ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.10.2019 м. Ужгород Справа № 907/373/19

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фаворит-М, с. Вонігово Тячівського району

до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю ПМК-77, м. с. Соколівка Івано-Франківської області

до відповідача 2 Приватного акціонерного товариства ПРОСТО-страхування, м. Київ

про стягнення 312209,67 грн. матеріальної шкоди

секретар судового засідання Штундер Д.Л.

За участю представників сторін:

від позивача -

від відповідача 1 - не з`явився

від відповідача 2 - не з`явився

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фаворит-М» звернулося до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідачів матеріальну шкоду на загальну суму 312209,67 грн., в т. ч. 212209,67 грн. матеріальних збитків з відповідача 1 - товариства з обмеженою відповідальністю «ПМК-77», яке їх заподіяло внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також 100000,00 грн. матеріальної шкоди з Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування», як страховика відповідача 1, в межах розміру страхової суми. Вимоги заявлені на підставі статей 1166, 1172, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», а також з огляду на положення ч. ч. 1, 8 ст. 29 ГПК України щодо підсудності.

При зверненні з позовом заявник подав клопотання про витребування доказів, а саме: Поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК8683971 від 23 липня 2018 року.

Попередній розрахунок понесених позивачем судових витрат становить суму 4683,15 грн. сплаченого судового збору та 10000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Ухвалою суду від 01 липня 2019 року відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір за правилами загального позовного провадження, витребувано від Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № НОМЕР_1 від 23 липня 2018 року, встановлено учасникам справи процесуальні строки для подання заяв по суті спору та призначено підготовче засідання.

Відповідач 1 надіслав відзив на позов, яким з позовними вимогами не погоджується в повному обсязі.

Відповідач 2 також надіслав відзив на позов, яким з позовними вимогами не погоджується в повному обсязі.

В свою чергу, позивач надав свою відповідь на відзиви відповідачів, якими відхиляє пояснення та аргументи відповідачів та просить позовні вимоги задовольнити повністю.

В ході підготовчого провадження, строк якого судом було продовжено на тридцять днів (ухвала суду від 13.08.2019), судом оголошувалась перерва з 04.09.2019 до 25.09.2019.

Ухвалою суду від 25 вересня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті.

У судове засідання, будучи повідомленими своєчасно та належним чином, позивач та відповідачі не з`явилися, однак надали суду письмові заяви (клопотання), якими просили справу розглянути без участі їх уповноважених представників.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відтак, відповідно до положень ч. 3 ст. 196, ч. ч. 1, 4 ст. 202 ГПК України, суд вирішує справу за наявними та долученими учасниками в ході підготовчого провадження матеріалами.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 06 вересня 2018 року за участі автомобілів, належних на праві власності позивачу та відповідачу 1, позивач зазнав матеріальну шкоду на загальну суму 312209,67 грн. Позивач доводить, що завдана йому матеріальна шкода повинна буди відшкодована відповідачами, оскільки така шкода завдана з вини водія ОСОБА_1 , який на момент настання дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з відповідачем 1 та рухався на автомобілі, що належить на праві власності відповідачу 1. Посилаючись на вказані обставини позивачем заявлено вимоги про стягнення матеріальної шкоди на загальну суму 312209,67 грн., в т. ч. 212209,67 грн. з товариства з обмеженою відповідальністю «ПМК-77», працівником якого заподіяно шкоду, та 100000,00 грн. з Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування», як страховика відповідача 1, в межах розміру страхової суми.

Заперечення відповідачів.

Відповідачі Товариство з обмеженою відповідальністю «ПМК-77» та Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування», стверджують, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки справу про адміністративне правопорушення відносно водія відповідача 1 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вважають, що закриття відносно водія відповідача 1 справи про притягнення його до адміністративної відповідальності унеможливлює покладення на відповідача 1 обов`язку відшкодувати завдану позивачеві шкоду, оскільки не притягнення водія відповідача 1 до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху виключає його цивільно-правову відповідальність за завдання матеріальної шкоди позивачеві.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , дата реєстрації 17.06.2015 р., та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , дата реєстрації 13.12.2016 р., позивачу на праві власності належать транспортні засоби сідловий тягач «Scania R420» з державним номерним знаком НОМЕР_4 та напівпричіп «Schmitz SW24» з державним номерним знаком НОМЕР_5 .

