ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2019 р., м. Київ

Справа № 911/1839/19

Господарський суд Київської області у складі судді Черногуза А.Ф., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін

позов Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, )

до: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Голд 2015" (09107, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Привокзальна, буд. 10, кім. 24, ), 2. ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 )

про стягнення 49463,39 грн боргу за кредитним договором б/н від 21.06.2018,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява б/н від 27.06.2019 Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Голд 2015"; ОСОБА_1 про стягнення 49463,39 грн боргу за кредитним договором б/н від 21.06.2018.

Позов обґрунтований наступним:

- 21.06.2018 через систему інтернет-клієнт-банкінгу Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Голд 2015" в особі Ящика Сергія Вікторовича підписало заяву про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ»;

- 22.06.2018 банк відповідно до умов заявки надав позичальнику кредит у сумі 150000,00 грн;

- між позивачем та відповідачем-2 укладено договір поруки POR219 від 21.06.2018;

- позичальник в порушення умов договору свої зобов`язання з повернення кредиту виконував неналежним чином, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 30.07.2019 вказану позовну заяву залишено без руху.

21.08.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви. Суд, перевіривши вказану заяву, встановив, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою від 29.08.2019 відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін, встановлено строки для подання: відповідачам - відзиву на позов - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали;позивачу - відповіді на відзив - до 23.09.2019;відповідачу - заперечення з доказами в обґрунтування його доводів та доказами направлення копій позивачу - до 28.09.2019.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі у встановлений судом строк відзиви на позов не подали, про причини неподання суд не повідомили.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Судом перевірено та встановлено, що відповідачі були належним чином повідомлені про розгляд даної справи судом. Про факт належного повідомлення відповідача-1 свідчать рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення вх. № 29292/19 від 14.08.2019, конвертом з ухвалою суду, що повернувся на адресу суду вх. № 33961/19 від 27.09.2019. Про факт належного повідомлення відповідача-2 свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень вх. № 28841/19 від 13.08.2019, вх. № 31305/19 від 03.09.2019.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Реалізація норми ст. 81 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб`єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права витребовувати через суд докази.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

21.06.2018через систему інтернет-клієнт-банкінгуТовариство з обмеженою відповідальністю "Агро Голд 2015" в особі Ящика Сергія Вікторовича підписало заяву про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ».

Згідно заяви відповідач приєднався до розділу 3.2.8. Умов та правил надання послуги «КУБ», що розміщені на сайті ПриватБанкуpb.ua, прийняв на себе всі зобов`язання, зазначені в цих умовах та уклав кредитний договір.

Відповідно до п.п. 1.1. - 1.6. заяви вид кредиту - строковий. Розмір кредиту: визначається Приватбанком, вказується у профайлі позичальника на сайті kub.pb.ua. Строк кредиту: 12 місяців з моменту видачі коштів. Проценти (комісія) за користування кредитом: 2% в місяць від початкового розміру кредиту. Порядок погашення заборгованості за кредитом: щомісяця рівними частинами до календарного числа місяця, в який було здійснено видачу коштів. У випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом, що зазначений в п. 1.5. цієї заяви, проценти за користування кредитом становлять розмір 4% на місяць від суми заборгованості. При цьому сплачується неустойка в розмірі і згідно розділу 3.2.8. Умов та правил надання банківських послуг.

Отже,відповідач, підписавши зазначену заявку, погодився з умовами останнього та уклав кредитний договір з позивачем.

Спірні правовідносини регулюються положеннями ст.ст. 173, 175, 230 Господарського кодексу України, ст.ст. 549, 612, 627, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України.

Приписами ст.ст. 175, 173 Господарського кодексу України встановлено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

22.06.2018 банк відповідно до умов заявки надав позичальнику кредит у сумі 150000,00 грн. Вбачається, що банк належним чином виконав свої зобов`язання в частині надання відповідачу кредитних коштів, внаслідок чого у позичальника виник обов`язок повернути останні та сплатити проценти за користування вказаними коштами.

За умовами п.п. 1.3., 1.5. заяви відповідач зобов`язався погашати заборгованість щомісяця рівними частинами протягом 12 місяців.

З матеріалів справи вбачається, що позичальник в порушення умов договору свої зобов`язання з повернення кредиту виконував неналежним чином, що підтверджується банківськими виписками за період з 01.01.2000 по 27.06.2019, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість по кредиту у сумі 37500,00 грн.

