ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2019 р. Справа №907/475/17

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Матущака О.І.,

суддів Мирутенка О.Л.,

Якімець Г.Г.,

при секретарі судового засідання: Черватюк С.О.,

за участю представників сторін від:

від прокурора - Макогон Ю.І.,

від позивача-2 (Тячівська міська рада) - Візичканич В.І.,

від відповідача (КСП «Руськополівське) - Аваєва Н.В.,

від третьої особи з самостійними вимогами (ФГ «Продукти Карпат») - Мишинчук В.В.,

від третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача (ТОВ «Агро-Солотвино») - Волков П.О.

розглянувши апеляційну скаргу Колективного сільськогосподарського підприємства «Руськополівське», с.Руське Поле Тячівського району Закарпатської області від 27.03.2019

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 22.02.2019 (колегія суддів: головуючий суддя Ушак І.Г., судді Ремецькі О.Ф., Пригара Л.І., повний текст рішення складено 07.03.2019)

за позовом заступника керівника Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області, м.Тячів Закарпатської області

в інтересах держави в особі: 1. Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області, м. Ужгород Закарпатської області

2. Тячівської міської ради, м.Тячів Закарпатської області

до відповідача: Колективного сільськогосподарського підприємства «Руськополівське», с.Руське Поле Тячівського району, Закарпатської області

за участю третіх осіб,

які заявляють самостійні вимоги

на предмет спору: 1. Публічного акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк», м.Ужгород Закарпатської області

2. Фермерського господарства «Продукти Карпат», с. Руське Поле Закарпатської області

за участю третьої особи,

яка не заявляє самостійних вимог

на предмет спору

на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Солотвино», м.Київ

за участю третіх осіб,

які не заявляють самостійних вимог

на предмет спору на стороні позивача

1) ОСОБА_1

2) ОСОБА_2

3) ОСОБА_3

4) ОСОБА_4

5) ОСОБА_5

6) ОСОБА_6

7) ОСОБА_7

8) ОСОБА_8

9) ОСОБА_9

10) ОСОБА_10

11) ОСОБА_11

12) ОСОБА_12

13) ОСОБА_13

14) ОСОБА_14

15) ОСОБА_15

16) ОСОБА_16

17) ОСОБА_17

18) ОСОБА_18

19) ОСОБА_19

20) ОСОБА_20

21) ОСОБА_21

22) ОСОБА_22

23) ОСОБА_23

24) ОСОБА_24

25) ОСОБА_25

26) ОСОБА_26

27) ОСОБА_18

28) ОСОБА_18

29) ОСОБА_27

30) ОСОБА_28

31) ОСОБА_29

32) ОСОБА_30

33) ОСОБА_18

34) Фермерське господарство «Мала Голландія»

35) ОСОБА_31

36) ОСОБА_32

37) ОСОБА_33

38) ОСОБА_34

39) ОСОБА_35

40) ОСОБА_36

41) ОСОБА_37

42) ОСОБА_38

43) ОСОБА_39

44) ОСОБА_40

45) ОСОБА_41

46) ОСОБА_42

47) ОСОБА_43

48) ОСОБА_44

49) ОСОБА_45

50) ОСОБА_46

51) ОСОБА_16

52) ОСОБА_47

53) ОСОБА_48

54) ОСОБА_49

55) ОСОБА_50

56) ОСОБА_51

57) ОСОБА_52

58) ОСОБА_53

59) ОСОБА_54

про припинення права постійного користування земельною ділянкою; визнання недійсним та

скасування державного акту на право постійного користування землею; зобов`язання вжити заходів щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки

ВСТАНОВИВ:

31.05.2017 до Господарського суду Закарпатської області звернувся заступник керівника Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області та Тячівської міської ради Закарпатської області з позовом до Колективного сільськогосподарського підприємства «Руськополівське» (далі по тексту КСП «Руськополівське») про припинення права постійного користування земельною ділянкою, яка перебувала в користуванні радгосп-заводу «Руськополівський» на підставі державного акта на право постійного користування землею серії 0ІІ-ЗК №00046 від 24.06.1994, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №46 площею 1487,9 га; визнання недійсним цього державного акту; зобов`язання КСП «Руськополівське» вжити заходів щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки, які знаходяться під будівлями підприємства.

Правовою підставою позову зазначає те, що в силу пункту «в» статті 141 Земельного кодексу України в радгоспу-заводу «Руськополівський» припинилось право постійного користування земельною ділянкою площею 1487,9 га, яке підтверджувалось державним актом серії 0ІІ-ЗК №00046 від 24.06.1994, оскільки останнє припинило свою діяльність як юридична особа, шляхом перетворення в державне підприємство, а згодом у колективне сільськогосподарське підприємство. Окрім того, у зв`язку з набуттям третіми особами права власності на нерухоме майно, яке розташоване на спірній земельній ділянці, частина площ вибула з постійного користування радгоспу-заводу «Руськополівський» на підставі пункту «е» статті 141 Земельного кодексу України. КСП «Руськополівське» не має державної чи комунальної частки власності, тому відповідно відсутні підстави на постійне користування спірною земельною ділянкою площею 1487,9 га.

