ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.10.2019 Справа № 910/6262/19

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Зекунова Е.В., за участю секретаря судового засідання Кульбакової Л.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Родовід Банк" Шевченка Андрія Миколайовича до Акціонерного товариства "К.ЕНЕРГО" про стягнення надміру сплачених коштів за Договором на постачання теплової енергії №520228-03 від 15.11.2016 в загальному розмірі 5340,94 грн.,-

За участю представників сторін:

від позивача - не з`явились;

від відповідача - не з`явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Родовід Банк" Шевченка Андрія Миколайовича (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 28.08.2019 № 18-11-б.б/5742) звернулося із позовом до Акціонерного товариства "К.ЕНЕРГО" про стягнення надміру сплачених коштів за Договором на постачання теплової енергії №520228-03 від 15.11.2016 в загальному розмірі 5340,94 грн., з яких: 5112,41 грн. надміру сплачені кошти, 52,52 грн. 3% річних від суми боргу, 176,01 грн. інфляційні збитки.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на не повернення відповідачем суми попередньої оплати сплаченої за договором на постачання теплової енергії №520228-03 від 15.11.2016.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 09.07.2019 року за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/6262/19 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання призначено на 24.07.2019.

19.07.2019 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 24.07.2019 відкладено розгляд справи на 29.08.2019.

01.08.2019 від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

28.08.2019 від представника позивача, через офіційну електронну пошту господарського суду Донецької області, надійшла заява про зміну позовних вимог.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 29.08.2019 призначено справу № 910/6262/19 до розгляду в порядку загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження, залишено без розгляду заяву Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Родовід Банк" Шевченка А.М. про зміну позовних вимог, продовжено строк розгляду справи № 910/6262/19 на стадії підготовчого провадження на тридцять днів до 06.10.2019, підготовче засідання призначено на 17.09.2019.

За даними отриманого витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за кодом ЄДРОПОУ 00131305 від 29.08.2019, встановлено зміну найменування підприємства відповідача, яким на теперішній час є «Акціонерне товариство "К.ЕНЕРГО"».

Відтак, зміна найменування юридичної особи не має наслідком процесуальну дію, передбачену ст.52 Господарського процесуального кодексу України, але враховується у подальшому.

02.09.2019 від представника позивача надійшла заява про зміну позовних вимог, в якій просив стягнути з Акціонерного товариства "К.ЕНЕРГО" на користь Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Родовід Банк" Шевченка А.М. надміру сплачені кошти за Договором на постачання теплової енергії № 520228-03 від 15.11.2016, індекс інфляції, три проценти річних у розмірі: 5 112 грн 41 коп - надміру сплачені кошти, 176 грн 01 коп - індекс інфляції, 52 грн 52 коп - три проценти річних, всього разом - 5 340 грн 94 коп.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 17.09.2019 заяву Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Родовід Банк" Шевченка Андрія Миколайовича про зміну позовних вимог прийнято. Закрито підготовче провадження у справі №910/6262/19 та призначено розгляд справи по суті на 09.10.2019 року.

У судове засідання 09.10.2019 представники сторін не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Статтями 42 та 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У пункті 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз`яснено, що у випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. З огляду на вищевикладене, господарський суд розглядає справу в порядку ст.ст.80, 178 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

15.11.2016 між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» та Публічним акціонерним товариством «Родовід банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Родовід Банк" Куліша В.М. укладено договір на постачання теплої енергії №520228-03.

Згідно з п 2.1 договору при виконанні умов цього договору, а також вирішенні всіх питань, що необумовлені цим Договором, сторони зобов`язуються керуватися тарифами, затвердженими органами виконавчої влади, що здійснює Державне регулювання у сферах теплопостачання - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Положення про Держенергонагляд, Правила користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатацією теплових установок і мереж (далі Правил), нормативними актами з питань користування та розрахунків за енергоносії чинним законодавством України.

