ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1040/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В.,

при секретарі судового засідання Іванові І.В.,

за участю представників:

від Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Одеської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" - участі не брали,

від Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради - участі не брали,

розглянувши апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради

на рішення Господарського суду Одеської області від 09.07.2019, прийняте суддею Гутом С.Ф., м. Одеса, повний текст складено 19.07.2019,

у справі №916/1040/19

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Одеської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком"

до відповідача: Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради

про стягнення 300 058,07 грн

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 р. Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Одеської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" звернулося з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради, в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 300058,07 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставною відмовою відповідача компенсувати позивачу витрати на послуги зв`язку, надані пільговим категоріям населення за період з січня місяця по грудень місяць 2018 року.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 17.04.2019 відкрито провадження у справі №916/1040/19.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 09.07.2019 у справі №916/1040/19 (суддя Гут С.Ф.) позов задоволено; стягнуто з Управління соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради на користь Одеської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" заборгованість у розмірі 300058,07 грн та витрати по сплаті судового збору за подання позову у сумі 4501 грн.

Судове рішення мотивоване тим, що національним законодавством встановлено безумовний обов`язок компенсації постачальнику вартості витрат за телекомунікаційні послуги, надані пільговим категоріям населення, що покладається на головного розпорядника коштів місцевого бюджету, до компетенції якого належить питання соціального захисту населення, тому, враховуючи, що у спірних зобов`язальних правовідносинах боржником виступає Управління соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради, а обов`язок компенсації постачальнику витрат за телекомунікаційні послуги, надані пільговим категоріям населення, не ставиться в залежність від бюджетного забезпечення відповідних субвенцій, відмова останнього відшкодувати понесені позивачем витрати є безпідставною.

Не погодившись з ухваленим рішенням, Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 09.07.2019 у справі №916/1040/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що місцевий господарський суд при ухваленні рішення дійшов помилкового висновку щодо безпідставності відмови Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради компенсувати позивачу вартість витрат за телекомунікаційні послуги, надані пільговим категоріям населення, оскільки фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги проводиться виключно за рахунок субвенцій з Державного бюджету України, при цьому відповідач не мав можливості здійснювати зазначену компенсацію за період з січня місяця по грудень місяць 2018 року у зв`язку з тим, що Державним бюджетом України не було затверджено відповідних бюджетних призначень. Крім того, апелянт зазначає про те, що не визнає себе зобов`язаною особою перед Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Одеської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", оскільки договір про відшкодування витрат за телекомунікаційні послуги, надані пільговим категоріям населення за вищевказаний період, між сторонами не укладався.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів Будішевської Л.О., Поліщук Л.В. від 16.09.2019 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та в подальшому ухвалою від 02.10.2019 розгляд справи №916/1040/19 призначено на 16.10.2019 о 10:00.

У судовому засіданні 16.10.2019 представники сторін участі не брали, хоча були належним чином сповіщені про час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи (т.ІІ а.с.37-39).

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Одеської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалося, відзив на апеляційну скаргу не надало, що згідно з частиною третьою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

В силу статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Одеської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" є оператором телекомунікацій, який надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про телекомунікації", Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012, інших законодавчих актів України.

Місцевим господарським судом встановлено, що позивач за період з січня місяця по грудень місяць 2018 року надавав телекомунікаційні послуги на пільгових умовах відповідним категоріям громадян у м. Ізмаїл відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу", Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус", Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Факт надання Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Одеської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" вказаних послуг відповідачем не оспорюється.

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Одеської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" зверталося до Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради з листами №1109 від 19.03.2018, №1384 від 26.06.2018, №1445 від 19.07.2018, №1504 від 08.08.2018, №1573 від 18.09.2018, №1669 від 19.10.2018, №1697 від 13.11.2018 та №1731 від 07.12.2018, в яких просило прийняти списки пільговиків, що складалися позивачем щомісячно за формою "2-пільга", та підписати зі своєї сторони акти звіряння. Крім того, у зазначених листах позивач повідомляв Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради про надсилання на електронну адресу останнього розрахунків вартості наданих пільговикам послуг та пропонував відповідачу у разі виявлення ним розбіжностей за результатами розгляду форми "2-пільга" направити вказані розбіжності та підписаний акт звіряння за формою "3-пільга" на поштову та електронну адреси Одеської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком".

