РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.10.2019Справа № 910/9091/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г. за участю секретаря судового засідання Дьогтяр О.О., розглянув матеріали господарської справи

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «Пром-Техно Група»
додержавного підприємства «Завод 410 ЦА»
простягнення 3 947 854,39 грн.

Представники учасників справи:

від позивача Юрченко О.А., адвокат за ордером КС № 557356 від 10.07.2019;

від відповідача не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Пром-Техно Група» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до державного підприємства «Завод 410 ЦА» (далі - відповідач) про стягнення 3 947 854,39 грн., з яких: 3 606 830,53 грн. - основний борг, 252 478,14 грн. - штраф, 61 568,60 грн. - інфляційні втрати, 26 977,12 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу № УМТЗ-18-248/1 від 29.08.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.07.2019 відкрито провадження у справі № 910/9091/19 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 20.08.2019.

20.08.2019 до загального відділу діловодства суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти державного підприємства «Завод 410 ЦА» в сумі 3 947 854,39 грн.

20.08.2019 суд, відповідно до ч. 4 ст. 233 ГПК України, постановив відкласти підготовче засідання на 05.09.2019, про що зазначено в протоколі судового засідання від 20.08.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.08.2019 відмовлено в задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Пром-Техно Група» про забезпечення позову.

05.09.2019 до загального відділу діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання, яке обґрунтоване тим, що у зв`язку з наявністю заперечень щодо пред`явлених позовних вимог, відповідачем, як підприємством оборонно-промислового комплексу, оголошено тендер на закупівлю послуг з надання професійної правничої допомоги у даній справі. Однак, станом на 05.09.2019 тендер не завершено та останнім днем строку надання пропозицій учасників є 10.09.2019 до 15 год. 00 хв., у зв`язку з чим відповідач, посилаючись на важливість для учасників справи встановлення всіх обставин справи, а також з метою реалізації гарантованого Конституцією України права відповідача на професійну правничу допомогу, просив відкласти підготовче засідання призначене на 05.09.2019 на будь-яку іншу дату, яка слідує після 10.09.2019.

05.09.2019 суд, відповідно до ч. 4 ст. 233 ГПК України, ухвалив відкласти підготовче засідання на 12.09.2019, про що зазначено в протоколі судового засідання від 05.09.2019.

12.09.2019, виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд, відповідно до ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 03.10.2019.

Представник позивача в судове засідання 03.10.2019 з`явився, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач явку свого представника в судове засідання 03.10.2019 не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, хоча про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 155 згідно з яким ухвала-повідомлення про дату, час та місце проведення судового засідання від 12.09.2019 отримана відповідачем 18.09.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на наведені приписи господарського процесуального закону, беручи до уваги відсутність будь-яких повідомлень представника відповідача про причини його неявки в судове засідання 03.10.2019, суд вирішив розглянути дану справу за відсутності такого учасника справи.

У той же час, приписами ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Беручи до уваги, що відповідач у встановлений строк, не подав до суду відзивів на позов, а відтак, не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 03.10.2019, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

На виконання вимог статті 222 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

29.08.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Пром-Техно Група» (продавець) та державним підприємством «Завод 410 ЦА» (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу № УМТЗ-18-248/1 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язується протягом строку дії договору поставити покупцю товари, зазначені в п. 1.3 цього договору, а покупець - прийняти і оплатити такі товари.

Поставка товарів здійснюється окремими партіями згідно з заявкою покупця, переданою факсимільним зв`язком або електронною поштою, у рамках специфікацій, яка є невід`ємною частиною цього договору (далі - специфікації) (п. 1.2 Договору).

Пунктом 1.3 Договору визначено найменування товару: комплектуючі для літаків: Код ДК 021-2015 - 34731000-0.

Номенклатурний перелік, асортимент, кількість товарів та ціна, які поставляються за цим договором, передбачені у специфікаціях (додатках), що є невід`ємною частиною договору (п. 1.4 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору, загальна ціна цього договору на момент його укладення становить: 34 964 142,84 грн., в тому числі ПДВ 20% - 5 827 357,14 грн.