Отже, судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем в частині погашення суми кредиту складає 37500,00 грн.

Відповідно до ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач зазначає, що заборгованість відповідача додатково складає 1533,34грн заборгованості за процентами, 8726,87 грн заборгованості по комісії, що нараховані в межах строку дії договору.

Суд перевіривши вказані розрахунки, дійшов висновку про те, що вони є арифметично вірними, складеними відповідно до умов договору та вимог закону.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 1703,18грн пені, нарахованої у зв`язку з неналежним виконанням позичальником свого обов`язку з повернення кредиту.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Обґрунтовуючи підстави для нарахування пені, позивач посилається на п. 1.6. заявки, згідно якого неустойка нараховується в розмірі і згідно розділу 3.2.8. Умов та правил надання банківських послуг.

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 в аналогічному спорі вказала, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з викладеного, суд не приймає до уваги положення, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, що надані позивачем, позаяк суду не надано доказів погодження з позичальником саме цієї редакції Умов. Тож, при вирішенні даного спору суд керується лише умовами, що викладені в заявці та безпосередньо підписані позичальником.

Пунктом 1.6. заявки не передбачено розміру в якому нараховується неустойка, у випадку порушення позичальником строку погашення заборгованості за кредитом.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст.ст. 1,3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, зазначеним законом визначено граничний розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Конкретний розмір пені може встановлюватись законом або договором.

Оскільки сторонами в договорі не було передбачено розміру пені, а законом її розмір для такого виду зобов`язань не передбачений, суд відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача 1703,18грнпені.

Позивачем заявлено позовні вимоги про солідарне стягнення усіх вищезазначених сум з відповідачів. Вимога про солідарне стягнення обґрунтована договором поруки № POR219 від 21.06.2018, укладеним між позивачем та відповідачем-2 (поручитель).

Поняття поруки закріплено у статті 553 Цивільного кодексу України, відповідно до якої порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Договір поруки має бути укладений у письмовій формі, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Цивільний кодекс України не визначає перелік істотних умов, які повинен містити договір поруки.

Оскільки порука є видом забезпечення виконання зобов`язань і при цьому водночас сама має зобов`язальний, договірний характер, на правовідносини поруки поширюються загальні положення про зобов`язання та про договори (розділи І та II кн. 5 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи характер поруки (похідний, залежний від основного зобов`язання), до істотних умов договору поруки слід віднести: визначення зобов`язання, яке забезпечується порукою, його зміст та розмір, зокрема реквізити основного договору, його предмет, строк виконання тощо; обсяг відповідальності поручителя; відомості про сторони: кредитора і поручителя; відомості про боржника (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 202/37874/13-ц).

Суд критично оцінює наданий договір поруки, виходячи з того, що в останньому зазначено, що предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання підприємством - Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Голд 2015" (боржник) зобов`язань за угодами-приєднання до розділу 3.2.8. «Кредит КУБ» Умов та правил надання банківських послуг (угода 1) по сплаті процентної ставки за користування кредитом, кредиту в розмірі, що вказаний в угоді 1.

З вказаних положень договору неможливо встановити факт виникнення у поручителя зобов`язань з поруки щодо зобов`язань позичальника, що виникли саме з заявки від 21.06.2018. В договорі відсутні будь-які ідентифікуючі ознаки, як то дата заявки, сума зобов`язання, строк виконання зобов`язання, обсяг зобов`язань поручителя тощо.

Отже, суд не може встановити факт наявності у відповідача-2 зобов`язань з поруки щодо зобов`язань позичальника, що виникли з заявки від 21.06.2018. Виходячи з наведеного, у солідарному стягненні суд відмовляє.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81Господарського процесуального кодексу України сторонами доказів.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача-1 у повному обсязі, позаяк сплачений судовий збір є мінімальним для даної категорії спорів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 233,236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Голд 2015" (09107, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Привокзальна, буд. 10, кім. 24, ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) 37500,00 грн боргу, 1533,34 грн заборгованості за процентами, 8726,87 грн заборгованості по комісії, а також 1921,00 грн судового збору.

В решті вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 25.10.2019.

Суддя А.Ф. Черногуз