Прокурор стверджує, що оскільки 38,8 га вказаних земель розташована на території Руськополівської сільської ради, яка згідно рішення Тячівської міської ради №5247 від 21.08.2015 та рішення Руськополівської сільської ради №759 від 21.08.2015 об`єднана в одну Тячівську міську об`єднану територіальну громаду з центром у місті Тячів, а частина вказаних земель площею 1449,1 га, розташована за межами населеного пункту, тому позивачами визначено Тячівську міську раду та Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області.

Підставою для звернення Тячівської місцевої прокуратури із даним позовом як заходу прокурорського реагування є порушення інтересів держави, що полягають у недотриманні забезпечення права на землю держави, раціонального використання та охорони земель.

Підставами для представництва прокуратурою інтересів держави є неналежне здійснення повноважень позивачами щодо звернення за захистом до суду щодо повернення земельних ділянок в розпорядження позивачів, що призводить до незабезпечення поповнення місцевого бюджету коштами, які б надходили в результаті стягнення орендної плати.

12.03.2018 до Господарського суду Закарпатської області звернулось ПАТ «Комерційний інвестиційний банк» із позовною заявою (а.с.53-57, т.3) третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору, в якій просить скасувати державний акт та повернути земельну ділянку в землі запасу Тячівської міської ради.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що ПАТ «Комерційний інвестиційний банк» на підставі договору від 18.12.2017 про задоволення вимог іпотекодержателя набуло право власності на майновий комплекс, який розташований в межах земельної ділянки, право постійного користування на яку просить припинити прокурор в даній справі, а відтак, в силу ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України набуло право власності на частину земельної ділянки, яка розташована під будівлями.

18.10.2018 до Господарського суду Закарпатської області звернулось Фермерське господарство «Продукти Карпат» із позовною заявою (а.с.14-15, т.5) третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору, в якій просить припинити КСП «Руськополівське» право постійного користування на земельну ділянку площею 1487,9 га, яка перебувала в користуванні на підставі державного акта серії 0ІІ-ЗК №00046 від 24.06.1994, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №46, в частині площі 416,612 га та скасувати цей державний акт в частині.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ФГ «Продукти Карпат» набуло право власності на 28/100 майнового комплексу відповідача, а тому зважаючи на те, що площа, яка необхідна для його утримання з розрахунку 1000 одиниць великої рогатої худоби, становить 416,612 га (28 частина від 1 487, 9 га)

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 22.02.2019 частково задоволено позов Тячівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області та Тячівської міської ради Закарпатської області.

Припинено право постійного користування земельною ділянкою, яка перебувала у користуванні радгосп-заводу «Руськополівський» на підставі державного акта серії 0ІІ-ЗК №00046 від 24.06.1994, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №46 площею 1487,9 га. Видано наказ на виконання рішення в цій частині в порядку вимог ч. 4 ст. 327 ГПК України. Визнано недійсним цей державний акт.

Задоволено позов ПАТ «Комерційний інвестиційний банк». Частково припинено право постійного користування земельною ділянкою КСП «Руськополівське» на земельну ділянку площею 1487,9 га. Скасовано державний акт. Відмовлено в задоволенні вимог щодо повернення вказаної земельної ділянки в землі запасу Тячівської міської ради. Задоволено позов Фермерського господарства «Продукти Карпат». Припинено КСП «Руськополівське» право постійного користування земельною ділянкою площею 1487,9 га, яка перебувала у користуванні радгосп-заводу «Руськополівський» на підставі державного акта серії 0ІІ-ЗК №00046 від 24.06.1994, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №46, в частині 416,612 га. Скасовано державний акт в частині. Витрати по сплаті судового збору покладено на відповідача.

Рішення місцевого господарського суду в частині вимог прокурора мотивоване тим, що КСП «Руськополівське» є частковим правонаступником ДП «Руськополівське», відтак не є підприємством, установою чи організацією, що належить до державної або комунальної форми власності, а тому не належить до осіб, які можуть бути постійними користувачами відповідно до ч. 2 ст. 92 Земельного кодексу України. У зв`язку з цим суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність задоволення й похідної вимоги прокурора про визнання недійсним державного акта на право постійного користування земельною ділянкою. Місцевий господарський суд відмовив у задоволенні позовної вимоги прокурора про зобов`язання відповідача вжити заходів щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки, які знаходяться під будівлями підприємства, оскільки в цій частині способу захисту порушених прав чи охоронюваних законом інтересів не вбачається наявність спору.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог ПАТ «Комерційний інвестиційний банк» мотивоване тим, що останнє позбавлене можливості відновити своє порушене право на вільне користування майном, яке набуте згідно з договором від 18.12.2017 про задоволення вимог іпотекодержателя, в інший спосіб, аніж припинення права постійного користування та скасування державного акта, оскільки відповідач не вчиняє дій щодо оформлення земельних ділянок за ПАТ «Комерційний інвестиційний банк», які набуті в силу положень ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України. Судом відмовлено в задоволенні вимоги про повернення спірної земельної ділянки в землі запасу Тячівської міської ради, оскільки із обраного в цій частині способу захисту порушених прав чи охоронюваних законом інтересів не вбачається наявність спору.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог ФГ «Продукти Карпат» мотивоване тим, що оскільки ФГ «Продукти Карпат» набуло право власності на 28/100 нерухомого майна, яке знаходиться на земельній ділянці в межах державного акту на право постійного користування землею серії 0ІІ-ЗК №00046 від 24.06.1994, то суд дійшов висновку про наявність правових підстав вимагати від попереднього власника (КСП «Руськополівське») припинення права користування на земельну ділянку пропорційно до загальної кількості площ, які надані для обслуговування всіх об`єктів нерухомості. У зв`язку з цим суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність задоволення й похідної вимоги ФГ «Продукти Карпат» про часткове скасування державного акта на право постійного користування землею серії 0ІІ-ЗК №00046 від 24.06.1994.

