ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року м. ОдесаСправа № 923/1044/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Мишкіної М.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОБІОТЕК-УКРАЇНА"

на рішення господарського суду Херсонської області від 18.07.2019, суддя в І інстанції Нікітенко С.В., повний текст якого складено 29.07.2019 в м. Херсоні

у справі № 923/1044/18

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОБІОТЕК-УКРАЇНА"

до Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1. Південно-Українська гідрогеологічна експедиція Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства

2. Державної фіскальної служби України

про стягнення 155 745,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКОБІОТЕК-УКРАЇНА" звернулося до господарського суду Херсонської області з позовом до Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства про стягнення збитків у розмірі 155 745,80 грн.

В обґрунтування пред`явлених вимог позивач посилався на те, що у березні 2017 року Південно-Українською гідрогеологічною експедицією Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства, яке є відокремленим структурним підрозділом відповідача, було надано позивачеві послуги з розроблення проектно-кошторисної документації на будівництво артезіанської свердловини на суму 30 457,10 грн., у тому числі ПДВ 5 076,18 грн. Крім того, протягом липня-жовтня 2017 року Південно-Українською гідрогеологічною експедицією Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства на виконання умов укладеного між сторонами договору підряду № 61 від 15.06.2017 виконано, а позивачем прийнято роботи по бурінню та облаштуванню свердловини по об`єкту: «Будівництво артезіанської свердловини для водозабезпечення ТОВ "ЕКОБІОТЕК-УКРАЇНА"» в м. Херсоні на загальну суму 904 017,74 грн., у тому числі ПДВ 150 669,62 грн.

ТОВ «ЕКОБІОТЕК-УКРАЇНА» зобов`язання з оплати наданих послуг та виконаних робіт виконало у повному обсязі на загальну суму 934 474,84 грн. Проте, відповідач в порушення вимог п. 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України не зареєстрував податкові накладні по вказаним операціям в Єдиному реєстрі податкових накладних, у зв`язку з чим позивач був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 155 745,80 грн., що призвело до зайвої сплати позивачем цієї суми до бюджету. Вказані витрати позивач вважає збитками, які виникли з вини відповідача.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 18.07.2019 в задоволені позову відмовлено повністю.

Судове рішення мотивовано тим, що дії відповідача по не реєстрації податкових накладних, не є правопорушенням у сфері господарювання.

При цьому суд виходив із того, що відсутність складених податкових накладних за отримані кошти не позбавляє права платника податку на додану вартість (позивача) на включення його до податкового кредиту. Визначена позивачем сума неотриманого податкового кредиту в розмірі 155745,80 грн., не є реальними збитками в розумінні вимог цивільного (господарського) законодавства.

З посиланням на ст. ст. 224, 225 ГК України та ст. ст. 22, 614 ЦК України суд зазначив, що матеріалами справи не підтверджується сам факт понесення позивачем збитків, які є мірою господарсько-правової відповідальності, причинного зв`язку між неотриманою позивачем сумою податкового кредиту та діями відповідача, оскільки позивачем не надано доказів щодо використання ним всіх передбачених податковим законодавством способів для реалізації свого права на віднесення сум податку до податкового кредиту.

ТОВ «ЕКОБІОТЕК-УКРАЇНА» у поданій до Південно-західного апеляційного господарського суду апеляційній скарзі просить рішення господарського суду Херсонської області від 18.07.2019 року у справі скасувати повністю і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права.

Скаржник вказує, що не складання та не реєстрація податкових накладних є порушенням відповідачем норм податкового законодавства. Відсутність таких податкових накладних з огляду на приписи п. 201.10 ст. 201 ПК України позбавляє позивача можливості включити суми сплаченого відповідачу ПДВ до складу податкового кредиту, що призвело до збитків.

Висновок суду першої інстанції щодо не встановлення та недоведеності наявності прямого причинно-наслідкового зв`язку між фактом не реєстрації податкових накладних і не зарахуванням сум податку до податкового кредиту покупця не ґрунтуються на нормах чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства.

Суд помилково прийшов до висновків, що визначена позивачем сума не отриманого податкового кредиту в розмірі 155745,80 гри. не є реальними збитками в розумінні вимог цивільного (господарського) законодавства.

Відповідач в порушення вимог ст. 201 Податкового кодексу України не виконав покладеного на нього обов`язку щодо реєстрації податкових накладних в ЄРПН в установлені граничні строки.

Як наслідок, такі порушення відповідача позбавили позивача права включити суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту, та відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 155745,80 грн.

Отже, враховуючи, що в даному випадку є прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законодавством обов`язку зареєструвати податкові накладні в ЄРПН та неможливістю включити суми ПДВ до податкового кредиту позивача, а також, відповідно зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично, є збитками ТОВ «ЕКОБІОТЕК-УКРАЇНА», які є реальними в розумінні вимог цивільного (господарського) законодавства.

Також, скаржник зазначає про помилкове неврахування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 03.08.2018р. у справі №917/877/17, від 03.12.2018 у справі № 908/76/18 та Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 05.06.2019р. у справі №908/1568/18.