Відповідно до п. п. 2.2.1, 2.2.3 договору, відповідач зобов`язувався постачати теплову енергію на потреби: опалення та вентиляції - в період опалювального сезону в кількості та в обсягах згідно з додатком № 1 до договору та повідомляти абонента про зміну тарифів.

Позивач, згідно п. 2.3.1 договору, зобов`язувався додержуватись кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначенні у додатку 1 до договору, не допускаючи їх перевищення та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Відповідно до п.5.1 договору облік споживання теплової енергії проводиться розрахунковим способом.

Згідно з п.7.1 спори сторін, пов`язані з укладенням, зміною, виконанням та розірвання цього договору регулюється правилами, обміном листами (телеграмами, факсами), укладенням додаткових угод, а також іншими необхідними заходами. Пропозиції по зміненню договірних обсягів постачання теплової енергії надаються сторонами не пізніше ніж за 15 днів до початку розрахункового періоду.

Сторони зобов`язуються розглянути претензію іншої сторони та прийняти заходи щодо її регулювання на взаємній основі (п.7.2 договору).

Після закінчення 30днів, з моменту отримання претензії відповідачем та не при досягненні згоди, сторони мають право звертатися для вирішення спору в Господарський суд м. Києва (п.7.3 договору).

Відповідно до п.8.1 договір набуває чинності з 01.10.2015 р. та діє до 15.04.2017р.

Припинення дії договору не звільняє «Абонента» від обов`язку повної сплати спожитої теплової енергії (п.8.3 договору).

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками юридичних осіб.

12.11.2018 року, у зв`язку з припиненням 30.04.2018 дії Угоди щодо управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеною між Київською міською державною адміністрацією та ПАТ «Київенерго» відповідно до рішення Київської міської ради від 24 квітня 2018 року, між ПАТ «Київенерго» та ПАТ «Родовід банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Родовід Банк" Шевченка Андрія Миколайовича укладено додаткову угоду про розірвання договору від 15.11.2016 №520228-03.

Відповідно до вказаної угоди сторони дійшли згоди, зокрема, про таке:

1.Розірвати з 30.04.2018 договір від 15.11.2016р. №520228-03, у зв`язку з чим з вказаної дати припиняються зобов`язання «Енергопостачальної організації» перед «Абонентом» щодо здійснення постачання теплової енергії, а грошові зобов`язання між «Енергопостачальною організацією» та «Абонентом», що виникла за договором та залишилися невиконаними на дату підписання цієї угоди, підлягають виконанню в найкоротший термін, але у будь-якому випадку не пізніші 01.01.2019 р.

2.Ця додаткова угода набирає чинності з дати її підписання сторонами.

Відповідно до наявного в матеріалах справи акту звіряння розрахунків за теплову енергію складеного 30.04.2018, станом на 01.05.2018 сума переплати Позивача за Договором №520228-03 від 15.11.2016 становить 5112,41грн.

З метою повернення надмірно сплачених коштів у розмірі 5112,41грн. позивач неодноразово звертався до Відповідача з вимогами про перерахування безпідставно набутих коштів. Зокрема, 17.08.2018 на адресу Відповідача Позивачем направлено лист №109.1-11-б.б/4729; 21.09.2018 направлено лист за №09.1.-11-б.б/5799; 08.02.2019 Позивач звернувся до Відповідача з вимогою №19-11-б.б/917 про термінове перерахування коштів за договором №520225-03 від 15.11.2016 із зазначенням реквізитів для зарахування грошових коштів.

Однак, відповідач вказані листи залишив без відповіді та задоволення.

Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з Акціонерного товариство «Київенерго», м.Курахове, Донецька область надмірно сплачених коштів у розмірі 5340,94 грн., з яких: 5112,41 грн. суми боргу, 52,52 грн. 3% річних від суми боргу та 176,01 грн. інфляційних.

