РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.10.2019Справа № 910/8617/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондаренко Г.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи № 910/8617/19

За позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

До Житлово-будівельного кооперативу «Індикатор - 8»

Про стягнення 86 057,84 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Житлово-будівельного кооперативу «Індикатор-8» (далі - відповідач) про стягнення 86 057, 84 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням зобов`язання відповідачем щодо оплати отриманих послуг за договором на водопостачання та водовідведення №00825/4-08 від 09.07.2002. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача 57 125, 92 грн - основної заборгованості за договором; 18 712, 62 грн - інфляційних витрат; 4453,73 грн - 3 % річних; 5712, 59 грн - штрафу. Позивач також просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2019 позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» залишено без руху, встановлено позивачеві строк на усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) днів з дня вручення ухвали.

19.07.2019 від позивача до суду надійшла заява на усунення недоліків позовної зави, до якої позивач додав належним чином засвідчені копії доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; запропоновано відповідачу надати суду відзив на позовну заяву з доказами направлення позивачу - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та заперечення на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив.

Окрім того, від відповідача 08.07.2019 до відділу діловодства суду надійшла заява про застосування строків позовної давності, у зв`язку з чим відповідач просить відмовити у задоволені позовних вимог.

Також, 12.07.2019 від відповідача до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з неможливість розгляду даної справи до вирішення пов`язаної з нею справи, що розглядається правоохоронними інституціями. Так, серед підстав для зупинення відповідачем зазначено про спричинення фінансової шкоди йому позивачем у минулому та те, що платіжні вимоги останнього підпадають під ознаки правопорушень за кримінальним законодавством України, тому ним було прийнято рішення про звернення з відповідною заявою до Головного управління Національної поліції України за захистом своїх справ та відповідач надав копію відповідної заяви.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, зокрема, у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Розглянувши клопотання про зупинення провадження у даній справі, суд не знайшов підстав для зупинення провадження у справі, оскільки клопотання не обґрунтовано, відсутній номер справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства та її підстави. Окрім того, відповідачем не зазначено про результати розгляду органами поліції свого звернення.

15.08.2019 від відповідача до відділу діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено про необґрунтованість позовних вимог та про відсутність обов`язку чи правових підстав для сплати позивачу грошових коштів.

15.08.2019 до відділу діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено про безпідставність тверджень відповідача щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, а тому просив задовольнити позовні вимоги.

16.08.2019 від відповідача до відділу діловодства суду надійшло клопотання про відтермінування розгляду справи по суті, у зв`язку з тим, що позивачем до своєї відповіді на відзив долучено договір №12477/5-01 від 07.08.2014, який був відсутній у матеріалах справи, а тому потребує детального вивчення.

Розглянувши дане клопотання суд відмовляє у його задоволенні з таких підстав.

За приписами пунктів 1, 2 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вже було зазначено судом, ухвалою суду від 31.07.2019 розгляд справи було ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з огляду на малозначність справи в розумінні приписів господарського процесу та з урахуванням характеру спірних правовідносин, а саме ціни позову, яка не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України визначено строки розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, за якими такі справи розглядаються протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

В той же час приписами Господарського процесуального кодексу України не передбачено можливості продовження строків розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, в тому числі й їх відтермінування, що є підставою для відмови у задоволенні даного клопотання відповідача.

21.08.2019 від відповідача надійшли заперечення щодо суті викладених позовних вимог.

Також, 28.08.2019 від відповідача надійшло клопотання про залучення до участі у справі структурного відокремленого підрозділу «Київські теплові мережі» Публічного акціонерного товариства «Київенерго» та про витребування у останнього документальних свідчень про облік послуг гарячого водопостачання ЦТП-30 та розподіл цього обсягу між абонентами.

Розглянувши подане клопотання суд зазначає таке.