Вищезазначені листи надсилалися позивачем на адресу Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради засобами поштового зв`язку, а саме: листами з описами вкладень, та були отримані останнім, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №748, №666, №775, №046, №704, №805, №367 та №795.

26.02.2019 позивач направив на адресу відповідача лист №1811 від 19.02.2019, до якого повторно додав акти звірки розрахунків між Одеською філією Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" і Управлінням праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради за надання послуг зв`язку пільговим категоріям громадян за період з 01.01.2018 по 01.01.2019.

Даний лист з відповідними актами звірки розрахунків Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради отримало 27.02.2019, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №708, між тим від підписання актів звірки розрахунків відповідач відмовився.

Відповідно до підписаного позивачем акту звірки розрахунків б/н та б/д, складеного станом на 01.01.2019, кредиторська заборгованість відповідача перед Одеською філією Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", яка утворилася в поточному році (01.01.2018-01.01.2019) без урахування боргу минулих років, становить 300058,07 грн.

Предметом спору у даній справі є вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з компенсації витрат на послуги зв`язку, надані пільговим категоріям населення за період з січня місяця по грудень місяць 2018 року, у розмірі 300058,07 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, місцевий господарський суд послався на те, що відмова відповідача надати позивачу компенсацію витрат за телекомунікаційні послуги, надані пільговим категоріям населення, є безпідставною та такою, що не ґрунтується на законі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

В силу статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту тощо визначаються виключно законами України.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Відповідно до статті 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Соціальні пільги на отримання телекомунікаційних послуг для низки категорій громадян встановлено такими Законами України: "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу", "Про жертви нацистських переслідувань", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про охорону дитинства".

За умовами частини третьої статті 63 Закону України "Про телекомунікації" та пункту 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012 (далі - Правила №295 від 11.04.2012), споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Вказані приписи законодавства закріплюють державні соціальні гарантії певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовному обов`язку оператора телекомунікаційних послуг надавати послуги зв`язку тим категоріям громадян, які мають установлені законодавством пільги з їх оплати, кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати вартість таких послуг суб`єкту господарювання, який їх надає.

Згідно з частиною шостою статті 48 Бюджетного кодексу України бюджетні зобов`язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв`язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

За змістом підпункту б) пункту 4 частини першої статті 89 та статті 102 Бюджетного кодексу України до видатків місцевих бюджетів належать видатки на відшкодування вартості послуг зв`язку, які надані тим категоріям громадян, яким державою надані пільги з їх оплати, що здійснюється за рахунок субвенцій з Державного бюджету України на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 102 Бюджетного кодексу України Кабінетом Міністрів України прийнято постановку №256 від 04.03.2002, якою затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок №256 від 04.03.2002) та визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів ведуть персоніфікований облік отримувачів пільг за соціальною ознакою згідно з постановою Кабінету Міністрів України №117 від 29.01.2003 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги", а також здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, об`єднаних територіальних громад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (пункт 2 Порядку №256 від 04.03.2002).

Система місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначені Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Частиною першою статті 54 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Наведене свідчить про те, що обов`язок щодо розрахунку з постачальниками послуг, в тому числі і операторами телекомунікації, які є постачальниками телекомунікаційних послуг (послуг електрозв`язку), покладено на головних розпорядників коштів місцевих бюджетів, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту населення.

Головним розпорядником коштів місцевого бюджету на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, яке проживає на території м. Ізмаїл, що здійснює розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів, є Управління соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради.

