банківському рахунку не достатньо власних грошових коштів, кошти від замовника не надходять, та внаслідок скрутного фінансового стану Фізичної особи-підприємця Міщука Петра Васильовича, у зв`язку із неотриманням коштів від замовника послуг на перевезення.

Вищевказане і стало причиною звернення до суду із заявою про відстрочення виконання рішення суду.

Дослідивши подану заяву про відстрочення виконання судового рішення, суд зазначає наступне:

- щодо умов пункту 6.1. договору, в якому сторони, зокрема, узгодили, що оплата за вказаним договором відбувається з коштів, що надходять від замовника, господарський суд зазначає, що вказана умова договору не визначає строк виконання зобов`язань з оплати наданих за договором послуг та не впливає на нього, оскільки відповідно до норм статті 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами; термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Така подія, як "надходження коштів від замовника" не може розцінюватись як така, що має неминуче настати;

- щодо посилання заявника на наявність вини замовника та відсутності його вини у виникненні спірної заборгованості, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Стаття 42 Господарського кодексу України визначає підприємництво як самостійну, ініціативну, систематичну, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. При цьому, здійснення підприємницької діяльності на власний ризик означає покладення на підприємця тягаря несприятливих наслідків такої діяльності.

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 617 Цивільного кодексу України, не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх зобов`язань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

При цьому, заявником (відповідачем) не вчинялися дії із примусового стягнення суми боргу, присудженої рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.07.2019 у справі № 904/1836/19 (в матеріалах справи відсутні докази відкриття виконавчого провадження та вчинення будь-яких примусових дій на виконання даного рішення).

- щодо посилання заявника (відповідача) на відсутність грошових коштів на банківському рахунку суд зазначає, що жодного доказу на підтвердження вказаної обставини заявником суду не надано, як і не надано доказів скрутного фінансового становища Фізичної особи-підприємця Міщука Петра Васильовича, на який він посилається у поданій до суду заяві про відстрочення виконання рішення суду.

Більше того, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки як для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, так і для стягувача при затримці виконання рішення.

Так, стягувач проти задоволення заяви заперечує, посилаючись на відсутність виняткових обставин, які можуть слугувати підставою для надання відстрочення виконання рішення.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить, що підставою для відстрочення, можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Господарсько-процесуальне законодавство не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами, встановленими Господарського процесуального кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.04.2018 у справі № 920/199/16.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України та статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень статей 76, 77, 91 Господарського процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що заявником не надано належних та допустимих доказів перебування Фізичної особи-підприємця Міщука Петра Васильовича у скрутному фінансовому становищі; судом також не встановлено наявності інших суттєвих причин та доказів неможливості або складності виконання рішення суду, які могли б слугувати підставою для відстрочення виконання рішення суду.

Крім того, заявником не встановлений конкретний строк надання відстрочки виконання рішення суду та не надано суду вагомих доказів того, що після отримання грошових коштів по виконавчому провадженню № 59965330 (за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.07.2019 у справі № 904/1836/19) від замовника за договором організації перевезення вантажів автомобільним транспортом № 105/18 від 31.07.2018 його майнове становище зміниться на краще та рішення суду у даній справі буде негайно виконано по закінченню відстрочення. Як і не надано доказів наявності такого виконавчого провадження та вчинених будь-яких дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду.

При цьому, надання відстрочення виконання рішення суду у даній справі може призвести до порушення майнових інтересів стягувача, як учасника господарських відносин, який належним чином виконав договірні зобов`язання.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду".

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при їх наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути оправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю, у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення від 19.03.1997 у справі Горнсбі проти Греції, Reports 1997-II, пункт 40; рішення у справі Бурдов проти Росії, заява № 59498/00, пункт 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06.03.2003 у справі Ясюнієне проти Литви, заява № 41510/98).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі оправданої затримки виконання рішення суду залежить зокрема від складності виконавчого провадження, суми та характеру що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

На підставі вищевикладеного, суд не приймає до уваги обставини, на які посилається заявник (відповідач) в якості таких, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, тому у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Міщука Петра Васильовича про відстрочення виконання рішення суду по справі № 904/3022/18 суд відмовляє за необґрунтованістю.

Керуючись статтями 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Міщука Петра Васильовича про відстрочення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2019 у справі № 904/3022/19 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення - 28.10.2019.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали підписаний - 28.10.2019.

Суддя Ю.В. Фещенко