ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2019 р. м. Київ Справа № 910/9240/19

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., при секретарі судового засідання Брунько А.І., розглянув за правилами загального позовного провадження матеріали справи за позовом Університету державної фіскальної служби України (Київська обл., м. Ірпінь) до Фізичної особи-підприємця Бичек Святослави Володимирівни (м. Київ) про стягнення 48908,92 грн та розірвання договору

за участю представників сторін:

від позивача: Фокін Я.Ф. - довіреність від 04.01.2018 вих. № 27/91-91-01-23;

від відповідача: не прибув.

Університет державної фіскальної служби України (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця Бичек Святослави Володимирівни (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 48908,92 грн та розірвання договору № 18273271 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 02.05.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем було порушено грошове зобов`язання щодо належного виконання умов договору № 18273271 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 02.05.2018.

Ухвалою від 19.08.2019 Господарський суд Київської області відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання на 19.09.2019.

19.09.2019 до суду від позивача надійшло клопотання б/н та дати про долучення доказів та клопотання від 16.09.2019 вих. №2470/91-91-01-23 про долучення доказів у справу.

Ухвалою від 19.09.2019 Господарський суд Київської області відклав підготовче засідання на 10.10.2019.

10.10.2019 до суду від позивача надійшло клопотання від 09.10.2019 вих. № 2673/91-91-01-23 про долучення доказів у справу.

Протокольними ухвалами від 10.10.2019 Господарський суд Київської області задовольнив клопотання позивача про долучення доказів у справу, закрив підготовче провадження та призначив судовий розгляд спору по суті на 24.10.2019.

15.10.2019 Господарський суд Київської області направив відповідачу повідомлення про дату, час і місце наступного судового засідання у справі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не прибув, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином. Правом на подачу відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.

При цьому щодо неприбуття в засідання суду представника відповідача, господарський суд приймає до уваги таке.

Як вбачається із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № , станом на час розгляду справи в суді Фізична особа-підприємець Бичек Святослава Володимирівна зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, у тому числі її місцезнаходження.

За ч. 1 ст. 10 вищевказаного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не змінював своєї юридичної адреси, і адреса відповідача, на яку направлялися ухвали Господарського суду Київської області від 19.08.2019 та від 19.09.2019 та повідомлення від 15.10.2019, відповідає адресі, вказаній у витязі з ЄДР.

Також суд зазначає, що вищевказані процесуальні документи були оприлюднені на офіційному веб-порталі судової влади України, а саме в Єдиному державному реєстрі судових рішень, www.reyestr.court.gov.ua, та знаходяться у вільному доступі. Крім того, інформація про час і місце судового засідання була розміщена на сторінці Господарського суду Київської області офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет.

При цьому, суд вказує, що ухвала Господарського суду Київської області від 19.09.2019 була отримана відповідачем особисто 28.09.2019.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що відповідача було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, проте своїм правом приймати участь в судовому засіданні останній не скористався.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом в межах наданих повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів, у зв`язку з чим справу можливо розглядати за наявними у ній документами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріали справи докази, які є достатніми для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

02.05.2018 між Університетом державної фіскальної служби України (балансоутримувач) та Фізичною особою-підприємцем Бичек Святославою Володимирівною (орендар) було укладено договір № 18273271 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю (далі - договір), за умовами п.п. 1.1, 1.3 якого балансоутримувач забезпечує обслуговування та експлуатацію нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Ірпінь, вул . Університетська, 31 частина надбудови 2-х 5-ти поверхових навчальних корпусів, загальною площею 134,5 м2, яке використовується орендарем згідно договору оренди № 2081 від 14.03.2018 з метою розміщення їдалень, буфетів, що здійснюють продаж товарів у навчальних закладах, а орендар бере участь у витратах балансоутримувача на комунальні послуги, а саме: теплопостачання пропорційно до займаної площі; електропостачання згідно показників лічильника; водопостачання та водовідведення пропорційно кількості користувачів; вивезення побутових відходів пропорційно кількості користувачів; земельний податок пропорційно до займаної площі.