За умовами пунктів 10, 11 постанови Кабінету Міністрів України №117 від 29.01.2003 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги" (в редакції, чинній у визначений позивачем у даній справі період надання послуг) підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга". Уповноважений орган щомісяця звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України №535 від 04.10.2007, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.10.2007 за №1172/14439, "Про затвердження форми для розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг "2-пільга", та Інструкції про порядок її заповнення" затверджено форму для розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг "2-пільга", за якою підприємства та організації, що надають послуги, формують та надають до управлінь праці та соціального захисту населення розрахунки на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг окремим категоріям громадян, у вигляді файлів DBF або ТХТ-формату.

З матеріалів справи вбачається, що Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Одеської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" зверталося до Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради з листами №1109 від 19.03.2018, №1384 від 26.06.2018, №1445 від 19.07.2018, №1504 від 08.08.2018, №1573 від 18.09.2018, №1669 від 19.10.2018, №1697 від 13.11.2018 та №1731 від 07.12.2018, в яких просило прийняти списки пільговиків, що складалися позивачем щомісячно за формою "2-пільга", та підписати зі своєї сторони акти звіряння. Крім того, у зазначених листах позивач повідомляв Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради про надсилання на електронну адресу останнього розрахунків вартості наданих пільговикам послуг та пропонував відповідачу у разі виявлення ним розбіжностей за результатами розгляду форми "2-пільга" направити вказані розбіжності та підписаний акт звіряння за формою "3-пільга" на поштову та електронну адреси Одеської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком".

Вищезазначені листи надсилалися позивачем на адресу Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради засобами поштового зв`язку, а саме: листами з описами вкладень, та були отримані останнім, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №748, №666, №775, №046, №704, №805, №367 та №795.

За таких обставин, апеляційний господарський суд зауважує, що позивачем дотримано передбаченого законодавством порядку дій, які є передумовою для відшкодування останньому витрат на послуги зв`язку, надані пільговим категоріям населення за період з січня місяця по грудень місяць 2018 року.

При цьому колегія суддів вбачає, що у матеріалах справи відсутні та відповідачем до суду не надано жодного доказу на підтвердження встановлення Управлінням праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради будь-яких розбіжностей у наданих позивачем документах.

Розмір заявлених майнових вимог зазначений позивачем помісячно в актах звіряння розрахунків за формою "3-пільга", доданих до позову, які складаються за результатами звірки даних позивача у формах "2-пільга" та відомостей відповідача, занесених ним до реєстру осіб, які мають право на пільги.

Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради жодного доказу на підтвердження того, що заявлені позивачем суми не відповідають дійсним, до суду не надало, хоча відповідну інформацію щодо кожного пільговика повинно фіксувати в реєстрі осіб, які мають право на пільги, і не було позбавлене можливості їх перевірити.

Відповідно до підписаного позивачем акту звірки розрахунків б/н та б/д, складеного станом на 01.01.2019, кредиторська заборгованість відповідача перед Одеською філією Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", яка утворилася в поточному році (01.01.2018-01.01.2019) без урахування боргу минулих років, становить 300058,07 грн.

Колегія суддів також враховує, що правильність нарахування та, як наслідок, розмір заявленої позивачем до відшкодування суми грошових коштів, який складає 300058,07 грн, відповідачем фактично не оспорюється, а тому вказана сума заборгованості відповідача є доведеною.

Зазначений висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.10.2018 у справі №911/2865/17.

В силу приписів частин першої, третьої, четвертої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Згідно з частинами першою, другою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України і статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Позивач є суб`єктом господарювання, який надає телекомунікаційні послуги споживачам, а метою діяльності позивача як учасника господарських відносин є досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку відповідно до частини другої статті 3 Господарського кодексу України.

Відповідач як розпорядник коштів на відшкодування вартості послуг зв`язку, наданих тим категоріям громадян, яким державою передбачені пільги з їх оплати, зобов`язаний здійснювати розрахунки з надавачами таких послуг.

