ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.10.2019 Справа № 905/1485/19

Суддя Говорун О.В.

Секретар судового засідання Коновалова А.І.

Позивач - Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Відповідач - Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь".

Про стягнення 2740,56 грн.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (далі - відповідач) про стягнення 2740,56грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем вимог законодавства та умов договору щодо оплати вартості послуг за затримку вагону на прикордонній станції Чоп Львівської залізниці.

Представником відповідача подано відзив, згідно з якого відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог, з посиланням на те, що вина відповідача в затримці вагону для огляду відсутня, затримка сталась з ініціативи митного органу, а отже огляд мав бути проведений за його рахунок.

Разом з відзивов на позов представником відповідача було надано заяву про застосування позовної давності у спірних відносинах.

19.09.2019 позивачем подано відповідь на відзив.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, встанови наступні факти та відповідні ним правовідносини.

22.07.2018 Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь» (вантажовідправник) зі станції Сартана Донецької залізниці на станцію Прага-Малешица за накладною №928531 був відправлений вагон №55839849 з вантажем прокат чорних металів, не поіменовані в алфавіті (а.с.13).

На прикордонній станції Чоп Львівської залізниці, зазначений вагон був затриманий з 10:00 год. 27.08.2018 до 18.00 год. 28.08.2018, для проведення митного огляду на підставі заявки від 27.08.2018 №07-70-61/60/0036 Закарпатської митниці та Постанови КМУ №467, що підтверджується актами загальної форми №7556 від 27.08.2018 та №7557 від 28.08.2018 (а.с.21-22, 25).

За час затримки вагону залізницею були нараховані додаткова плата та збори, які склали 2740,56грн (з ПДВ), а саме: плата за користування вагоном 75,70грн, збір за маневрову роботу 1549,00грн, збір за зберігання вантажу 518,80 рн, збір за телеграфне повідомлення 140,30грн, про що складено акт загальної форми №7007 від 28.08.2018 (а.с.23).

Станцією Чоп Львівської залізниці на станцію Сартана Донецької залізниці дано повідомлення №ДС-01-05/681 від 27.08.2018 про те, що "на станцію Чоп прибув вагон №55839849 вантажем прокат чорних металів відправка №928531 Ваша-Чієрна над Тисою на підставі п.5 ПКМУ від 23.05.2012 №467 та ст.218,338 МКУ затриманий Закарпатською митницею для огляду. повідомте відправника ПАТ МК Азовсталь про затримку вагону" (а.с.24).

Станцією Чоп зазначені вище акти, копія телеграфного повідомлення, копія накладної, копія акта про проведення митного огляду та копія заявки митниці були направлені на станцію Сартана для відшкодування витрат за затримку вагону з відправника (а.с.20).

Збори, які були нараховані по станції Сартана, згідно з актом загальної форми №7007 від 28.08.2018, були внесені в накопичувальну картку «зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу)» №05071070 від 05.07.2019, як була підписана представником вантажовідправника з застереженням (а.с.18 підпис на зворотному боці).

22.10.2018 позивачем було направлено відповідачу претензію №М Дон Філія-2007/4094, в якій останньому було запропоновано сплатити нараховані платежі за час затримки вагону №55839849 у розмірі 2740,56грн (а.с.14).

У своїй відповіді на зазначену вище претензію відповідач зазначив про її необґрунтованість (а.с.15).

12.02.2018 між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (далі - перевізник) та Приватним акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь» (вантажовідправник, вантажоодержувач, платник (далі - замовник), було укладено договір про надання послуг №УЗ/3168/06026/ДОН-2018 відповідно до п.п.2.1.6, 2.1.7 якого, замовник зобов`язаний оплачувати перевізнику послуги, пов`язані з організацією та перевезенням вантажів та інші подані послуги з сум внесеної передоплати за кодом платника, зобов`язується відшкодувати перевізнику витрати, пов`язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів, що виникли на станціях залізниць України, через: неправильне оформлення відправниками перевізних документів; недодання до накладної документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил чи невірне їх оформлення; перевірку вантажів перевізником (маси вантажу), митними та іншими державними органами контролю, недостатність грошових коштів та закриття коду платника; інші причини, що не залежать від перевізника, а також нести відповідальність за затримки вантажів на підходах до станції призначення та здійснювати оплату платежів, пов`язаних з цими затримками. Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання сум внесеної передоплати за кодом платника.