В апеляційній скарзі (а.с.5-68,т.6) КСП «Руськополівське» просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог заступника керівника Тячівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області та Тячівської міської ради Закарпатської області, ПАТ «Комерційний інвестиційний банк» та Фермерського господарства «Продукти Карпат».

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що:

1)суд першої інстанції не з`ясував, що радгосп-завод «Руськополівський», як юридична особа не припиняв своєї діяльності внаслідок реорганізації у Державне підприємство «Руськополівське», що підтверджується збереженням ідентифікаційного коду - 00413883;

2)висновки місцевого господарського суду про часткове правонаступництво відповідача та його неприналежність до осіб, які можуть бути постійними користувачами відповідно до ч. 2 ст. 92 Земельного кодексу України, не відповідають та спростовуються обставинами справи згідно з якими, КСП «Руськополівське» набуло право постійного користування спірними земельними ділянками внаслідок правонаступництва прав та обов`язків юридичної особи, яка набула вказане право у порядку, визначеному законом, в процесі здійснення процедури приватизації цілісного майнового комплексу, до складу якого входили спірні земельні ділянки, які є невід`ємними його частинами;

3)суд безпідставно визнав встановленими обставини щодо порушення будь-яких прав або охоронюваних законом інтересів осіб, які заявили позовні вимоги у даній справі, хоча такі мають значення для справи, а тому передчасно задоволив позовні вимоги;

4)судом першої інстанції не враховано, що чинне законодавство не містить норм, які дозволяють вимагати припинення права користування та скасування державного акта на земельну ділянку відповідача, окрему від землі під відчуженими об`єктами нерухомості (на спірну частину земельної ділянки відповідача), враховуючи, що у відповідача наявне нерухоме майно, яке знаходиться в межах державного акта, а тому в даному випадку відсутні правові підстави для припинення прав КСП «Руськополівське» на всю земельну ділянку;

5)місцевий господарський суд не з`ясував правовий статус об`єктів нерухомості, які набуті іншими особами, зокрема ПАТ «Комерційний інвестиційний банк» та ФГ «Продукти Карпат», а тому не встановив обставини, які маю значення для справи, про те, що майно, яке набуте ними, перебуває у спільній частковій власності з КСП «Руськополівське», у зв`язку з чим відсутні підстави для припинення права постійного користування спірною земельною ділянкою та скасування державного акта;

6)суд безпідставно вийшов за межі позовних вимог, оскільки скасував державний акт, який позивачі у справі не просили скасовувати.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Агро-Солотвино» (а.с.128-136, т.6) підтримує доводи апеляційної скарги та просить рішення місцевого господарського суду скасувати повністю та прийняти нове, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог заступника керівника Тячівської місцевої прокуратури, ПАТ «Комерційний інвестиційний банк» та ФГ «Продукти Карпат». Узагальнений зміст доводів цього відзиву аналогічний змісту доводів апеляційної скарги.

У відзивах на апеляційну скаргу ФГ «Продукти Карпат» (а.с.87-90, т.6), прокурор (а.с.111-119, т.6), Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області (а.с.149-165, т.6), ПАТ «Комерційний інвестиційний банк» (а.с.198-202, т.6) просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. В обгрунтування доводів відзивів, зазначають, що рішення місцевого господарського суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, погоджуються з ним, а доводи апелянта вважають такими, що не відповідають встановленим обставинам по справі.

Відзив на апеляційну скаргу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_34 (а.с.35-36, т.8) залишено судом без розгляду, оскільки не підписаний заявником.

До початку судового засідання 17.10.2019 представником КСП «Руськополівське» Аваєвою Н.В. було заявлено клопотання (а.с.113-114,т.10) про зупинення апеляційного провадження до розгляду справи №307/466/19, яка розглядається Тячівським районним судом Закарпатської області в порядку кримінального провадження та про витребування доказів (а.с.84-96,т.10).

Розглянувши вищезазначені клопотання, суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки ст. 227 ГПК України не передбачено обов`язку суду зупиняти провадження у справі з підстав, викладених у клопотанні. Крім цього, предмет дослідження у зазначеній кримінальній справі не стосується позовних вимог у даній справі.

Щодо клопотання про витребування доказів, то таке залишено без розгляду на підставі ст.207 ГПК України, оскільки заявлені поза межами вчинення судом підготовчих дій у справі.

Крім цього, 19.09.2019 на адресу Західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання від 08.08.2019 (а.с.51-52,т.9) про зупинення провадження у справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №587/430/16-ц.

Враховуючи те, що 19.09.2019 судове засідання по справі не відбулося, подане клопотання не розглядалось.

Так, повний текст постанови Великої Палати Верховного Суду справи №587/430/16-ц наявний з 18.09.2019, а відтак підстави, зазначені у клопотанні про зупинення провадження відпали, а тому, у задоволенні такого клопотання відмовлено.

В судове засідання 17.10.2019 з`явився прокурор, а також представники Тячівської міської ради, КСП «Руськополівське», ТОВ «Агро-Солотвино» та ФГ «Продукти Карпат».