За п. 4.1 договору відшкодування витрат за надання комунальних послуг та спожитих енергоносіїв, передбачених договором, орендар проводить відповідно до попереднього розрахунку (додаток № 1) в межах суми 22497,15 грн, з ПДВ на 2018 рік, передбаченої для фінансування відповідних витрат в тому числі: теплопостачання - 14804,29 грн; водопостачання - 85,91 грн; водовідведення - 138,31 грн; вивезення побутових відходів в межах суми - 2758,80 грн; земельний податок - 4709,84 грн; електропостачання - згідно показників лічильника.

Відповідно до п. 4.2 договору балансоутримувач щомісячно до 15 числа наступного за звітним місяцем, виставляє рахунок-фактуру орендарю за надані комунальні послуги та спожиті енергоносії та надає акт виконаних робіт (наданих послуг).

У відповідності до пп. 2.1.2, 2.1.3 п. 2.1, п. 4.3 договору балансоутримувач зобов`язується надавати орендарю комунальні послуги за діючими розцінками і тарифами, а орендар зобов`язується не пізніше 20 числа місяця наступного за звітним внести плату за комунальні послуги та спожиті енергоносії на рахунок балансоутримувача будівлі на підставі підписаного сторонами акту наданих послуг.

Згідно з пп. 3.2.5 п. 3.2 договору сторони домовилися, що за погодженням з балансоутримувачем відшкодування витрат за надання комунальних послуг може бути проведено пізніше, але не пізніше закінчення терміну на який укладено цей договір.

За п. 6.1 договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, поширює свою дію на відносини, що склалися між сторонами з 14.03.2018 та діє до 31.12.2018, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Сторони погодили, що за ініціативою однієї із сторін цей договір може бути розірвано рішенням господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором (п. п. 6.4, 6.5 договору).

Балансоутримувач вказує, що договір № 18273271 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 02.05.2018 був укладений між сторонами в рамках договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №2081 від 14.03.2018, укладеного між Регіональним відділенням фонду державного майна України по Київській області та Фізичною особою-підприємцем Бичек Святославою Володимирівною.

Предметом спору в даній справі є неналежне виконання орендарем свого обов`язку щодо своєчасного здійснення плати по відшкодуванню витрат за надання комунальних послуг згідно договору № 18273271 від 02.05.2018, який за твердженням балансоутримувача був пролонгований між сторонами на 2019 рік, та можливість розірвання даного договору, у зв`язку з несвоєчасною та неповною сплатою орендарем передбачених договором платежів, оскільки останнім умови договору не виконуються, допускаються істотні порушення його умов та не досягається мета самого договору - розміщення їдалень, буфетів, що здійснюють продаж товарів у навчальних закладах, враховуючи що на даний час приміщення орендарем не використовується.

Необхідність розірвання договору та стягнення заборгованості за користування орендованим майном у вигляді витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, балансоутримувач обґрунтовує з посиланням на п. п. 1.1, 1.2, 4.1, 4.3 укладеного договору № 18273271 від 02.05.2018, норми ч. 3 ст. 18, ч. 1 ст. 19, ч. 3 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", п. 2 ч. 5 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст. 509, 525, 526, 530, 610, 629, ч. 2 ст. 651, ст. 796, 797 ЦК України.

Надаючи правову характеристику правовідносинам, що склалися між сторонами, та проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, господарський суд зазначає таке.

У відповідності до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Так, матеріалами справи підтверджено, що спір між сторонами виник у зв`язку з неналежним виконанням орендарем умов договору № 18273271 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 02.05.2018, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За ч. 1 ст. 903 ЦК України унормовано, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається, що з метою здійснення орендарем оплати за користування комунальними послугами в орендованому нерухомому майні, балансоутримувачем виставлялися орендарю рахунки на відшкодування комунальних витрат (№ 130 від 21.11.2018, № 169 від 22.12.2018, № 12 від 28.01.2019, № 44 від 22.02.2019, № 46 від 22.02.2019, № 65 від 02.04.2019, № 67 від 02.04.2019, № 69 від 02.04.2019, № 87 від 24.04.2019, № 88 від 24.04.2019, № 89 від 24.04.2019) та надсилалися акти наданих послуг, які частково були підписані орендарем.