Статтею 306 Господарського кодексу України (далі - ГК України), яка кореспондується зі ст. 908 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено що перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій і громадян, які користуються залізничним транспортом визначаються Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (далі - Статут залізниць).

Статтею 119 Статуту залізниць передбачено, що за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх вантажовласнику. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов`язаної з митним оформленням.

Порядок визначення плати за користування вагонами та звільнення від зазначеної плати встановлюється Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113.

Відповідно до пунктів 2, 13 Правил користування вагонами і контейнерам за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під`їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (далі - вантажовласники) вносять плату. Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Пунктами 8, 9 Правил зберігання вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644 визначено, що збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо). За зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 129 Статуту залізниць обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

За змістом п.3 Правил складання актів (стаття 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, в разі затримки вагонів (контейнерів), пов`язаної з митним оформленням вантажу, а також затримки через недодання чи неналежне оформлення відправником документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил, в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта.

На підставі актів загальної форми та з врахуванням ставок Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги (тарифне керівництво №1), позивачем здійснено розрахунок стягуваної суми із застосуванням відповідного коефіцієнта (згідно Коефіцієнтів, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №317 від 26.03.2009) (а.с.27).

Відповідно до частини першої статті 4Митного Кодексу України (далі - МК України), митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку. При цьому, митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Статтею 318 МК України визначено, що митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи. Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 336 МК України, митний огляд (огляд та переогляд товарів, транспортних засобів комерційного призначення) є формою митного контролю, який здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів.

Згідно з частиною другою статті 218 МК України, розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

За таких обставин, дії стосовно здійснення митного огляду після митного оформлення є митними формальностями, а тому на них поширюються положення статті 218 МК України.

Суд зазначає, що до спірних правовідносин, які пов`язані з перевезенням вантажу у міжнародному сполученні, мають бути застосовані положення Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - УМВС), до якої Україна приєдналась 05.06.1992 (з відповідними змінами і доповненнями).

Відповідно до статті 28 § 6, статті 32 § 1 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, якщо перешкода до перевезення вантажу чи його видачі виникла з причин, незалежних від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі і витрати, понесені ним у зв`язку з перешкодами, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством. Перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов`язані з перевезенням вантажу, не передбачені застосованими тарифами і викликані причинами, які не залежать від перевізника.

З огляду на викладене та системний аналіз змісту положень статей Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, статей 218, 338 МК України, статей 119, 121 Статуту залізниць, пунктів 2, 3, 8, 10 - 13, 15, 16 Правил користування вагонами, пунктів 8, 9 Правил зберігання вантажів, суд дійшов висновку, що вартість проведених залізницею робіт, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, має в будь-якому випадку оплачуватися вантажовласниками (вантажовідправниками) незалежно від того, чи виявлено митницею факт незаконного переміщення товару під час здійснення митного контролю.

Зазначений правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду у справі №906/429/17 від 03.07.2018.

Таким чином, позивачем обґрунтовано нараховані відповідачу плата за користування вагоном, збір за зберігання вантажу та збір за маневрову роботу на загальну суму 2572грн20коп. (з ПДВ).

Щодо нарахованої позивачем плати за повідомлення власника вантажу (телеграма) на суму 168грн36коп. (з ПДВ), суд зазначає наступне.

Відповідно до п.10 розділу ІІІ Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги (тарифне керівництво №1), за виконання залізницями послуг, пов`язаних з перевезенням вантажів, справляються збори згідно з табл.3, зокрема, за надання одержувачам інформації про вантажі, що прибули на їхню адресу на станції призначення (незалежно від кількості відправок), телеграфом - 53,00грн за повідомлення.

