ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.10.2019 Справа № 920/904/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., розглянувши без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження справу № 920/904/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв», м.Черкаси,

до відповідача Державної установи «Сумська виправна колонія (№116)», м. Суми,

про стягнення 152 986,52 грн.,

Установив:

27.08.2019 позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 152986,52 грн. заборгованості (в т.ч. 134918,04 грн. основного боргу, 14638,32 грн. пені, 1265,45 грн. 3% річних, 2164,71 грн. інфляційних збитків) за неналежне виконання умов договору поставки природного газу від 13.12.2018 № С/179-18/Г-419-1, укладеного між сторонами даного спору, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 29.08.2019 відкрито провадження у справі № 920/904/19; постановлено справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов до 20.09.2019; встановлено позивачу строк для подання до суду відповіді на відзив до 30.09.2019; а також встановлено відповідачу строк для подання до суду заперечення до 10.10.2019.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, суму заборгованості визнав, зазначав про її погашення до кінця 4 кварталу 2019 року. Крім того, у відзиві відповідач наголосив, що позивачем невірно розраховано суму пені, що належить до стягнення за порушення договірного зобов`язання.

Судом встановлено, що у прохальній частині позовної заяви позивачем допущено описку в частині заявленого до стягнення суми основного боргу 152986,52 грн., оскільки з матеріалів, доданих до позову (розрахунок суми позову, акт звірки взаєморозрахунків за 01.01.2018-01.07.2019, вимога про сплату боргу №17/037-19 від 03.06.2019), а також із змісту самого позову вбачається, що розмір основної заборгованості становить 134918,04 грн.

Відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

За приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд встановив:

13.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» (позивачем у справі) та Державною установою «Сумська виправна колонія (№116)» (відповідачем у справі) був укладений договір поставки природного газу № С/179-18/Г-419-1, за умовами якого позивач зобов`язався передати у власність відповідача у грудні 20018 року по предмету: ДК 021:2015, код 09120000-6 Газове паливо (Природний газ), а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором (пункт 1.1 договору).

Відповідно до умов пункту 1.2 розділу 1 договору плановий обсяг постачання газу до 13,86 тис. куб. м.

Відповідно до умов пункту 3.2 договору поставки природного газу ціна газу становить 14356,74 грн. за 1000 м3 з ПДВ.

Відповідно до п.3.10. договору загальна вартість договору складається із місячних сум вартості газу, поставленого споживачеві за даним договором і складає 199 000,00 грн., в т.ч. ПДВ.

У пунктах 4.1-4.3 договору поставки природного газу сторони погодили, що розрахунковий період за договором становить один календарний місяць - з 07.00

години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно.

Оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку:

Оплата вартості газу здійснюється споживачем до 10 числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування на розрахунковий рахунок (зазначений в рахунку-

фактурі) постачальника суми, визначеної двостороннім актом прийому-передачі газу,

виходячи з розрахунку вартості обсягу постачання газу у звітному місяці.

Оплата за природний газ, який постачається в грудні місяці, здійснюється

споживачем:

до 31 числа звітного місяця, шляхом перерахування на розрахунковий рахунок

(зазначений в рахунку-фактурі) постачальника суми, визначеної двостороннім актом

прийому-передачі газу, який складають уповноважені представники сторін з 23 по 25

числа звітного місяця;

до 10 числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування на розрахунковий рахунок (зазначений в рахунку-фактурі) Постачальника залишку суми, визначеної двостороннім актом прийому-передачі газу, який складають уповноважені представники сторін з 01 по 03 числа наступного за звітним місяця, виходячи з кількості газу, поставленого у звітному місяці.

Датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок постачальника.

Судом встановлено, що на виконання умов договору в грудні 2018 року відповідно до акту приймання-передачі № РН-0002954 від 31.12.2018 позивачем було поставлено відповідачеві газ в об`ємі 23,739 тис. м3 на загальну суму 340 814,65 грн.

Відповідач використав природний газ, отримав і підписав акт приймання-передачі за грудень 2018 року № РРН-0002954 від 31.12.2018 та Акт звірки взаєморозрахунків ТОВ «Енергогазрезерв», однак оплатив вартість поставленого газу частково. Так, 21.12.2018 відповідно до банківської виписки АБ «Південний», відповідачем була здійснена оплата у сумі 198 998,77 грн.