Інші учасники справи в судове засідання повторно не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належними чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи, а тому відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України апеляційний господарський суд розглядає справу за їх відсутності.

Представник відповідача та третьої особи - ТОВ «Агро-Солотвино» в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги, навівши аргументи аналогічні викладеним в апеляційній скарзі та у відзиві.

Прокурор, представники Тячівської міської ради та ФГ «Продукти Карпат» в судовому засіданні заперечили проти апеляційної скарги, зазначивши доводи аналогічні викладеним у їх відзивах.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились, дослідивши наведені в апеляційній скарзі та у відзивах доводи та заперечення, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення місцевого суду в частині задоволення позову прокурора та банку скасуванню, а в частині позову ФГ «Продукти карпат» - зміні, з огляду на таке.

Предметом розгляду в даній справі, яка переглядається в апеляційному порядку, є вимоги за трьома самостійними позовними заявами, в яких:

1)предметом первісного позову є вимоги прокурора заявлені в інтересах позивачів (органу місцевого самоврядування та органу державної влади, які є розпорядниками землі) до відповідача про припинення права постійного користування земельною ділянкою, яке належить відповідачу на підставі державного акту; визнання недійсним цього державного акта та зобов`язання відповідача вжити заходів щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки, які знаходяться під будівлями, які перебувають в його власності;

2)предметом другого позову є вимоги третьої особи ПАТ «Комерційний інвестиційний банк» (один з набувачів права власності на частину нерухомого майна, що належало відповідачу) до відповідача про скасування державного акта, який посвідчує право відповідача на постійне користування земельною ділянкою та повернення вказаної земельної ділянки в землі запасу органу місцевого самоврядування (позивача-1);

3)предметом третього позову є вимоги третьої особи ФГ «Продукти Карпат» (один з набувачів права власності на частину нерухомого майна, що належало відповідачу) до відповідача про припинення права постійного користування земельною ділянкою, яке належить відповідачу на підставі державного акту, в частині земель, які необхідні третій особі для обслуговування придбаного у відповідача майна та скасування в цій частині площ земельної ділянки державного акта, який посвідчує право відповідача на постійне користування земельною ділянкою.

Отже, з аналізу вищезазначених позовних вимог випливає, що до предмету апеляційного перегляду, зокрема, входить з`ясування обставин щодо наявності або відсутності настання негативних наслідків для осіб, які заявили позовні вимоги в даній справі, що є необхідною ознакою порушення їх прав або охоронюваних законом інтересів, на підставі чого встановити наявність достатніх підстав для припинення права постійного користування земельною ділянкою, яка належить відповідачу на підставі державного акту, а також наявності або відсутності підстав для скасування (визнання недійсним) цього державного акта.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, рішенням Руськополівської сільської ради народних депутатів від 14.04.1994 «Про розгляд проектних матеріалів для видачі державного акту на право постійного користування радгосп-заводу «Руськополівський» (а.с.38,т.1) схвалено розроблення проекту, яким передбачено залишити в постійному користуванні радгосп-заводу 1488 га, в тому числі сільськогосподарських угідь 1288 га, з них: орних - 342 га, багаторічних насаджень - 206 га, сінокосів - 313 га і пасовищ - 427 га.

На підставі вказаного рішення радгоспу-завод «Руськополівський» видано державний акт на право постійного користування землею серії ЗК-ОІІ №00046 гід 24.06.1994, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 46 (а.с.32-37,т.1).

За вказаним державним актом на право постійного користування радгосп-заводу «Руськополівський» надано в постійне користування 1487,9 га земель для сільськогосподарського користування.

Наказом Міністерства аграрної політики України №777 від 15.12.2006 (а.с.63,т.1) радгосп-завод «Руськополівський» реорганізовано в ДП «Руськополівське» із збереженням ідентифікаційного коду - 00413883.

Наказом Регіонального відділу Фонду державного майна України №00307 від 31.08.2009 (з урахуванням змін згідно з наказом №0445 від 30.09.2010) (а.с.74-75,т.2) прийнято рішення про приватизацію Державного підприємства «Руськополівське» шляхом перетворення його у колективне сільськогосподарське підприємство.

На виконання цього наказу затверджено план приватизації ДП «Руськополівське» (а.с.219-227,т.1), в пункті 13 якого зазначено, що ДП «Руськополівське» є правонаступником майнових прав та обов`язків агроторгового підприємства радгосп-заводу «Руськополівський». Також в розділі IV цього плану, вказано, що відповідно до Закону України «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі», інших законодавчих актів з питань приватизації, сільськогосподарські підприємства, які спеціалізуються на вирощуванні багаторічних насаджень приватизуються шляхом перетворення у публічні акціонерні товариства, якщо вартість їх майна достатня для його створення, в протилежному разі вони перетворюються у колективні сільськогосподарські підприємства. Враховуючи, що вартість майна ДП «Руськополівське» (879 тис. грн.) недостатня для перетворення його в публічне акціонерне товариство, відповідно до п. 5 розділу 1 Положення про порядок приватизації майна радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємства, а також заснованих на їх базі орендних підприємств, воно перетворюється у колективне сільськогосподарське підприємство.