Згідно з п. 4.1 Договору розрахунки проводяться наступним шляхом:

- покупець направляє продавцю (факсимільним зв`язком або електронною поштою) заявку на поставку партії товару в рамках специфікацій, які є невід`ємними додатками до даного договору;

- продавець передає покупцю рахунок для оплати замовленої продукції;

- покупець згідно з рахунком в рамках специфікацій (додатків) проводить платіж, умови зазначаються в кожній специфікації окремо.

Форма розрахунків: безготівкова, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця, вказаний в договорі (п. 4.2 Договору).

Пунктом 4.3 Договору визначено, що днем оплати товару вважається день надходження грошових коштів на поточний рахунок продавця.

Відповідно до п.п. 5.1, 5.2, 5.3 Договору строк поставки партії товару, місце поставки (передачі) партії товару та умови поставки товарів вказуються в кожній специфікації окремо.

Поставка товарів здійснюється окремими партіями згідно з заявкою покупця, переданою факсимільним зв`язком, або електронною поштою у рамках специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору (п. 5.4 Договору).

Згідно з п. 5.7 Договору приймання товару по кількості і якості проводиться покупцем відповідно до Інструкції № П-6 від 15.06.1965 «О порядке приемки продукции производственно-технического назначения и товаров народного потребления по количеству» та Інструкції № П-7 від 25.04.1966 «О порядке приемки продукции производственно-технического назначения и товаров народного потребления по качеству» затверджених Держарбітражем з наступними змінами та доповненнями.

Відповідно до п.п. 6.3.1 Договору продавець зобов`язався забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим договором, а покупець в свою чергу, згідно з умовами п. 6.1 Договору зобов`язався приймати поставлені товари, згідно з умовами цього договору та своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань сторонами (п. 10.1 Договору).

Одночасно з підписанням Договору сторонами погоджено та підписано Специфікацію № 1 до Договору, якою визначено, що сума Специфікації № 1 становить 34 964 142,84 грн., у тому числі ПДВ 20% - 5 827 357,14 грн.

Також сторонами погоджено, що поставка товару здійснюється партіями протягом 15-и календарних днів з дня отримання заявки від покупця (три партії поставки у період з 30.03.2019 по 30.01.2020).

Умови оплати: 100% оплата проводиться після поставки та проходження вхідного контролю на ДП «Завод 410 ЦА», з відстрочкою платежу до 10 банківських днів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання умов Договору, згідно з видатковими накладними № 4 від 04.02.2019 на суму 2 175 850,13 грн., № 9 від 21.03.2019 на суму 168 340,99 грн. та № 10 від 25.03.2019 на суму 3 469 608,40 грн. було поставлено, а відповідачем в особі ОСОБА_1 , який діяв на підставі довіреностей № 176 від 04.02.2019, № 407 від 22.03.2019 та № 415 від 25.03.2019, прийнято товар на загальну суму 5 813 799,52 грн.

При цьому, 21.03.2019 відповідачем на підставі накладної на повернення № 4/1 від 21.03.2019 було повернуто позивачу товар на суму 31 118,86 грн.

Таким чином, вартість поставленого позивачем за зазначеними видатковими накладними товару становить 5 782 680,66 грн.

У період з лютого по березень 2019 року позивачем для сплати вартості поставленого товару було виставлено відповідачу рахунки на загальну суму 5 813 799,52 грн., зокрема рахунок № 2 від 01.02.2019 на суму 2 175 850,13 грн., № 6 від 20.03.2019 на суму 168 340,99 грн. та № 7 від 22.03.2019 на суму 3 469 608,40 грн.

Як свідчать матеріали справи, а саме банківська виписка з особового рахунку позивача, відповідачем 28.02.2019 було здійснено оплату вартості поставленого позивачем згідно з видатковою накладною № 4 від 04.02.2019 товару в розмірі 2 175 850,13 грн.