Відповідно до ст. 11 Розділу II Постанови НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 «Про затвердження правил постачання природного газу», у разі переплати сума переплати зараховується в рахунок оплати на наступний розрахунковий період, що в даному випадку і було здійснено. Відповідно залишок заборгованості склав 141 815,88 грн.

Згідно з даними акту звірки взаєморозрахунків за 01.01.2018 по 01.07.2019 29.04.2019 відповідачем було сплачено 6897,84 грн. у рахунок погашення заборгованості за поставлений згідно договору № С/179-18/Г-419-1 природний газ. Відтак залишок несплаченої заборгованості станом на дату звернення позивача до суду становив 134918,04 грн.

Факт порушення договірних зобов`язань відповідачем не оспорений.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 629 вищевказаного Кодексу наголошує, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийнятті товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору, а згідно вимог статті 610 цього ж Кодексу, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Позивач зазначає, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у строк, визначений договором, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги пунктів 4.1-4.3 договору, що призвело до виникнення заборгованості на суму 134918,04 грн.

Враховуючи, що відповідачем договірні зобов`язання не виконані, оплата за отриманий природний газ у повному обсязі не проведена, наявність заборгованості визнана відповідачем у поданому до суду відзиві на позов, суд дійшов висновку про правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 134918,04 грн. основного боргу та про задоволення позову в цій частині.

Крім суми основного боргу, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь пеню за несвоєчасні розрахунки у розмірі 14638,32 грн., 3% річних у сумі 1265,45 грн., інфляційні втрати у розмірі 2164,71 грн.

Згідно з п.3 ч.1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, пеня - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Згідно з п. 6.2 договору у разі порушення споживачем порядку та строків оплати поставленого постачальником газу, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня за кожний день прострочення.

Разом з тим, згідно з положеннями ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши, розрахунки позивача, в тому числі: періоди нарахувань (зокрема, судом встановлено, що позивачем при нарахуванні пені період прострочення визначено з порушенням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України), розміри простроченого платежу, облікові ставки НБУ, індекси інфляції, суд дійшов висновку, що 1265,45 грн. 3% річних та 2164,71 грн. інфляційних збитків позивачем нараховані відповідно до умов Договору та вимог діючого законодавства, відтак суд визнає їх такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується вимог позивача в частині стягнення з відповідача 14638,32 грн. пені, суд дійшов наступних висновків.

З розрахунку пені, який міститься у позовній заяві вбачається, що позивачем не дотримано вимоги ч. 6 ст. 232 ГК України щодо строку нарахування пені, оскільки умовами договору не передбачено іншого строку нарахування пені, ніж шестимісячний строк, встановлений у частині 6 вказаної статті.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частина третя статті 551 Цивільного кодексу України також передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Частиною другою статті 20 Господарського кодексу України встановлено, що права та законні інтереси суб`єктів господарювання захищаються, зокрема, шляхом застосування штрафних санкцій, іншими способами, передбаченими законом.

Правовий аналіз вказаний статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто, сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Суд зазначає, що законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Пунктом 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачено, що вирішуючи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 42 інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України» від 07.04.2008 N 01-8/211, при застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття «значно» та «надмірно» є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Судом враховано, що відповідач є державною установою та не є прибутковою організацією і фінансується з Державного бюджету України, позивачем не доведено, що простроченням відповідача йому завдано значних збитків, тому суд дійшов висновку про можливість зменшення нарахованої позивачем до стягнення пені шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 1000,00 грн. пені.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України відшкодовує позивачу витрати по сплаті судового збору за рахунок відповідача у сумі 2294,80 грн.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 231-233, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної установи «Сумська виправна колонія (№116)» (40002, м. Суми, вул. Роменська, 110; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» (18002, м. Черкаси, вул. Гоголя, 137, офіс 15; ) 134918,04 грн. заборгованості за договором поставки природного газу № С/179-18/Г-419-1 від 12.12.2018, 1000,00 грн. пені, 1265,45 грн. суму 3% річних, 2164,71 грн. інфляційних втрат; 2294,80 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншому відмовити.

4. Видати наказ після набранням рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повне судове рішення складено 23.10.2019.

Суддя В.Л. Котельницька