Товариству з обмеженою відповідальністю «ПМК-77» згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , дата реєстрації 31.12.2011 р., належить на праві власності транспортний засіб самоскид «MAN TGA 41.400» з державним номерним знаком НОМЕР_7 .

У період з 01 серпня 2018 року по 13 вересня 2018 року у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «ПМК-77» перебував ОСОБА_1 , який займав посаду водія вантажного автомобіля (наказ про прийняття № 64-К/2018 від 31.07.2018 р., наказ про звільнення № 68-КЗ/2018 від 13.09.2018 р).

Відповідно до наявних у справі протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 278332 від 06.09.2018 р. та схеми дорожньо-транспортної пригоди від 06.09.2018 р., 06 вересня 2018 року о 14 годині 30 хвилин в смт. Міжгір`я біля п/п Голодняк по вул. Кутузова, рухаючись у напрямку с. Синевір, водій ОСОБА_1 керував автомобілем MAN TGA 41.400, державний номерний знак НОМЕР_7 , не обрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем Scania, державний номерний знак НОМЕР_4 , який рухався попереду та здійснював заїзд на територію п/п ОСОБА_2 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено, зокрема, ліву сторону належних позивачу транспортних засобів сідлового тягача «Scania R420» з державним номерним знаком НОМЕР_4 та напівпричіпу «Schmitz SW24» з державним номерним знаком НОМЕР_5 .

Постановою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21 листопада 2018 року по справі про адміністративне правопорушення № 480/1817/18, залишеної без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 03 січня 2019 року, адміністративне провадження закрито у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

У мотивувальній частині постанови зазначено, що у матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази на підтвердження порушення ОСОБА_1 п. 12.1, п. 12.3 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України).

Відповідно до пункту 6 висновку №20/02 судової автотехнічної експертизи по обставинам ДТП по матеріалам адміністративної справи №3/480/1817/18, складеного 13 лютого 2019 року, судовим експертом встановлено, що з технічної точки зору умовами настання даної ДТП є обставини, пов`язані з тим, що водій автомобіля MAN TGA д.н.з. НОМЕР_7 ОСОБА_3 , маючи можливість оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, маючи технічну можливість уникнути зіткнення шляхом застосування гальмування, в обстановці, яку він розцінив як небезпечну, застосував невиправданий маневр повороту ліворуч, а не гальмування, як того вимагають п.12.3 ПДРУ, що призвело до зіткнення з автомобілем «Scania R420» д.н.з. НОМЕР_8 з напівпричіпом «Schmitz SW24» д.н.з. НОМЕР_9 , тому невідповідність дій водія автомобіля MAN TGA д.н.з. НОМЕР_7 ОСОБА_1 п.п. 12.3; та 1.10 (в частині тлумачення поняття "небезпека для руху") ПДР України знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання ДТП та її наслідками.

Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку № 136/09/2018 від 18.09.2018 року визначено, що вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику автомобіля Scania R420 LA4X2MNA, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер шасі (VIN) НОМЕР_10 , внаслідок його пошкодження в ДТП, яка мала місце 06.09.2018 року, становить 100454,21 гривень.

Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку № 21/02/2019 від 27.02.2019 року визначено, що вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику напівпричіпа SCHMITZ SW24, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 ,ідентифікаційний номер шасі (VIN) НОМЕР_11 , внаслідок його пошкодження в ДТП, яка мала місце 06.09.2018 року станом на момент проведення оцінки становить 211755,46 гривень.

Отже, внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 06.09.2018 року, позивачу було завдано матеріальної шкоди на загальну суму 312209,67 гривень.

21 березня 2019 року позивач направляв відповідачу 1 письмову претензію № 1, якою просив відшкодувати матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 312209,67 грн.. Однак, відповідач 1 заперечив щодо оплати коштів, згідно письмових заперечень на претензію вих. № 247 від 03.04.2019 р..