При цьому, вартість товару, поставленого згідно з видатковими накладними № 9 від 21.03.2019 та № 10 від 25.03.2019 у розмірі 3 606 830,53 грн. відповідачем оплачено не було, у зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача з претензією, в якій вимагав погасити існуючу заборгованість.

Проте, вимога позивача залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору купівлі-продажу № УМТЗ-18-248/1 від 29.08.2018, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 3 606 830,53 грн., штрафу у розмірі 252 478,14 грн., інфляційних втрат у розмірі 61 568,60 грн., нарахованих за період з травня по червень 2019 року та 3% пічних у розмірі 26 977,12 грн. нарахованих за період з 01.05.2019 по 30.06.2019.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Оцінивши зміст договору, з якого виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд дійшов до висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом і правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частинами 1, 6 ст. 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексу України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

В силу положень ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як підтверджено наявними в матеріалах справи видатковими накладними та довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей, позивач у лютому - березні 2019 року поставив державному підприємству «Завод 410 ЦА» товар на загальну суму 5 782 680,66 грн. (з урахуванням вартості повернутого відповідачем товару на суму 31 118,86 грн.).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, Специфікацією № 1 до Договору сторони погодили, що 100% оплата проводиться після поставки та проходження вхідного контролю на ДП «Завод 410 ЦА», з відстрочкою платежу до 10 банківських днів.

Як встановлено судом, 28.02.2019 відповідачем було здійснено часткову оплату прийнятого товару в розмірі 2 175 850,13 грн., що підтверджується випискою з рахунку позивача від 06.06.2019.

Таким чином, неоплаченим залишився товар на суму 3 606 830,53 грн.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження оплати поставленого позивачем товару на суму 3 606 830,53 грн., у тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт поставки позивачем відповідачу узгодженого товару та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати отриманого товару підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 3 606 830,53 грн.

Також позивачем за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання заявлено вимогу про стягнення з останнього штрафу у розмірі 252 478,14 грн., інфляційних втрат у розмірі 61 568,60 грн. нарахованих за період з травня по червень 2019 та 3% річних у розмірі 26 977,12 грн. нарахованих за період з 01.05.2019 по 30.06.2019.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 7.3 Договору передбачено, що за прострочення виконання зобов`язань за договором понад тридцять днів з винної сторони стягується штраф у розмірі 7% від суми заборгованості.

Суд перевірив та погодився з наданим позивачем розрахунком, а тому вважає за можливе стягнути з відповідача штраф у розмірі 252 478,14 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд перевірив та погодився з наданим позивачем розрахунком інфляційних втрат, а тому вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат у розмірі 61 568,60 грн. підлягають задоволенню.

У той же час, за перерахунком суду розмір 3% річних, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача становить 15 757,06 грн. В іншій частині 3% річних нараховано безпідставно (невірно визначено період прострочки та суми заборгованості), а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги або свідчили про відсутність у відповідача відповідних обов`язків суду не надано.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Пром-Техно Група», з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 231, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Пром-Техно Група» задовольнити частково.

2. Стягнути з державного підприємства «Завод 410 ЦА» (03151, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 94; ідентифікаційний код 01128297) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Пром-Техно Група» (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 13/2Б; ідентифікаційний код 36469368) заборгованість у розмірі 3 606 830 (три мільйони шістсот шість тисяч вісімсот тридцять) грн. 53 коп., штраф у розмірі 252 478 (двісті п`ятдесят дві тисячі чотириста сімдесят вісім) грн. 14 коп., інфляційні втрати у розмірі 61 568 (шістдесят одна тисяча п`ятсот шістдесят вісім) грн. 60 коп., 3% річних у розмірі 15 757 (п`ятнадцять тисяч сімсот п`ятдесят сім) грн. 06 коп. та судовий збір у розмірі 59 049 (п`ятдесят дев`ять тисяч сорок дев`ять) грн. 51 коп.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 18.10.2019.

Суддя О.Г. Удалова