В подальшому, рішенням загальних зборів членів трудового колективу ДП «Руськополівське» від 21.11.2010 (а.с.64-68,т.1) вирішено перетворити ДП «Руськополівське» у колективне сільськогосподарське підприємство із збереженням ідентифікаційного коду - 00413883.

Відповідно до ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Згідно зі ст. 92 Земельного кодексу України права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації; в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування».

Право постійного користування земельними ділянками посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним.

Відповідно до наведеної норми закону підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій. державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Статтею 108 Цивільного кодексу України встановлено, що перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов`язки попередньої юридичної особи.

Апеляційний господарський суд в силу вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України враховує правову позицію, яка викладена в постановах Верховного Суду від 10.10.2018 у справі №907/916/17, від 31.01.2019 у справі №914/839/18 про те, що приписи підпункту «в» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України необхідно розуміти таким чином, що припинення права користування земельною ділянкою з підстав припинення установи допускається лише у випадку, коли припинення останньої виключає правонаступництво.

Згідно ст.191 Цивільного кодексу України, підприємство є єдиним (цілісним) майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності.

До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукція, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, КСП «Руськополівське» є єдиним (цілісним) майновим комплексом, що разом з земельною ділянкою використовується підприємством для здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 25 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також і право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Як встановлено апеляційним господарським судом, державний акт на право постійного користування землею серії ЗК-ОІІ №00046 гід 24.06.1994 зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 46 (а.с.32-37,т.1) відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України №449 від 02.04.2002 «Про затвердження форми державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» встановлено, що раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинним і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб (така правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 26.09.2011 у справі № 6-14цс11).

Крім того необхідно зазначити, що пунктом 6 Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України від 25.10.2001 визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2005 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Водночас відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005, пункт 6 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

При цьому Конституційний Суд України вказав на те, що юридичні особи на цій підставі не можуть втрачати раніше наданого їм права постійного користування земельною ділянкою. Таким чином, документ, яким посвідчено право постійного користування земельною ділянкою (державний акт на право постійного користування землею), виданий відповідно до законодавства, яке діяло раніше, є дійсним та залишається чинним.

Згідно з п. 3 ст. 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Отже, чинне законодавство не містить чіткого регулювання щодо порядку переоформлення права користування земельними ділянками, тобто приведення його у відповідність до діючої редакції ЗК України. Відтак у господарюючих суб`єктів, які користуються земельними ділянками на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, чітко не встановлений законом обов`язок та строк вчинення дій, що пов`язані із переоформленням такого права на право власності або право оренди, до законодавчо визначеної та встановленої нормативно-правовими актами відповідної процедури.

Таким чином, право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не припиняється навіть у тому разі, якщо особа, яка за чинним законом не може набути таке право, не здійснить переоформлення цього права в інший правовий титул. Право постійного користування зберігається і є чинним до приведення прав та обов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства й переоформлення права постійного користування у право власності чи оренду.

Зазначені висновки також узгоджуються з листами Державної інспекції сільського господарства України №6396/6-1/2-13 від 11.09.2013 (а.с.188-189, т.1) та №Г-33-6-9/1097 від 23.07.2013 (а.с.246, т.1), які надсилались на адресу КСП «Руськополівське».

З аналізу вищевикладеного випливає, що КСП «Руськополівське» є правонаступником ДП «Руськополівське», реорганізованого з радгосп-заводу «Руськополівський», якому згідно державного акта серії ЗК-ОІІ №00046 гід 24.06.1994 передано у постійне користування землю площею 1487,9 га, права на які правонаступником не втрачені, не припинені та є чинними до приведення прав та обов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства й переоформлення права постійного користування у право власності чи оренду. Зміна організаційно-правової форми правонаступника (відповідача) зі збереженням ідентифікаційного коду, а також його приналежність до господарських товариств (товариств господарського типу), члени яких володіють корпоративними правами, жодним чином не впливають на підставність користування відповідачем спірною земельною ділянкою, що регулюється земельним, а не цивільним законодавством.

А отже, КСП «Руськополівське» досі є постійним користувачем спірної землі, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими, а висновки місцевого господарського суду про те, що відбулось часткове правонаступництво радгоспу, яке в силу положень пункту «в» статті 141 ЗК України має наслідком припинення постійного користування, є помилковими, що свідчить про безпідставність задоволення позову прокурора з цих підстав.

Апеляційним судом також не встановлено підстав для припинення права постійного користування у зв`язку з відмовою постійного користувача від частин спірної земельної ділянки, про що як на підставу позову покликається прокурор, оскільки:

1)розпорядженням голови Тячівської РДА №87 від 05.02.2010 (а.с.41,т.1), яким вилучено з АТП радгосп-заводу «Руськополівський» земельну ділянку в розмірі 1,8 га між смт. Буштино та м. Тячів (наказ №1 від 04.09.2006) в урочищі «Казаканичево» та передано в запас Руськополівської сільської ради - скасоване згідно з рішенням Господарського суду Закарпатської області від 09.04.2013 у справі №907/81/13-г (а.с.152-160,т.1), а тому ці обставини не підлягають доказуванню в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України;

2)наказом ДП «Руськополівське» за №1/1 від 30.01.2007 (а.с.161,т.1) відмінено дію наказів №20 «г» від 02.11.1998, №15 «г» від 24.03.1999, №24 «г» від 26.07.1999, №12 «г» від 26.03.2001, №8 «г» від 17.04.2003, №17 «г» від 27.05.2003, №13 «г» від 26.06.2006, №15 «г» від 10.07.2006, якими знято з балансу радгосп-заводу «Руськополівський» і передано на баланс Руськополівської сільської ради земельні ділянки загальною площею 306,22 га.