Відповідно до частин 1, 3 статті 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Тобто, у такій заяві учасник справи має зазначати про підстави належності залучення третьої особи до участі у справі, тоді як відповідачем у клопотанні не зазначено на стороні якого саме учасника справи суд має залучити цю третю особу та необґрунтовано необхідність його участі у справі. З огляду на вищевикладене суд відмовляє у задоволені клопотання в цій частині.

Щодо необхідності витребування додаткових документів суд залишає клопотання в цій частині без задоволення, оскільки відповідно до частини 3 статті 80 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

За приписами ч.1 ст.81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

В такому клопотання має бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання (ч.2 ст.81 Господарського процесуального кодексу України).

Тоді як, всупереч вищевикладеному відповідачем не зазначено про причини неможливості отримати цей доказ самостійно.

Також, 04.09.2019 відповідачем подано клопотання про витребовування у розрахункового департаменту позивача облікових довідок, які він отримує з структурного відокремленого підрозділу «Київські теплові мережі» Публічного акціонерного товариства «Київенерго» за договором №12477/5-01 від 07.08.2014 з обґрунтованим розподілом загального обсягу послуги гарячого водопостачання, яке здійснюється на абонентів ЦТП-30 та про доручення до матеріалів справи у якості доказів відповіді заступника Керівника Офісу Президента України про доручення Національній поліції України та Секретаріату Кабінету Міністрів України розгляду скарги відповідача та повідомлення Слідчого відділу Печерського управління поліції Національної поліції України Головного управління поліції у місті Києві про розгляд скарги відповідача та протиправні правочини посадових осіб розрахункового департаменту позивача.

Розглянувши подане клопотання в частині витребування доказів суд залишає без задоволення з підстав вищевикладених та підстави відмови в даному клопотанні ґрунтуються на вимогах статей 80,81 ГПК України.

Щодо долучення додаткових документів до справи суд також не приймає їх до розгляду з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.80 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

У світлі приписів частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

В той же час у своєму клопотанні до долучення до матеріалів справи відповідач не обґрунтовує неможливість їх подання разом з відзивом.

Також, 12.09.2019 до відділу діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових документів, які підпадають під ознаки правочинів , передбачених Кримінальним кодексом України та про ухвалення окремої ухвали суду відповідно до п.11 ст.246 Господарського процесуального кодексу України до правоохоронних органів стосовно виявлених порушень позивачем чинного законодавства.

Долучені відповідачем даткові документи суд не приймає до розгляду, оскільки, як було вищезазначено останнім не наведено жодного обґрунтування щодо неможливості подання цих документів разом з відзивом на позовну заяву, а отже докази подані з пропуском встановленого процесуального строку для їх подання.

В той же час, суд відмовляє в ухвалені окремої ухвали суду у відповідності до п.11 ст.246 Господарського процесуального кодексу України, оскільки заявником, тобто відповідачем, взагалі належним чином необґрунтовано клопотання в цій частині.

01.10.2019 через відділ канцелярії суду від відповідача надійшло клопотання, в якому відповідач просив суд винести ухвалу про зупинення провадження по справі, надіслати запит до Святошинського районного УП ГУНП України в м. Києві по набутим доказам по скаргам ЖБК "Індикатор" та долучити до матеріалів справи у якості доказів копії документів. Розглянувши відповідне клопотання, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на його необґрунтованість, та з підстав відхилення раніше поданих відповідачем аналогічних клопотань.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

У ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, -

ВСТАНОВИВ:

Між Відкритим акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал», в подальшому перейменованим у Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», яке в свою чергу перейменовано у Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - постачальник) та житлово-будівельним кооперативом «Індикатор-8» (далі - абонент) укладено договір №00825/4-08 від 09.07.2002 на послуги водопостачання та водовідведення (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, постачальник зобов`язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та водовідведення, а абонент зобов`язується розраховуватися за вищезазначені послуги згідно умов договору та Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 №65, які втратили чинність 18.10.2008, у зв`язку із введенням в дію Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190 (далі - Правила користування), Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затвердженими наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 за №37 (далі - Правила приймання), а також дотримуватись норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим договором.