Позивачем, на підтвердження зазначеної обставини, надана копія листа №ДС-01-05-681 від 27.08.2018 про затримку митницею вагону з вантажем відповідача для огляду та повідомлення відправника ПрАТ «МК «Азовсталь» про затримку вагону.

Як вбачається з цього повідомлення, воно надіслане станцією Чоп Львівської залізниці на станцію Сартана Донецької залізниці, а не відповідачу (одержувачу інформації). Будь-яких інших доказів надання саме відповідачу інформації про вантаж суду не надано, що свідчить про безпідставність нарахування позивачем відповідачу такого збору.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність.

Відповідно до частини п`ятої статті 315 ГК України та статті 137 Статуту залізниць, для позовів перевізника до вантажоодержувача чи вантажовідправника, що випливають з перевезення, встановлено шестимісячну позовну давність.

Статтею 926 ЦК України та частиною шостою статті 315 ГК України встановлено, що позовна давність, порядок пред`явлення позовів у спорах, пов`язаних з перевезеннями у закордонному або міждержавному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами).

Враховуючи вимоги Закону України "Про приєднання України до Протоколу від 03.06.1999, що стосується змін Конвенції про міжнародні залізничні перевезення (КОТІФ) від 09.05.1980" та те, що Україна приєдналася 05.06.1992 до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951, при вирішенні спорів, пов`язаних з перевезенням вантажів у міжнародному залізничному сполученні, необхідно враховувати приписи Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення та Конвенції про міжнародні залізничні перевезення.

Стаття 48 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 (в редакції, чинній від 16.10.2015; дата набрання чинності для України 01.07.2016), яка врегульовує позовну давність, не містить положень про строки давності щодо подання залізницею позовів до вантажовідправників.

Відповідно до § 1 та § 2 статті 48 Єдиних правил до договору про міжнародні залізничні перевезення вантажів (додаток B до Конвенції про міжнародні залізничні перевезення від 9 травня 1980 року), строк давності позовів, які ґрунтуються на договорі перевезення, закінчується через один рік. Строк давності починається: a) стосовно відшкодування повної втрати вантажу - з тридцятого дня після закінчення строку доставки; b) стосовно відшкодування часткової втрати, пошкодження або прострочення доставки - з дня видачі вантажу; c) у решті випадків - з дня, коли можуть бути пред`явлені позови. День, зазначений як початок відліку строку давності, ніколи не включається до строку.

З огляду на викладене вище, судом має застосовуватися однорічна позовна давність за правилами § 1 та § 2 статті 48 Єдиних правил до договору про міжнародні залізничні перевезення вантажів (додаток B до Конвенції про міжнародні залізничні перевезення від 9 травня 1980 року), а не шестимісячний строк, передбачений статтею 137 Статуту залізниць та частиною п`ятою статті 315 ГК України.

Зазначена вище правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №906/429/17.

Суд вважає, що перебіг позовної давності починається з 29.08.2018, тобто з наступного дня закінчення затримки вагону № 55839849. Позов поданий до суду 09.08.2019, про що свідчить штамп на поштовому конверті (а.с.35).

Отже, позивач звернувся до суду з позовом в межах позовної давності.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно з ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу.

Відповідно до ст.129 ГПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 129, 236-238 ГПК України, господарський суд

В И Р I Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (87501, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Лепорського, 1, ідентифікаційний код юридичної особи - 00191158) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код юридичної особи - 40075815) в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (84400, Донецька область, м.Лиман, вул. Привокзальна, 22, код ЄДРПОУ ВП - 40150216) заборгованість за надані послуги у розмірі 2572 (дві тисячі п`ятсот сімдесят дві) грн 20 коп. та витрати з оплати судового збору в сумі 1802 (одна тисяча вісімсот дві) грн. 99коп.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається в порядку встановленому ст. 257 ГПК України, з урахуванням п.п.17.5) п.п.17 п.1 Розділу ХІ Перехідні положення ГПК України, протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 22.10.2019.

Суддя О.В. Говорун