ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"18" жовтня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2023/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Д.О.

секретар судового засідання Голоденко І.О.

розглянувши у порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Державного підприємства Морський торговельний порт Усть-Дунайськ (вул. Придунайська, 2, м. Вилкове, Кілійський район, Одеська обл., 68355)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Данубіус (вул. Захаріаді Олександра, буд.68, м. Ізмаїл, Одеська обл., 68600)

про стягнення 362209,79 грн, -

за участю представників учасників справи:

від позивача: Мартинюк Ю.М.;

від відповідача: Суворова Ю.І.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Морський торговельний порт Усть-Дунайськ звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Данубіус, в якій просило суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 397890,32 грн, з яких: 261322,40 грн основної заборгованості та 136567,92 грн пені, штрафу, 3% річних та інфляційних нарахувань.

Позиції учасників справи

Підставою позову позивач визначив неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором бербоут-чартеру №28 Д від 01.11.2007 в частині повної та своєчасної сплати коштів за користування плав краном СПК-3/16.

09.09.2019 у судовому засіданні відповідач надав суду відзив на позов (а.с.98-101, т.1), в якому відповідач підтвердив існування основної заборгованості перед позивачем у сумі 261322,40 грн, водночас, просив суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову в частині стягнення неустойки.

У відповіді на відзив (а.с. 80-83, т.1) позивачем було здійснено перерахунок спірних сум, з огляду на заперечення відповідача щодо строку позовної давності, а також з врахуванням часткових оплат, що були здійснені відповідачем після відкриття провадження у справі та з врахуванням сум заборгованості, які виникли після звернення позивача з позовом до суду. Так, у відповіді на відзив позивач збільшив розмір позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача 404774,77 грн, з яких: 304570,67 грн основного боргу станом на липень 2019 року, 35339,70 грн пені, 40886,23 грн штрафу, 4646,02 грн 3% річних та 19332,15 грн інфляційних втрат.

02.10.2019 у судовому засіданні представником позивача було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог (а.с.107, т.1), згідно якої позивач, враховуючи здійснену відповідачем часткову оплату боргу в сумі 42564,98 грн, зменшив заявлені вимоги в частині основного боргу до 262005,92 грн.

18.10.2019 відповідачем було подано до канцелярії суду клопотання (а.с. 114, т.1), відповідно до якого останній просив суд частково зменшити розмір пені до 50% та відстрочити виконання рішення суду на один рік, враховуючи фінансовий стан відповідача.

Керуючись ст. 207 ГПК України суд залишив дане клопотання відповідача без розгляду, зазначивши мотиви, за яких суд дійшов такого висновку, в порядку ч. 10 ст. 240 ГПК України в судовому засіданні.

Під час розгляду справи по суті позивач повністю підтримав заявлені вимоги, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог в редакції від 02.10.2019, а відповідач під час розгляду справи по суті підтвердив наявність спірної заборгованості перед позивачем та просив суд застосувати позовну давність.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.07.2019 позовну заяву Державного підприємства Морський торговельний порт Усть-Дунайськ було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи та призначено підготовче засідання на 07 серпня 2019 о 14 год. 00 хв.

В судовому засіданні 07.08.2019 суд протокольно ухвалив оголосити перерву у підготовчому засіданні до 09.09.2019.

09.09.2019 суд протокольно оголосив ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та оголосив перерву у підготовчому засіданні до « 02» жовтня 2019 о 09 год. 30 хв.

У судовому засіданні 02.10.2019 суд протокольно ухвалив закрити підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті в засіданні суду на « 18» жовтня 2019 о 12 год. 00 хв.

У судовому засіданні 18.10.2019 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Обставини справи

01.11.2007 між Державним підприємством Морський торговельний порт Усть-Дунайськ (судновласник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Данубіус (фрахтувальник) було укладено договір стандартного бербоут-чартеру № 28Д (а.с. 14-18, т.1), за яким судно Плавкран «СПК-3/16» надається в оренду та приймається фрахтувальником в порту Южний.

За змістом договору умови щодо здійснення розрахунків за договором та відповідальність сторін була погоджена у додатку №1 до договору від 01.11.2007 (а.с. 19, т.1).

Пунктом 3 додатку №1 до договору сторони визначили, що оплата фрахту здійснюється протягом всього строку дії договору щомісячно не пізніше 10 числа, наступного за звітним, на підставі рахунку на вказаний судновласником номер рахунку в гривні, з нарахуванням встановленого індексу інфляції. Судновласник зобов`язується надати рахунки протягом 7 днів після їх виставлення. У випадку несвоєчасного здійснення розрахунків за цим договором фрахтувальник несе відповідальність в порядку, встановленому діючим законодавством України. Сума простроченої орендної плати виплачується з нарахуванням інфляції та 3% річних. За несвоєчасне здійснення розрахунків по договору фрахтувальник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення до дня повного погашення боргу. При затримці розрахунку строком більш ніж на 30 днів фрахтувальник також сплачує судновласнику штраф в розмірі 7% від суми боргу.

Згідно з додатком №5 до договору (а.с.21, т. 1) сторони визначили, що строк дії стандартного бербоутного чартеру від 01.11.2007 №28Д продовжується строком на 5 років по 04.01.2024 включно, з наступною пролонгацією на цей самий строк в опціоні фрахтувальника.

У спірний період квітень 2018 липень 2019 позивач на підставі вищевказаного договору виставив відповідачу рахунки на оплату за орендне користування протягом цього строку плав крану «СПК-3/16», які відповідач частково оплатив з порушенням строків, визначених договором, та частково не сплатив взагалі. Вказане підтверджується матеріалами справи, а саме рахунками позивача та актами виконаних робіт (а.с. 30-57, 89-92, т.1), реєстром платіжних документів (а.с. 23-29, т.1), платіжними дорученнями (а.с. 86-88, 109, т.1), поясненнями позивача та не спростовано відповідачем.