Відповідно до п 2.2 договору, абонент сплачує вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством. У разі зміни тарифів сплата послуг абонентом здійснюється за новим тарифом з часу його введення в дію без внесення змін до договору.

Згідно з пунктом 2.3 договору абонент в кінці кожного місяця направляє до постачальника свого повноважного представника з письмовою інформацією, згідно з Додатком №1 до даного договору, щодо об`єму спожитих ним послуг з водопостачання (водовідведення) за останній місяць для проведення звірки розрахунків з постачальником та підписання відповідного акту.

Кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показників водолічильника здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента. Для абонентів із стабільним об`ємом водоспоживання (або незначним коливанням), зняття показників може здійснюватись один раз на квартал (п. 3.1 договору).

За приписами п. 3.4 договору, абонент розраховується за надані послуги у порядку, встановленими органами виконавчої влади у п`ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи.

У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов`язаний у 5-ти денний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи, направити повноважного представника з обгрунтовуючими документами для проведення звірки даних та підписання відповідного акту в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими абонентом (п. 3.5 договору ).

Відповідно до п. 3.7 договору, щомісячно постачальник виставляє платіжну вимогу за надані послуги згідно цього договору. Оплата проводиться шляхом зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Згідно з пунктом 7.1 договору, даний договір є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту його підписання сторонами.

За приписами пункту 7.2 договору він може бути розірваний за згодою сторін. Договір може бути розірвано у судовому порядку на вимогу однієї із сторін у разі порушення другою стороною договірних зобов`язань. Сторона, що бажає розірвати договір, має письмово попередити про це другу сторону за один місяць. Цей договір може бути розірвано при умові обов`язкового погашення абонентом заборгованості за надані послуги.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи актів про зняття показань з приладу обліку та розшифровок рахунків абонента, позивач на виконання умов договору у період з 01.06.2016 по 31.01.2018 надав послуги на суму 79 464,69 грн, які в силу положень приписів пункту 2.3, 3.5 договору були прийняті відповідачем без жодних зауважень (незгоди) щодо їх кількості та вартості.

Натомість відповідач своїх зобов`язань за договором належним чином не виконав, а саме здійснив лише часткову оплату у розмірі 22 338,79 грн, що стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду про стягнення з Житлово-будівельного кооперативу «Індикатор-8» основного боргу за договором у розмірі 86 057, 84 грн, який згідно з наданого розгорнутого розрахунку позовних вимог складається з заборгованості у розмірі 57 125, 90 грн, штрафу у розмірі 5712,59 грн, 3 % річних у розмірі 4453,73 грн та інфляційні втрати у розмірі 18 765,62 грн.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що внаслідок укладення договору на послуги водопостачання та водовідведення №00825/4-08 від 09.07.2002 між сторонами згідно пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положенням ч. 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 цього кодексу можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Судом встановлено, що у спірний період правовідносини між сторонами регулювалися також Законом України «Про питну воду, питне водопостачання», Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008.

Так, ст. 1 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» встановлено, що централізоване питне водопостачання - це господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об`єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов`язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води. Централізоване водовідведення - господарська діяльність із відведення та очищення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об`єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов`язаних єдиним технологічним процесом.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», законодавство у сфері питної води та питного водопостачання складається з Водного кодексу України, Кодексу України про надра, законів України «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у цій сфері.

Статтею 22 вказаного Закону передбачено, що споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008 року затверджені Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України (далі по тексту - Правила № 190). Пунктом 1.1 передбачено, що Правила визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України. Ці Правила є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об`єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Відповідно до пункту 2.1 Правил, договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України «Про питну воду та питне водопостачання» та «Про житлово-комунальні послуги», яким, згідно пунктом 2.2 Правил №190, визначаються істотні умови договору між виробником та споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення.