Що стосується наявності правових підстав для припинення постійного користування спірною земельною ділянкою на підставі пункту «е» статті 141 ЗК України у зв`язку з набуттям третіми особами права власності на нерухоме майно, яке розташоване на спірній земельній ділянці, то апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Підстави та порядок переходу права на земельну ділянку при переході права власності на розташовані на ній житловий будинок, будівлю або споруду визначаються статтею 377 ЦК України та статтею 120 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для її обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у диспозиціях ст. 120 Земельного кодексу України, ст. 377 Цивільного кодексу України, інших положеннях законодавства.

Однак, передбачений законодавцем принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди не знаходить належного втілення у нормах, які регулюють перехід прав на земельну ділянку при переході права власності на споруду, яка на ній розташована, коли такий об`єкт нерухомого майна знаходиться на земельній ділянці, що перебуває на праві постійного користування, адже ст. 92 Земельного кодексу України обмежує коло осіб, які можуть бути постійними користувачами земельних ділянок.

Водночас, враховуючи, що перехід права на будівлю і споруду є однією із законних підстав виникнення прав на землю в набувача об`єкта нерухомості, то можливість реалізації ним таких прав не може залежати від того, чи додержав попередній землекористувач процедур й порядку припинення землекористування, позаяк юридичними підставами для такого переходу виступають закон, договір, рішення суду, інші обставини, що мають юридичне значення.

Таким чином, наведені вище земельно-правові та цивільно-правові норми встановлюють, що перехід майнових прав до іншої особи тягне за собою перехід до неї і земельних прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Розмір та конфігурація цієї частини земельної ділянки має визначатися на основі державних будівельних норм та санітарних норм і правил.

Отже, особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача - власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній.

За викладених обставин, набуття юридичними особами приватного права чи фізичними особами у визначеному законодавством порядку права приватної власності на будівлі, які належали до майна КСП «Руськополівське», створює правові підстави для переходу права на земельну ділянку до власника об`єкта нерухомості, розташованого на ній, у розмірі відповідно до положень ст. 120 Земельного кодексу України, ст..377 Цивільного кодексу України саме в силу правочину з придбання майна та автоматичного переходу права користування земельною ділянкою відповідно до принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Цим зумовлюється право власника такого об`єкта нерухомості вимагати оформлення у встановленому порядку свого права користування відповідною земельною ділянкою незалежно від отримання відмови уповноваженої особи від вказаних земель.

Аналогічні правові висновки про застосування норм матеріального права в такий спосіб викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №910/18560/16, а тому враховуються апеляційним господарським судом в силу вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України.

Щодо вимог прокурора в частині наявності правових підстав для припинення постійного користування спірною земельною ділянкою на підставі пункту «е» статті 141 ЗК України у зв`язку з набуттям третіми особами права власності на нерухоме майно, яке розташоване на спірній земельній ділянці, апеляційний господарський суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

З аналізу вищезазначеної норми Закону випливає, що представництво прокурором в суді здійснюється у виключних випадках.

Водночас звернення прокурора в інтересах власника чи розпорядника землі у зв`язку з набуттям третьою особою права не землю чинним законодавством не передбачено.

Тобто, право Тячівської міської ради та Держгеокадастру у зв`язку з набуттям суб`єктом господарювання - ФГ «Продукти Карпат» права на землю є непорушені, оскільки товариство вправі самостійно звертатися до суду про захист порушеного права, що ним і зроблено шляхом подання самостійного позову в межах цієї справи.

А тому, позов прокурора в інтересах Тячівської міської ради та Держгеокадастру не підлягають захисту в судовому порядку.

Місцевий господарський суд наведеного не врахував, а тому безпідставно задовольнив позовні вимоги прокурора.

Щодо позовних вимог ПАТ «Комерційний інвестиційний банк» в частині наявності правових підстав для припинення постійного користування спірною земельною ділянкою на підставі пункту «е» статті 141 Земельного кодексу України у зв`язку з набуттям третіми особами права власності на нерухоме майно, яке розташоване на спірній земельній ділянці, апеляційний господарський суд зазначає таке.

Як підтверджується матеріалами справи, з метою повного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором №02-5/65 від 25.11.2002 (зі змінами та доповненнями), між ПАТ «Комерційний інвестиційний банк» (іпотекодержатель) та КСП «Руськополівське» (іпотекодавець) укладено договір від 18.12.2017 про задоволення вимог іпотекодержателя (а.с.63-66,т.3), за умовами пункту 1 якого іпотекодавець передав у власність іпотекодержателя, а іпотекодержатель прийняв у власність нерухоме майно, а саме належний КСП «Руськополівське» майновий комплекс заводу із зазначенням об`єктів, що знаходиться за адресою: Закарпатська обл., Тячівський р -н., с. Руське Поле, вулиця Заводська, 77. При цьому ПАТ «Комерційний інвестиційний банк» не доведено, а апеляційним господарським судом з наявних у справі доказів, зокрема, договору від 18.12.2017 про задоволення вимог іпотекодержателя (а.с.63-66,т.3), не встановлено площу (розмір) земельної ділянки на яку останній має право вимагати від КСП «Руськополівське» оформлення документів на користування нею.