З огляду на зазначені вище норми законодавства у Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Одеської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" виникло цивільне право на відшкодування фактичних витрат, що виникли у зв`язку з наданням послуг зв`язку особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, а в Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради як органу, через який діє держава у цивільних відносинах, - цивільний обов`язок здійснити з позивачем розрахунок за надані цим особам послуги, оскільки: по-перше, держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 Цивільного кодексу України); по-друге, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 Цивільного кодексу України).

Чинне законодавство України не передбачає обов`язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв`язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов`язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із законів України, а спірні правовідносини носять змішаний характер і підпадають під правове регулювання не лише Бюджетного кодексу України, який визначає безпосередню процедури сплати грошових коштів, але також регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та відповідними законами України, які визначають правову підставу, в даному випадку для оператора телекомунікаційних послуг, надавати послугу на пільговій умові певним категоріям осіб.

Таким чином, беручи до уваги те, що телекомунікаційні послуги на пільгових умовах позивачем надано не з власної ініціативи, а на виконання законодавчо визначеного імперативу, а також те, що уповноважений на те державою суб`єкт - відповідач у справі - в силу закону має відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних коштів понесені ним витрати, доводи апеляційної скарги про те, що договір про відшкодування витрат за телекомунікаційні послуги, надані пільговим категоріям населення, між сторонами не укладався до уваги не приймаються.

Водночас апеляційний господарський суд зауважує, що право позивача на отримання компенсації вартості телекомунікаційних послуг, наданих ним своїм абонентам - пільговим категоріям споживачів, підлягає реалізації та захисту, незважаючи на те, що Закон України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" видатків на ці потреби не передбачав, оскільки фінансові зобов`язання держави виникли не з наведеного вище Закону, а з законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг визначеним законодавчо особам, а також з нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків з постачальниками, зокрема, телекомунікаційних послуг таким категоріям споживачів.

Крім того, суд апеляційної інстанції вбачає, що ані Закон України "Про телекомунікації", ані Правила №295 від 11.04.2012 не передбачають жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

Частиною другою статті 218 Господарського кодексу України та статтею 617 Цивільного кодексу України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення №5-рп/2002 від 20.03.2002, №7-рп/2004 від 17.03.2004, №20-рп/2004 від 01.12.2004, №6-рп/2007 від 09.07.2007).

Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та у справі "Бакалов проти України" зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (пункти 48 та 40 рішень відповідно).

Отже, відповідач зобов`язаний здійснити розрахунки з позивачем за послуги, надані особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, за період з 01.01.2018 по 01.01.2019, а відсутність укладеного між сторонами договору, яким би було регламентовано таке відшкодування, як і відсутність бюджетних призначень на відповідні видатки не є підставами для звільнення відповідача від виконання встановленого чинним законодавством зобов`язання з відшкодування позивачу вартості наданих послуг.

Зазначений висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 06.06.2018 у справі №911/1541/17.

З огляду на вищевикладене, судом апеляційної інстанції відхиляються твердження скаржника про відсутність у останнього обов`язку здійснити розрахунок з позивачем за надані особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, телекомунікаційні послуги за період з січня місяця по грудень місяць 2018 року, через те, що Законом України "Про державний бюджет України на 2018 рік" на відповідний рік не передбачені кошти на ці видатки, оскільки певне право виникає у особи, а у держави - відповідне цьому праву фінансове зобов`язання, не із Закону про державний бюджет України та похідних від нього актів (бюджетний розпис, кошторис тощо), а з нормативно-правового акта, що регулює відносини між особою та державою у певній сфері суспільних відносин.

Відповідно до приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (пункт 58 рішення Європейського суду з прав людини рішення у справі "Серявін та інші проти України").

Інші доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Одеської області норм права при ухваленні рішення від 09.07.2019 не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 09.07.2019 у справі №916/1040/19 - без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 21.10.2019.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя Л.В. Поліщук