Також судом встановлено, що на дату настання вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 06.09.2018 року, цивільна правова відповідальність відповідача 1, як власника транспортного засобу «MAN TGA 41.400», який в момент настання дорожньо-транспортної пригоди перебував під керуванням водія відповідача 1, застрахована у Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування», згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № НОМЕР_1 від 23 липня 2018 року. Відповідно до пунктів 4 та 5 цього Полісу, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду завдану майну становить 100000,00 гривень, розмір франшизи становить 1000,00 гривень.

07 травня 2019 року позивач звертався до відповідача 2 із заявою про виплату страхового відшкодування в межах страхової суми в розмірі 100000,00 гривень. Проте, відповідач 2 у виплаті страхового відшкодування відмовив, згідно рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування по страховій справі № 131237, прийнятого 22 травня 2019 року вих. № 04-1396.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ.

Частинами 1 та 2 статті 22 Цивільного кодексу України унормовано, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Нормою частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України, яка відносно норми частини 1 статті 1166 цього Кодексу є спеціальною, визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За положеннями частин 1, 2 та 5 статті 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Системний аналіз наведених норм матеріального права вказує на те, що за загальним правилом шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Якщо ж така особа завдала шкоду під час виконання нею своїх трудових (службових) обов`язків, то заподіяну шкоду відшкодовує роботодавець. При цьому, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно з частиною 6 статті 75 ГПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до частини 7 статті 75 ГПК України, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

Відтак, положеннями частин 6, 7 ГПК України унормовано, що встановлені у справі про адміністративне правопорушення обставини є обов`язковими для суду, що вирішує зазначений господарський спір з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З аналізу змісту постанови Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21 листопада 2018 року, залишеної без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 03 січня 2019 року, вбачається, що у справі про адміністративне правопорушення № 480/1817/18, яка слухалася відносно водія відповідача 1, встановлено факт наїзду автомобіля «MAN TGA» д.н.з. НОМЕР_7 , який на праві власності належить відповідачу 1 та який перебував під керуванням ОСОБА_1 на «Scania R420» д.н.з. НОМЕР_4 з напівпричепом «SchmitzSW24» д.н.з. НОМЕР_5 належний ТОВ «Фаворит-М».

Даючи оцінку цим обставинам та керуючись частиною 4 статті 236 ГПК України (при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду) суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 06.03.2019 р. по справі № 394/512/16, згідно яких закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення, не впливає на вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, заподіяної потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Також Верховний Суд у постанові від 16.04.2019 р. по справі № 927/623/18 сформував висновок, згідно якого не притягнення водія до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо.

Отже, оскільки висновком судової автотехнічної експертизи №20/02 від 13 лютого 2019 року, вірність якого відповідачами не спростовано, у настанні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 06 вересня 2018 року та відбулася за участі належних на праві власності позивачу та відповідачу 1 транспортних засобів, встановлено саме вину водія відповідача 1, то матеріальна шкода (збитки) завдана позивачу внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди має бути відшкодована саме Товариством з обмеженою відповідальністю «ПМК-77», працівником якого в день завдання шкоди була винна особа ОСОБА_1 (наказ про прийняття № 64-К/2018 від 31.07.2018 р., наказ про звільнення № 68-КЗ/2018 від 13.09.2018 р).

Аргументи відповідачів стосовно того, що закриття відносно водія відповідача 1 справи про притягнення його до адміністративної відповідальності унеможливлює покладення на відповідача 1 обов`язку відшкодувати завдану позивачеві шкоду, суд оцінює критично через те, що такі суперечать висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 01.02.2018 р. у справі № 203/1019/16, де вирішуючи спір у подібних правовідносинах, аналогічні доводи скаржника Верховним Судом було визнано необґрунтованими.

Відповідно до положень статті 5, статті 6, статті 9 пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

За статтею 1194 ЦК України, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судом установлено, що цивільна правова відповідальність відповідача 1 була застрахована у відповідача 2 згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № НОМЕР_1 від 23 липня 2018 року, а тому завдана позивачу матеріальна шкода (збитки) першочергово підлягає відшкодуванню у межах страхової суми за рахунок Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування», як страховика відповідача 1.