Пунктом 1.4 Правил № 190 встановлено, що приймання стічних вод від підприємств, установ, організацій до системи централізованого водовідведення здійснюється відповідно до Правил №37, а також місцевих правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту.

Розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку. Розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору (п. 3.1, 3.7 Правил).

Відповідно до п. 3.13 Правил № 190, суб`єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення. Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів (котелень), фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності. Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

Як встановлено судом, на виконання умов договору №00825/4-08 від 09.07.2002 відповідачу в період з 01.06.2016 по 31.01.2018 було надано послуги з постачання питної води та приймання стічних вод через приєднанні мережі, що підтверджується актами про зняття показань з лічильників (приладів обліку), погодженими та підписаними уповноваженими представниками сторін без зауважень, розшифровками рахунків абонента, в яких зафіксовані об`єми спожитих відповідачем послуг та тарифи, застосовані при нарахуванні послуг, а також реєстром дебетових повідомлень Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», що надсилалися на адресу відповідача за період 17.06.2016 по 29.01.2018 та які підтверджують направлення до банківської установи відповідача платіжних документів.

Проте, відповідач всупереч взятих на себе зобов`язань за договором щодо своєчасної та повної оплати наданих послуг, як то передбачено пунктами 2.2 та 3.5 договору не виконав, сплативши лише суму у розмірі 22 338,79 грн, що підтверджується розгорнутим розрахунком позовних вимог до відповідача.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає по неправомірність нарахування обсягів стічних вод від використання гарячої води.

Позивач, починаючи з липня 2014 року здійснює нарахування питної холодної води, для виготовлення гарячої води Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго») на підставі Договору про надання послуг з централізованого постачання питної холодної води, що призначена, для виробництва послуг з централізованого постачання гарячої води №12477/5-01 від 07.08.2014.

Як зазначено позивачем, на виконання пункту 2.2 вищезазначеного договору ним та ПАТ «Київенерго» були здійснені зняття показання лічильників води щомісячно по графіку зняття показань, погодженому між сторонами, по кожному вузлу обліку, виключно представником сторони-1 у присутності сторони-2 із складанням відповідних двосторонніх актів про зняття показань лічильника води (по одному для кожної сторони).

Зазначений спосіб обліку відведення гарячої води повністю відповідає умовам п. 3.1 договору. Прилад обліку, що встановлений в центральному тепловому пункті належать позивачу та ним зареєстрований.

Крім того, відповідно до п. 3.1 Методичних рекомендацій щодо розподілу між окремими системами гарячого водопостачання будинків, будинками і спорудами послуги з централізованого постачання гарячої води, виробленої на центральних теплових пунктах, та обліку стоків після використання гарячої води, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства Україні №213 від 06.07.2010, розрахунок виробника послуг з централізованого постачання гарячої води (далі - ЦПГВ) з водопостачальною організацією доцільно проводити за об`єми холодної води, визначені за показами лічильника води, встановленого на відгалуженні трубопроводу холодної води перед водопідігрівачем гарячого водопостачання (далі - ГВП) в центральному тепловому пункті (далі - ЦТП).

Згідно до п. 6.2 зазначених Методичних рекомендацій кількість стоків від системи приготування послуг з ЦПГВ в ЦТП дорівнює витратам га втратам гарячої води в ЦТП.

Таким чином, визначення обсягу стоків гарячої води відповідно до показників приладу обліку встановленого в центральному тепловому пункті, відповідає умовам договору між сторонами на послуги з водопостачання та водовідведення та зазначеним вище Методичним рекомендаціям.

В той же час, як вже було зазначено судом, згідно умов укладеного договору, а саме п.3.5 у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, абонент зобов`язаний у п`ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи направити повноважного представника з обґрунтовуючими документами для проведення звірки даних та підписання акту звірки в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими абонентом.