Суд встановив, що орендар всупереч умовам укладених договорів розрахунки по відшкодуванню комунальних послуг здійснював неналежним чином, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед балансоутримувачем, яка стала підставою для ініціювання дострокового припинення правовідносин між сторонами, що виникли на підставі договору № 18273271 від 02.05.2018, в судовому порядку.

Так, суд вказує, що за період неналежної сплати відшкодування за користування комунальними послугами, у орендаря утворилась заборгованість:

- зі сплати комунальних витрат на суму 42726,28 грн, із них: 31119,33 грн витрат зі сплати послуг за теплопостачання за період листопад 2018 року - квітень 2019 року, 11514,57 грн витрат зі сплати послуг за електроенергію за період лютий - квітень 2019 року, 92,38 грн витрат зі сплати послуг за водопостачання та водовідведення за період березень - квітень 2019 року;

- з відшкодування податку на землю у сумі 6182,64 грн за період 2018 рік, 1 квартал 2019 року.

При перевірці обґрунтованості заявленого до стягнення балансоутримувачем з орендаря розміру боргу, що наведений у вищевказаних розрахунках за опалення орендованої площі, водопостачання та водовідведення, а також електроенергію приміщення, суд встановив, що розрахунки щодо нарахування плати за землю та відшкодування комунальних витрат, балансоутримувачем проведено правомірно, орендар свого контррозрахунку суду не надав.

Згідно зі ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами, а зобов`язання, що виникає з його укладення має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (ст. 525, 526 ЦК України).

Належне виконання зобов`язання це виконання зобов`язання, обумовленого, насамперед, в договорі чи акті цивільного законодавства способом, предметом, у встановлений строк та в певному місці, належній особі та належною особою.

У зв`язку з цим, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов, за загальним правилом, не допускається, крім випадків, передбачених законом або самим договором (ст. 193 ГК України, ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

З наданих балансоутримувачем доказів вбачається, що останній взяті на себе зобов`язання виконав належним чином, надав орендареві комунальні послуги щодо об`єкту оренди у певний строк та за відповідну плату згідно умов договору № 18273271 від 02.05.2018, а орендар не виконав умови договору по відшкодуванню витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг за користування орендованим майном, строк оплати яких настав в силу приписів ст. 530 ЦК України та п. 4.3 договору.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог балансоутримувача щодо стягнення 48908,92 грн, несплачених орендарем в рахунок оплати боргу за надані послуги з теплопостачання, електроенергії, водопостачання, водовідведення та по відшкодуванню плати у вигляді податку за землю.

Щодо вимоги про розірвання договору № 18273271 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 02.05.2018 в судовому порядку, то господарський суд зазначає таке.

Частиною 1 ст. 188 ГК України встановлено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України унормовано, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою.

Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу розгляду суду.

Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення.

Балансоутримував згідно з наданих суду пояснень повідомив, що в результаті несплати орендарем погоджених договором платежів, він значною мірою позбавляє балансоутримувача на те, що останній розраховував при укладенні договору № 18273271 від 02.05.2018. Зауважив, що орендовані приміщення завжди використовувалися орендарями для розміщення їдалень та буфетів для студентів, однак з першого вересня навчання в Університеті розпочалося, проте приміщення, взяте в користування орендарем, не використовується. Більш того, договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності № 2081 від 14.03.2018, укладений між Регіональним відділенням фонду державного майна України по Київській області та Фізичною особою-підприємцем Бичек Святославою Володимирівною, був розірваний між сторонами в примусовому порядку на підставі рішення Господарського суду Київської області від 08.08.2019 у справі № 911/963/19, яке набрало чинності 05.09.2019. Підставою для розірвання договору в рішенні суду визначено систематичну (два та більше випадків) несплату орендної плати, передбаченої договором. За твердженням балансоутримувача, несплата орендарем платежів, передачених умовами договору № 18273271 від 02.05.2018, завдає йому збитків, яких можна було б уникнути при належному виконанні орендарем своїх зобов`язань по своєчасній та в повному обсязі сплаті оренди, комунальних платежів та плати за землю.