Здійснивши розрахунок суми основного боргу станом на день розгляду справи, суд встановив, що основний борг відповідача перед позивачем за спірний у цій справі період складає 262005,69 грн, що підтверджується сторонами.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань по договору з оплати оренди плав крану «СПК-3/16» позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача, з врахуванням останньої редакції уточнень, 35339,70 грн пені, 40886,23 грн штрафу, 4646,02 грн 3% річних та 19332,15 грн інфляційних втрат. Розрахунок спірних сум позивачем здійснено по кожному рахунку окремо за загальний період нарахування з 11.05.2018 по 01.05.2019, з врахування дат фактичних оплат відповідача, при цьому по рахункам за квітень-липень 2019 позивач заявив до стягнення виключно основний борг.

Законодавство, застосоване судом до спірних відносин

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 912 ЦК України за договором чартеру (фрахтування) одна сторона (фрахтівник) зобов`язується надати другій стороні (фрахтувальникові) за плату всю або частину місткості в одному чи кількох транспортних засобах на один або кілька рейсів для перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти або з іншою метою, якщо це не суперечить закону та іншим нормативно-правовим актам. Порядок укладення договору чартеру (фрахтування), а також форма цього договору встановлюються транспортними кодексами (статутами).

Частиною 1 статті 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Водночас, частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 233 ГК України, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позиція суду

Під час розгляду справи судом встановлений факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за договором бербоут-чартеру №28 Д від 01.11.2007 у сумі 262005,69 грн, а отже позов позивача в цій частині позовних вимог належить задовольнити.

У зв`язку із тим, що вищевказана бездіяльність відповідача суперечить вищевказаним нормам права та договору, позивачем правомірно заявлені до стягнення з відповідача пеня, штраф, 3% річних та індекс інфляції.

Розрахунки заявлених позивачем пені, штрафу, 3% річних та індексу інфляції, які викладені позивачем у відповіді на відзив (а.с. 80-83, т.1), судом перевірені, встановлено вірність розрахунків пені, штрафу та 3% річних, водночас, при перевірці суми інфляційних втрат суд встановив його часткову невірність, оскільки в межах заявленого позивачем періоду (по 01.05.2019) сума інфляційних втрат складає 19006,50 грн.

При цьому заява відповідача про застосування строків позовної давності до вимог позивача про стягнення штрафних санкцій задоволенню не підлягає, оскільки в редакції останніх розрахунків позивач розрахував штрафні санкції в межах строку позовної давності.

Водночас, не зважаючи, що заяву відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій було залишено без розгляду, суд вважає за необхідне за власною ініціативою вирішити питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності.

Так, при зменшенні розміру пені та штрафу, суд бере до уваги інтереси сторін, що заслуговують на увагу, і оцінює співвідношення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу, зокрема, із розміром збитків позивача. Якщо порушення зобов`язання відповідачем не потягло за собою значні збитки для інших господарюючих суб`єктів, то суд може з урахуванням інтересів сторін зменшити розмір належної до сплати пені та штрафу. При цьому як необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій, так і розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Як встановлено судом основне зобов`язання за договором щодо оплати оренди плав крану «СПК-3/16» відповідачем у спірному періоді частково виконано. При цьому матеріали справи не містять доказів того, що позивач поніс збитки саме у зв`язку наявністю порушень з боку відповідача.

Отже, зважаючи на ступінь виконання відповідачем спірних зобов`язань за договором, а також приймаючи до уваги відсутність в матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах, суд доходить висновку щодо необхідності зменшення розміру заявлених штрафних санкцій у вигляді пені та штрафу, що підлягає до стягнення з відповідача, до 70% від заявлених позивачем відповідних сум. Таке зменшення розміру пені та штрафу суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін. Крім того, суд зауважує, що пеня та штраф є фінансовими санкціями, спрямованими на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання, а не засобом збагачення кредитора.

Враховуючи зменшення судом розміру штрафних санкцій за власною ініціативою та встановлення часткової неправильності розрахунку суми інфляційних втрат, позовні вимоги Державного підприємства Морський торговельний порт Усть-Дунайськ, заявлені до Товариства з обмеженою відповідальністю Данубіус, підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

У п. 4.3. постанови від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI господарського процесуального кодексу України" пленум Вищого господарського суду України роз`яснив, що у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Приймаючи до уваги вищезазначене, з огляду на те, що спір між сторонами виник внаслідок неправильних дій відповідача, витрати по сплаті судового збору покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю Данубіус в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Данубіус (вул. Захаріаді Олександра, буд.68, м. Ізмаїл, Одеська обл., 68600, ) на користь Державного підприємства Морський торговельний порт Усть-Дунайськ (вул. Придунайська, 2, м. Вилкове, Кілійський район, Одеська обл., 68355, ) основний борг в сумі 262005 /двісті шістдесят дві тисячі п`ять/ грн 69 коп, пеню в сумі 24737 /двадцять чотири тисячі сімсот тридцять сім/ грн 79 коп, штраф у сумі 28620 /двадцять вісім тисяч шістсот двадцять/ грн 36 коп, 3% річних в сумі 4646 /чотири тисячі шістсот сорок шість/ грн 02 коп, інфляційні нарахування в сумі 19006 /дев`ятнадцять тисяч шість/ грн 50 коп та судовий збір в сумі 6071 /шість тисяч сімдесят одну/ грн 62 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 24 жовтня 2019 р.

Суддя Д.О. Бездоля