Враховуючи те, що ПАТ «Комерційний інвестиційний банк», як інший набувач частини будівель, що належали КСП «Руськополівське», чітко вираженого права на землю, на яку ним набуте право та яке просить захистити в судовому порядку, у своєму позові не зазначає, а відтак в силу диспозитивності судового процесу, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ПАТ «Комерційний інвестиційний банк» в цій частині.

Водночас апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог ПАТ «Комерційний інвестиційний банк» щодо повернення вказаної земельної ділянки в землі запасу Тячівської міської ради, оскільки така вимога заявлена в інтересах іншої особи (Тячівської міської ради), а не заявника (ПАТ «Комерційний інвестиційний банк»), тобто не спрямована на захист його інтересів.

Щодо позовних вимог ФГ «Продукти Карпат» в частині наявності правових підстав для припинення постійного користування спірною земельною ділянкою на підставі пункту «е» статті 141 Земельного кодексу України у зв`язку з набуттям третіми особами права власності на нерухоме майно, яке розташоване на спірній земельній ділянці, апеляційний господарський суд зазначає таке.

Внаслідок укладення між КСП «Руськополівське» та ОСОБА_55 договору купівлі-продажу від 04.05.2016 (а.с.51-53,т.1) останньому, було передано у власність нежитлову будівлю, 28/100 частини всього майнового комплексу, який розташований по АДРЕСА_1 , яка в подальшому ним передана до статутного капіталу ФГ «Продукти Карпат» згідно акту приймання-передачі від 04.11.2016 (а.с.32,т.5). Підписи у вказаному договорі посвідчено приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Чербаник Ф.М., а сам договір зареєстровано в реєстрі за №509, а тому в апеляційного господарського суду відсутні сумніви щодо достовірності цього доказу.

З огляду на вищевикладене, право на землю, яке просить захистити ФГ «Продукти Карпат», як набувач частини будівель, що розміщені на спірній земельній ділянці - є чітко вираженим, а саме 28/100 від усього майнового комплексу КСП «Руськополівське». Отже, суд першої інстанції правильно враховував чітку визначеність права на землю, яке просить захистити ФГ «Продукти Карпат», а тому дійшов до правомірного висновку про задоволення позовних вимог у цій частині, однак не вказав такої частки у резолютивній частині постанови, у зв`язку з чим, резолютивну частину суд апеляційної інстанції вважає за необхідне викласти у іншій редакції.

Необхідно також зазначити, що відповідно до ст. 56 Закону України «Про землеустрій» у випадку коли на земельній ділянці розташовані кілька об`єктів нерухомого майна, визначальним є ідентифікація частини земельної ділянки на підставі технічної документації одного з таких об`єктів нерухомості, право на котре перейшло до набувача.

При цьому новий власник може вимагати переоформлення права користування земельною ділянкою на своє ім`я в установленому законом порядку, в тому числі з додержанням статті 125 Земельного кодексу України.

А відтак оскільки у відповідача наявне нерухоме майно, яке знаходиться на земельній ділянці в межах державного акта серії 0ІІ-ЗК №00046 від 24.06.1994, що підтверджується витягом з реєстру права на нерухоме майно (а.с.47-50,т.1), то новий власник землі має право вимагати здійснити переоформлення права користування земельною ділянкою.

Щодо позовних вимог як прокурора, так і ПАТ «Комерційний інвестиційний банк», так і ФГ «Продукти Карпат» про скасування та визнання недійсним державного акту серії 0ІІ-ЗК №00046 від 24.06.1994, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №46, в частині 416,612 га, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 3 статті 23 Земельного кодексу України (в редакції Кодексу, чинній на момент видачі акта) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

У спорах, пов`язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування.

Підставами для визнання акту недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, про що у позовних заявах не зазначено.

З огляду на встановлені обставини та враховуючи те, що КСП «Руськополівське» є правонаступником ДП «Руськополівське», реорганізованого з радгосп-заводу «Руськополівський», позовні вимоги прокурора в цій частині є безпідставними.

Щодо позовних вимог ПАТ «Комерційний інвестиційний банк» та ФГ «Продукти Карпат» про скасування державного акту, суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи те, що п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 № 449 «Про затвердження форми державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою», а також висновки, викладені у рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005, виданий державний акт не може бути скасований, у такий акт можуть бути внесені зміни.

Більше того, висновки суду першої інстанції про задоволення позову ПАТ «Комерційний інвестиційний банк» та скасування державного акту у повному обсязі, в той же час задоволення позову ФГ «Продукти Карпат» про скасування державного акта у певній частині є логічно непослідовними, позаяк не може бути порушено одне і те ж право двох осіб.

Одночасно суд апеляційної інстанції зазначає, що висновки суду першої інстанції про визнання недійсним державного акту та скасування цього ж державного акту є взаємосуперечливими.

За викладених обставин, позовні вимоги ПАТ «Комерційний інвестиційний банк» та ФГ «Продукти Карпат» в цій частині є безпідставними, а рішення суду неправомірним.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу також на те, що одночасне задоволення позовних вимог прокурора, ПАТ «Комерційний інвестиційний банк», ФГ «Продукти Карпат» з підстав набуття третьою особою права власності на нерухоме майно, яке розташоване на спірній земельній ділянці не може мати місця, оскільки не можуть одночасно порушуватись права різних осіб на одну і ту саму земельну ділянку.