У відзивах на апеляційну скаргу Причорноморське державне регіональне геологічне підприємство та Південно-Українська гідрогеологічна експедиція Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства заперечують про її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просять оскаржуване рішення залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Відповідач та третя особа зазначають, що суд на підставі матеріалів справи зробив вірний висновок, що оплату за виконану відповідачем роботу за договорами позивач здійснив у повному обсязі, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями за спірний період, сторонами зазначений факт не заперечується, тобто сторони виконали свої господарські зобов`язання за договорами належним чином, в повному обсязі. Твердження господарського суду про те, що порушення положень ст. 201 Податкового кодексу України не перебуває в площині цивільно-правових і господарсько-правових відносин є вірним.

Системний аналіз норм податкового законодавства дає підстави дійти висновку, що платник податку має право на включення до податкового кредиту сум податку, сплачених ним за наслідками господарських операцій, дійсність та достовірність яких має підтверджуватися внесеними до Реєстру податковими накладними або іншими документами, встановленими ПК України, що посвідчують право на віднесення сум податку до податкового кредиту. Це право вони мають незалежно від часу внесення платником податку продавцем товарів/послуг податкових накладних до Реєстру. Визначальним є факт підтвердження операцій податковими накладними і факт внесення їх до Реєстру в строки, встановлені законодавством.

Визначена позивачем сума неотриманого податкового кредиту в розмірі 155745,80 грн., не є реальними збитками в розумінні вимог цивільного (господарського) законодавства, оскільки відшкодування податку на додану вартість здійснюється державою в податкових правовідносинах між позивачем та державою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі та у відзивах на неї доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, у лютому - березні 2017 року Південно-Українською гідрогеологічною експедицією Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства, яке є відокремленим структурним підрозділом відповідача, було надано позивачеві ТОВ «ЕКОБІОТЕК-УКРАЇНА» послуги з розроблення проектно-кошторисної документації на будівництво артезіанської свердловини, що підтверджується актом виконаних робіт за 31.03.2017 року на суму 30 457,10 грн., у тому числі ПДВ 5 076,18 грн.

15 червня 2017 року між ТОВ «ЕКОБІОТЕК-УКРАЇНА» (замовник) та Південно-Українською гідрогеологічною експедицією, яка діяла від імені та в інтересах Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства (підрядник) було укладено договір підряду № 61, згідно з п. 1.1 якого підрядник зобов`язався за дорученням замовника та у відповідності до умов даного договору виконати роботи по бурінню та облаштуванню свердловини по об`єкту: "Будівництво артезіанської свердловини для водозабезпечення ТОВ «ЕКОБІОТЕК-УКРАЇНА» в м. Херсоні, відповідно до розробленої проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язався прийняти роботу та оплатити її вартість.

Згідно з п. 5.2 договору вартість робіт визначена згідно з умовами даного договору та договірної ціни і становить 965 771,98 грн, у тому числі ПДВ - 160 962грн.

За умовами п.п. 9.1 та 11.1 договору здача приймання виконаних робіт здійснюється за актом, протягом п`яти днів з моменту закінчення робіт; цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 01.11.2017р., а в частині зобов`язань до остаточного виконання умов договору.

На виконання умов укладеного між сторонами договору підряду № 61 від 15.06.2017 Південно-Українською гідрогеологічною експедицією протягом липня-жовтня 2017 року було виконано, а ТОВ «ЕКОБІОТЕК-УКРАЇНА» прийнято роботи по бурінню та облаштуванню свердловини по об`єкту: "Будівництво артезіанської свердловини для водозабезпечення ТОВ «ЕКОБІОТЕК-УКРАЇНА» в м. Херсоні, на загальну суму 904 017,74 грн, в т.ч. ПДВ - 150 669,62 грн, що підтверджується відповідними актами приймання виконаних будівельних робіт: - за липень 2017 року від 28.07.2017 на суму 320 207,03 грн., в т.ч. ПДВ 53 367,84 грн; - за серпень 2017 року від 30.08.2017 на суму 362 467,12 грн., в т.ч. ПДВ 60 411,19 грн; - за жовтень 2017 року від 31.10.2017 на суму 221 343,59 грн., в т.ч. ПДВ 36 890,60 грн.

ТОВ «ЕКОБІОТЕК-УКРАЇНА» зобов`язання з оплати наданих послуг та виконаних робіт виконало у повному обсязі на загальну суму 934 474,84 грн., що підтверджується банківськими виписками наявними в справі та відповідачем не заперечується.

Судом встановлено, що відповідач встановленого Податковим кодексом України обов`язку щодо реєстрації податкових накладних не виконав, що останнім не заперечується, у зв`язку з чим позивач звернувся до господарського суду з даним позовом. Обґрунтовуючи пред`явлені вимоги позивач вказував те, що станом на 13.12.2018р. від відповідача відповіді на претензію не надходило, податкові накладні на підставі зазначених актів виконаних робіт у встановлені законом строки не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що позбавляє позивача права для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, і як наслідок, позбавляє права на відшкодування податку на додану вартість у сумі 155 745,80 грн.