Однак, відповідачем до суду не надано до суду жодного доказу, який би підтверджував незгоду останнього з кількістю або вартістю отриманих послуг від позивача за спірний період.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що 13.12.2017 між позивачем (далі - виконавець) та відповідачем (далі - управитель) укладено договір про співпрацю виконавця послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) з управителем під час надання послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та приймання стічних вод (з використанням внутрішньобудинокових мереж) №863/1198-08, відповідно до умов якого управитель зобов`язується забезпечити належні умови для передачі (транзиту) питної води внутрішньобудинковими мережами та скид стічних вод через внутрішньобудинкові мережі, що знаходяться у його власності або на його балансі, при наданні послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та приймання стічних вод у систему каналізації м. Києва їх виконавцем у житлових будинках, зазначені у переліку (дислокації), який є невід`ємною частиною цього договору (Додаток №1). Управитель зобов`язаний забезпечити виконавця інформацією щодо кількості мешканців та поквартального переліку фізичних осіб, що мають оформити договору на послуги водопостачання та водовідведення за встановленою формою, а також інформацію щодо нежитлових приміщень в житлових будинках із зазначенням орендарів та/або власників цих приміщень , нежитлових будівель, що знаходяться у нього на балансі (в управлінні).

Згідно з п.4.1 договору зобов`язання сторін за цим договором виконуються сторонами на безоплатній основі.

Інші зобов`язання сторін, що виконуються на оплатній основі, регулюються окремим (и) договором (договорами) (п. 4.2 договору).

У пунктах 6.1, 6.2 договору передбачено, що він набирає чинності з 01.02.2018 і діє протягом 2018 року. У разі коли за місяць до закінчення дії цього договору жодною із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду, цей договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік.

Суд зазначає, що існування договору про співпрацю виконавця послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) з управителем під час надання послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та приймання стічних вод (з використанням внутрішньобудинокових мереж) №863/1198-08 від 13.12.2017 не відміняє дії договору, який став підставою позовних вимог в даній справі.

Крім того, суд зазначає, що договір на поставку питної води та приймання від нього стічних вод через приєднані мережі №00825/4-08 був укладений між сторонами від 09.07.2004, який діє протягом усього часу надання послуг до моменту його розірвання. Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами. (п.7.1 договору). Як вже було зазначено, його, тобто договір, може бути розірвано лише за згодою сторін або у судовому порядку.

Сторона, яка бажає розірвати договір має письмово попередити про це другу сторону за один місяць до визначеної дати припинення договору (п.7.3 Договору).

Проте, як вбачається із матеріалів справи, з моменту укладання договору №00825/4-08 від 09.07.2004 жодна із сторін не заявляла про припинення дії даного договору або його розірвання.

Крім того, суд зазначає, що прийняття змін до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 26.04.2014 не передбачає автоматичного припинення договорів на надання послуг з водопостачання та водовідведення, які діяли до прийняття вказаного Закону та не встановлюють строки та порядок укладання договорів з мешканцями багатоквартирних будинків.

Таким чином, суд зауважує, що оскільки стороною спірного договору, на яку покладено обов`язок по оплаті вартості наданих послуг постачання питної води та приймання від нього стічних вод у міську каналізаційну мережу є саме відповідач, то і спірна заборгованість за договором є заборгованістю саме відповідача перед позивачем. До того ж, припинення дії договору не звільняє споживача від обов`язку повної сплати наданих послуг, приймаючи до уваги також підтвердження факту надання таких послуг матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що на виконання умов договору на послуги водопостачання та водовідведення №00825/4-08 від 09.07.2002 у період з 01.06.2016 по 31.01.2018 позивач надав відповідачу відповідні послуги, а відповідач в свою чергу без жодних заперечень та зауважень щодо кількості та вартості прийняв їх, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, та здійснив їх часткову оплату, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 57125,90 грн.

Приймаючи до уваги зазначене та враховуючи, що відповідачем не надано суду жодних доказів письмового повідомлення про незгоду щодо кількості або вартості отриманих послуг від постачальника, як і не надано належного виконання зобов`язання щодо їх оплати у розмірі 57125,90 грн, суд приходить до висновку, що факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором належним чином доведений, документально підтверджений та строк оплати є таким, що настав.