Разом з тим, суд апеляційної зазначає, що з наявного в матеріалах справи висновку експерта №153 від 05.07.2018 (а.с.65-97, т.4) вбачається, що в межах земельної ділянки згідно з державним актом, наявні земельні ділянки, що належать 59 (п`ятдесяти дев`яти) особам, які залучені апеляційним господарським судом в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, оскільки рішення в даній справі стосується правомірності набуття цих земельних ділянок.

У зв`язку з тим, що в даній справі не заявлено позовних вимог, які б стосувались правомірності набуття 59 (п`ятдесятьма дев`ятьма) особами прав на земельні ділянки, які розміщені в межах спірної на підставі державного акта серії 0ІІ-ЗК №00046 від 24.06.1994, земельної ділянки, то ці обставини не входять до предмету доказування в даній справі, але впливають на обсяг права постійного користування земельною ділянкою, що надана КСП «Руськополівське» згідно з державним актом серії 0ІІ-ЗК №00046 від 24.06.1994, і в майбутньому можуть слугувати підставою для захисту цього права, зокрема в судовому порядку. Тобто, матеріали даної справи містять перелік земельних ділянок (а.с.213-216, т.1) щодо власників та користувачів яких КСП «Руськополівське» може мати матеріально-правові вимоги, однак ці доводи не аналізуються судом при розгляді даної справи, оскільки не входять в предмет доказування.

Окрім того, в довідці №5/1 від 17.05.2019, яка надана на виконання ухвали Західного апеляційного господарського суду від 04.07.2019, КСП «Руськополівське» повідомило, що земельні ділянки в межах державного акта на право постійного користування землею серії 0ІІ-КВ №00046 від 24.06.1994 не розпайовувались, КСП не відмовлялось від користування земель в межах цього акта, згоди будь-яким особам на вилучення не надавало.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на доводи апеляційної скарги, відзивів на неї, пояснень сторін у справі, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу КСП «Руськополівське» необхідно задовольнити частково; рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову прокурора та задоволення ПАТ «Комерційний інвестиційний банк» скасувати, в цій частині прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову прокурора та ПАТ «Комерційний інвестиційний банк» у повному обсязі; рішення суду в частині задоволення позову ФГ «Продукти Карпат» змінити, резолютивну частини щодо позовних вимог ФГ «Продукти Карпат» викласти в іншій редакції.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищезазначену норму, а також часткове задоволення апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про часткове стягнення судового збору за подання апеляційної скарги в пропорційному порядку з Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області та ПАТ «Комерційний інвестиційний банк» на користь КСП «Руськополівське»; судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції за позовом Заступника керівника Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області - залишити за прокуратурою; за позовом ПАТ «Комерційний інвестиційний банк» - залишити за банком.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 74, 129, 269, 270, 275, 277, 281- 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Колективного сільськогосподарського підприємства «Руськополівське» задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 22.02.2019 в частині задоволення позову Заступника керівника Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області та задоволення позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» скасувати. В цій в частині прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову Заступника керівника Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області та Публічного акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» у повному обсязі.

3. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 22.02.2019 в частині задоволення позову Фермерського господарства «Продукти Карпат» змінити. Резолютивну частини щодо позовних вимог Фермерського господарства «Продукти Карпат» викласти в такій редакції:

«Припинити Колективному сільськогосподарському підприємству «Руськополівське» право постійного користування земельною ділянкою, яка перебувала в користуванні радгоспу-заводу «Руськополівський» на підставі державного акта на право постійного користування землею серії 0ІІ-ЗК №00046 від 24.06.1994, в частині 28/100 частини всього майнового комплексу, набуте згідно договору купівлі-продажу від 04.05.2016, укладеного між Колективним сільськогосподарським підприємством «Руськополівське» та ОСОБА_55 , що становить 416,612 га» від загальної площі - 1487,9 га на право постійного користування земельною ділянкою.

Відмовити у задоволенні позову в частині скасування державного акту на право постійного користування землею серії 0ІІ-ЗК №00046 від 24.06.1994, площею 1 487,9 га, виданого радгоспу-заводу «Руськополівський», який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №46 в частині 416, 612 га».

4. Сплачений судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції за позовом Заступника керівника Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області та за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» - залишити за прокурором та банком.

Сплачений судовий збір у розмірі 9600 грн стягнути з Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області (90500 м. Тячів Тячівського району Закарпатської області, вул. Незалежності, буд. 27, ) на користь Колективного сільськогосподарського підприємства «Руськополівське» (90551 с. Руське Поле Тячівського району Закарпатської області, вул. Головна, буд. 173, ) за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Судовий збір у розмірі 5286 грн стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» (88000 м. Ужгород Закарпатської області, вул. Юрія Гойди, буд. 10, ) на користь Колективного сільськогосподарського підприємства «Руськополівське» (90551 с. Руське Поле Тячівського району Закарпатської області, вул. Головна, буд. 173, ) за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Господарському суду Закарпатської області видати накази на виконання даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо або через Західний апеляційний господарський суд до Верховного Суду (п.17.5 Перехідних положень ГПК України).

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови буде виготовлено та підписано 25.10.2019

Головуючий суддя О.І. Матущак

Судді О.Л. Мирутенко

Г.Г. Якімець