Таким чином, за твердженням позивача, відповідач в порушенням вимог пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України не зареєстрував податкові накладні, у зв`язку з чим позивач позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 155 745,80 грн. В цьому випадку є прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками ТОВ «ЕКОБІОТЕК-УКРАЇНА». На думку позивача, наявні усі елементи складу господарського правопорушення.

Отже, з урахуванням того, що відповідачем в добровільному порядку суму збитків у розмірі 155745,80 грн. не відшкодовано, позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню вказана сума збитків.

Відмовляючи у задоволенні позову повністю місцевий господарський суд мотивував своє рішення тим, що дії відповідача по не реєстрації податкових накладних, не є правопорушенням у сфері господарювання.

При цьому суд виходив із того, що відсутність складених податкових накладних за отримані кошти не позбавляє права платника податку на додану вартість (позивача) на включення його до податкового кредиту. Визначена позивачем сума неотриманого податкового кредиту в розмірі 155745,80 грн., не є реальними збитками в розумінні вимог цивільного (господарського) законодавства.

З посиланням на ст. ст. 224, 225 ГК України та ст. ст. 22, 614 ЦК України суд зазначив, що матеріалами справи не підтверджується сам факт понесення позивачем збитків, які є мірою господарсько-правової відповідальності, причинного зв`язку між неотриманою позивачем сумою податкового кредиту та діями відповідача, оскільки позивачем не надано доказів щодо використання ним всіх передбачених податковим законодавством способів для реалізації свого права на віднесення сум податку до податкового кредиту.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені без аналізу та врахування всіх наявних в матеріалах справи доказів, та вимог закону, що регулює спірні відносини.

Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 Податкового кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - ПК), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За приписами п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної. Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних / розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні / розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних / розрахунків коригування до таких податкових накладних.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.7 ст. 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період. У разі порушення продавцем товарів/послуг граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Як вбачається з викладеного вище, згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України на продавця товарів/послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Судом встановлено, що відповідачем у березні та липні-жовтні 2017 року було надано позивачу, а останнім оплачено послуг на загальну суму 934 474,84 грн., сума ПДВ становить 155 745,80 грн.

Відповідач встановленого Податковим кодексом України обов`язку щодо реєстрації податкових накладних не виконав.

З наведених вище норм вбачається, що такі порушення відповідача позбавили позивача права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 155 745,80 грн., тобто позивач поніс збитки.

З огляду на викладене у даному випадку є прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи.

Колегія суддів враховує, що із встановлених судом обставин справи вбачаються наявними усі елементи складу господарського правопорушення, а тому висновки господарського суду першої інстанції про відсутність вини відповідача у завданні збитків позивачеві на суму 155745,80 грн. є безпідставними.

Положення п. 201.10 ст. 201 ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, не передбачають можливості включення покупцем товарів/послуг суми ПДВ до податкового кредиту у разі невиконання продавцем обов`язку зі складення та реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних (крім випадків, встановлених податковим законодавством, коли підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної, є інші документи). При цьому покупець зазначених товарів/послуг має право додати до податкової декларації скаргу на такого продавця. Однак, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує, що подання такої скарги платником згідно з наведеною нормою у редакції, чинній після 01.01.2015р., не є підставою для включення ним сум податку до складу податкового кредиту.

Зважаючи на те, що господарським судом апеляційної інстанції встановлено обставини, які свідчать про наявність усіх елементів складу господарського правопорушення, висновки місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог є помилковими.

Крім того, в порушення норми ч. 4 ст. 236 ГПК України, якою встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, судом першої інстанції помилково не враховано правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 03.08.2018р. у справі №917/877/17, від 03.12.2018 у справі № 908/76/18 та Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 05.06.2019р. у справі №908/1568/18.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Колегія суддів, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права дійшла висновку, що під час вирішення цього спору суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, зокрема, ст. 201 ПК України, ст. 22 ЦК України та ст. 224 ГК України.

Таким чином апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 129, п. 4 ч. 1 ст. 282 ГПК України у зв`язку із скасуванням судового рішення місцевого суду та ухваленням нового рішення, підлягають перерозподілу і судові витрати, а саме підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 2336,19 грн. та витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3504,28 грн., а всього 5840,47 грн.

Керуючись статтями 129, 253, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОБІОТЕК-УКРАЇНА" задовольнити.

Рішення господарського суду Херсонської області від 18 липня 2019 у справі № 923/1144/18 скасувати.

Прийняти нове рішення. Позов задовольнити.

Стягнути з Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОБІОТЕК-УКРАЇНА" () збитки в сумі 155 745,80 грн. та судові витрати в сумі 5840,47 грн.

Доручити господарському суду Херсонської області видати відповідний наказ з зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Богатир К.В.

Мишкіна М.А.