За приписами статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд частково погоджується з доводами відповідача про застосування строків позовної давності до суми основної заборгованості.

Так, за першою вимогою-дорученням №21067048 від 21.06.2016 на суму 2340, 62 грн відповідач мав здійснити платіж у строк до 29.06.2016, то відповідно перебіг строку позовної давності розпочався з 30.06.2016 та спливає 01.07.2019 включно.

Позовну заяву подано позивачем 02.07.2019, про що свідчить відмітка канцелярії суду про прийняття позовної заяви, тобто з пропуском встановленого строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем у справі.

Тому суд дійшов висновку що стягнення заборгованості за першою вимогою-доручення від 21.06.2016 на суму 2340, 62 подано з попуском строку позовної давності, а тому відмовляє у цій частині позовних вимог. Щодо суми основної заборгованості у розмірі 54785, 28 грн, то вона є такою, що заявлена в межах строку позовної давності.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статті 625 Цивільного кодексу України.

За приписами статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом враховані висновки щодо попущення строку позовної давності за вимогою-дорученням №21067048 від 21.06.2016 на суму 2340, 62 грн, а тому відповідні інфляційні нарахування та 3% річних не здійснюються, оскільки до них також застосовується загальний строк позовної давності - три роки.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки при розрахунку позивачем допущено арифметичні помилки, зокрема періоди виникнення заборгованості, тому обґрунтованою до стягнення є сума у розмірі 16781, 01 грн, в іншій частині цих позовних вимог належить відмовити.

Враховуючи висновки суду щодо пропуску строку позовної давності обґрунтованою до стягнення є сума 3% річних у розмірі 4261, 30 грн.

Також позивачем заявлено до стягнення штраф у розмірі 5712, 59 грн.

Відповідно до ч.1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 4.1 договору передбачено, що за безпідставну відмову оплатити направлений рахунок, абонент сплачує постачальнику штраф у розмірі 10% від суми, яку відмовився оплатити.

Відтак, оскільки відповідач допустив порушення строків оплати товару, йому на підставі наведених вище норм чинного законодавства та п. 4.1 договору нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 5712,59 грн.

Як встановлено п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Враховуючи те, що відповідач останню вимогу - доручення №24017066 від 24.01.2018 на суму 4858,18 грн мав виконати у строк до 29.01.2018 включно, а з самою позовною завою позивач звернувся до суду 02.07.2019, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині, у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому, оцінюючи доводи учасників справи під час розгляду справи, суд як джерелом права керується також практикою Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" частково.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 1692,64 грн.

Керуючись ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А; ) до Житлово-будівельного кооперативу «Індикатор - 8» (03148, м. Київ, вул. Академіка Кіпріанова, 2; ) про стягнення 86 057,84 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу «Індикатор - 8» (03148, м. Київ, вул. Академіка Кіпріанова, 2; ) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А; ) 54785 (п`ятдесят чотири тисячі сімсот вісімдесят п`ять) грн 28 коп. основного боргу, 16781 (шістнадцять тисяч сімсот вісімдесят одну) грн 01 коп. інфляційних втрат, 4261 (чотири тисячі двісті шістдесят одну) грн 30 коп. 3% річних та судовий збір у розмірі 1692 (одна тисяча шістсот дев`яносто дві) грн 64 коп.

3. В решті позовних вимог щодо стягнення суми основної заборгованості у розмірі 2340 (дві тисячі триста сорок) грн 62 коп., інфляційних нарахувань у розмірі 1984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) грн 61 коп., 3% річних у розмірі 192 (сто дев`яносто дві) грн 43 коп. та пені у розмірі 5712 (п`ять тисяч сімсот дванадцять) грн 59 коп. відмовити.

4. Видати накази після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та підписано 28.10.2019.

Суддя Г.П. Бондаренко