Суд погоджується із доводами балансоутримувача, що істотне порушення орендарем такої умови договору № 18273271 від 02.05.2018 як відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, за умови завдання балансоутримувачу шкоди внаслідок такого порушення, та з урахуванням припинення дії між сторонами договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №2081 від 14.03.2018, в рамках якого було укладено договір № 18273271 від 02.05.2018, є достатньою правовою підставою для дострокового розірвання вказаного договору між балансоутримувачем та орендарем в судовому порядку на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України.

При цьому, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 (справа № 1-2/2002 про досудове врегулювання спорів) право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Таким чином норми статті 188 ГК України та статті 11 ГПК України не позбавляють сторону договору права на безпосереднє звернення до суду з вимогою про розірвання договору № 18273271 від 02.05.2018 без дотримання порядку досудового врегулювання спору.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна вимога балансоутримувача про розірвання договору № 18273271 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 02.05.2018 в судовому порядку є обгрунтованою та такою що підлягає задоволенню.

Приписами ч. 5 ст. 188 ГК України передбачено, що якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відповідно до ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що орендар позов за підставою та предметом не оспорив, доказів сплати заборгованості та/або інших доказів на спростування позовних вимог суду не надав. Водночас вимоги балансоутримувача, заявлені у позові, суд вважає доведеними належними та допустимими доказами у справі.

На підставі викладеного, суд вказує про наявність підстав для повного задоволення позову про стягнення з орендаря заборгованості за договором № 18273271 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 02.05.2018 на суму 48908,92 грн, з яких: 31119,33 грн витрат зі сплати послуг за теплопостачання, 11514,57 грн витрат зі сплати послуг за електроенергію, 92,38 грн витрат зі сплати послуг за водопостачання та водовідведення, та також 6182,64 грн з відшкодування податку на землю, та про розірвання вищевказаного договору.

При цьому, при формулюванні резолютивної частини судового рішення за результатами розгляду спору у даній справі, господарський суд враховує вимоги господарського процесуального законодавства (ч. ч. 5, 6 ст. 238 ГПК України), якими передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначаються: 1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог; 2) розподіл судових витрат; 3) строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження; 4) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України. Висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог не може залежати від настання або ненастання певних обставин (умовне рішення). У разі необхідності у резолютивній частині також вказується про: 1) порядок і строк виконання рішення; 2) надання відстрочки або розстрочки виконання рішення; 3) забезпечення виконання рішення; 4) повернення судового збору; 5) призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат; 6) дата складення повного судового рішення.

Разом з тим, необхідності зазначення таких відомостей як номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання грошових коштів, наведена вище норма не встановлює, як і не встановлювала відповідна норма у редакції ГПК України, чинній до 15.12.2017, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16).

З огляду на викладене, суд вказує про безпідставність вимог позивача про необхідність зазначення в резолютивній частині судового рішення номерів рахунків, на які позивач просить суд зарахувати стягнуті з відповідача грошові кошти по яким виникла заборгованість, однак вказане не впливає на обгрунтованість та законність заявлених позивачем у позові вимог в цілому.

У зв`язку з наявністю підстав для повного задоволення позовних вимог, судові витрати по сплаті судового збору в повному обсязі покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74-79, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Університету державної фіскальної служби України до Фізичної особи-підприємця Бичек Святослави Володимирівни про стягнення заборгованості у розмірі 48908,92 грн та розірвання договору № 18273271 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 02.05.2018 задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Бичек Святослави Володимирівни ( АДРЕСА_1 , ПН НОМЕР_1) на користь Університету державної фіскальної служби України (08201, Київська обл., місто Ірпінь, вулиця Університетська, будинок 31, ) 48908 (сорок вісім тисяч дев`ятсот вісім) гривень 92 копійки заборгованості та 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) гривні 00 копійок витрат зі сплаті судового збору.

3. Розірвати договір № 18273271 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 02.05.2018, укладений між Університетом державної фіскальної служби України та Фізичною особою-підприємцем Бичек Святославою Володимирівною.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: (http://court.gov.ua/fair/).

Повне рішення складено: 29.10.2019.

Суддя В.М. Антонова