При цьому, суд враховує приписи абзацу 2 пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Зважаючи на зазначене та враховуючи загальний розмір завданої позивачу матеріальної шкоди (матеріальних збитків), який відповідно до звітів про визначення вартості матеріального збитку № 136/09/2018 від 18.09.2018 р. та № 21/02/2019 від 27.02.2019 р. становить 312209,67 гривень, а також визначені Полісом № АК8683971 від 23.07.2018 р. розміри страхової суми на одного потерпілого за шкоду завдану майну (сто тисяч гривень) та франшизи (одна тисяча гривень), позовна вимога про стягнення з відповідача 2 на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 100000,00 грн. підлягає частковому задоволенню, а саме: з Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» на користь позивача слід стягнути матеріальну шкоду в розмірі 99000,00 гривень, що відповідає страховій сумі, зменшеній на суму франшизи.

Водночас, оскільки розмір зазначеної страхової суми недостатній для повного відшкодування матеріальної шкоди (збитків) завданої позивачу, то позовна вимога про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПМК-77» на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 212209,67 грн. підлягає до задоволення. При цьому суд враховує, що така сума не перевищує різниці між фактичним розміром шкоди завданої позивачу і страховою виплатою, визначеною згідно умов Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № НОМЕР_1 від 23 липня 2018 року.

В ході судового розгляду, відповідачі не спростували доводів позовної заяви, не надали суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені судом.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, розглянувши спір на підставі поданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Розподіл судових витрат.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4683,15 грн.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, на відповідачів покладається 4668,15 грн. витрат на оплату судового збору в долях пропорційних розміру задоволених позовних вимог, а саме: на відповідача 1 у розмірі 3183,15 гривень та на відповідача 2 у розмірі 1485,00 гривень.

Крім того, представником позивача подано заяву б/н від 26.09.2019 року, якою обґрунтовано понесені ним витрати у сумі 10000,00 грн. на професійну правничу допомогу, які просить розподілити при винесені рішення по справі. Так, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. підтверджуються договором про надання правової допомоги від 26.11.2018 року, яким сторони погодили перелік та попередню вартість послуг, рахунком від 23.09.2019 року на суму 10000,00 грн., актом виконаних робіт (наданих послуг) від 23.09.2019 року на суму 10000,00 грн. та меморіальним ордером № 159 від 25.09.2019 ороку на суму 10000,00 грн.

Частиною 2 статті 126 ГПК України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З огляду на викладене та враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідачів компенсації вартості витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9967,97 гривень, понесених у зв`язку з розглядом справи № 907/373/19, які слід стягнути з відповідачів в частинах, пропорційних розміру задоволених позовних вимог, а саме: з відповідача 1 у розмірі 6797,02 гривень та з відповідача 2 у розмірі 3170,95 гривень.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 81, 129, 236, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» (04050, м. Київ, Шевченківський район, вул. Герцена, буд. 10; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит-М» (90553, Закарпатська обл., Тячівський р-н, с. Вонігово, вул. Леніна, буд. 182; код ) матеріальну шкоду в розмірі 99000,00 грн. (дев`яносто дев`ять тисяч гривень 00 копійок), суму 1485,00 грн. (одну тисячу чотириста вісімдесят п`ять гривень 00 копійок) на відшкодування судового збору і суму 3170,95 грн. (три тисячі сто сімдесят гривень 95 копійок) на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПМК-77» (78650, Івано-Франківська обл., Косівський район, с. Соколівка, присілок Центр; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит-М» (90553, Закарпатська обл., Тячівський р-н, с. Вонігово, вул. Леніна, буд. 182; код ) матеріальну шкоду в розмірі 212209,67 грн. (двісті дванадцять тисяч двісті дев`ять гривень 67 копійок), суму 3183,15 грн. (три тисячі сто вісімдесят три гривні 15 копійок) на відшкодування судового збору і суму 6797,02 грн. (шість тисяч сімсот дев`яносто сім гривень 02 копійки) на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 22.10.2019.

Суддя Л.В. Андрейчук