Відповідач проти позову заперечував мотивуючи тим, що умови договору не передбачають зобов`язання відповідача зі сплати на користь позивача коштів, відповідно примушування відповідача до сплати коштів на користь позивача є неправомірним. А позивачем не доведено факту сплати коштів за не отриману енергію.

Відповідач стверджує, що акт звірки розрахунків від 30.04.2018 не доводить факту здійснення будь-яких господарських операцій, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом, отже не є належним доказом здійснення суб`єктами господарських операцій за спірним Договором.

Також відповідач заперечує проти позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних та трьох процентів річних, оскільки обов`язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як забезпечувальний (гарантійний) платіж, не може розцінюватись як грошове зобов`язання в розумінні статті 625 Цивільного кодексу України.

Надаючи правову кваліфікацію вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За своєю правовою природою договірні відносини, що склалися між сторонами у даній справі, мають ознаки договору поставки, на які поширюються приписи ст. 712 ЦК України, згідно з якою продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другою цієї статті визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статей 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Отже, укладення АТ «Київенерго» та ПАТ «Родовід Банк» вищевказаного договору було спрямоване на отримання останнім теплової енергії та одночасного обов`язку по здійсненню її оплати.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Суд зазначає, що факт здійснення господарської операції з передачі товару підтверджується, зокрема, первинними бухгалтерськими документами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції Закону України № 1724-VIII від 03.11.2016) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів кореспондується з пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, згідно якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 2.5 пункту 2 згаданого Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору за період з листопада 2015 року по квітень 2018 (включно) відповідач поставив теплову енергію, а позивач в свою чергу прийняв вказану продукцію на загальну суму в розмірі 48711,08 грн, що підтверджується наступними Актами приймання - передавання товарної продукції за період з листопада 2015 року по квітень 2018 року, а саме:

-Акт №11/2015-520228-03 від 30.11.2015 на суму 1762,38 грн.;

-Акт №12/2015-520228-03 від 31.12.2015 на суму 3375,88 грн.;

-Акт №1/2016-520228-03 від 31.01.2016 на суму 5219,38 грн.;

-Акт №2/2016-520228-03 від 29.02.2016 на суму 3237,66 грн.;

-Акт №3/2016-520228-03 від 31.03.2016 на суму 2103,10 грн.;

-Акт №4/2016-520228-03 від 30.04.2016 на суму 1479,89 грн.;

-Акт №10/2016-520228-03 від 31.10.2016 на суму 937,19 грн.;

-Акт №11/2016-520228-03 від 30.11.2016 на суму 2521,32 грн.;

-Акт №12/2016-520228-03 від 31.12.2016 на суму 2815,12 грн.;

-Акт №1/2017-520228-03 від 31.01.2017 на суму 3943,88 грн.;

-Акт №2/2017-520228-03 від 28.02.2017 на суму 2870,16 грн.;

-Акт №3/2017-520228-03 від 31.03.2017 на суму 2429,59 грн.;

-Акт №11/2017-520228-03 від 30.11.2017 на суму 2108,65 грн.;

-Акт №12/2017-520228-03 від 31.12.2017 на суму 3306,04 грн.;

-Акт №1/2018-520228-03 від 31.01.2018 на суму 3576,29 грн.;

-Акт №2/2018-520228-03 від 28.02.2018 на суму 1950,94 грн.;

-Акт №3/2018-520228-03 від 31.03.2018 на суму 3134,12 грн.;

-Акт №4/2018-520228-03 від 30.04.2018 на суму 1939,49 грн.

Крім того, на виконання умов Договору позивачем було сплачено на рахунок відповідача грошові кошти у загальному розмірі 53823,59 грн., що підтверджується:

-меморіальним ордером №BUD.351570.139714 від 05.01.2017 на суму 28368,40 грн.;

-меморіальним ордером №BUD.351831.139977 від 27.01.2017 на суму 9428,04 грн.;

-меморіальним ордером №BUD.352587.140559 від 16.03.2017 на суму 2570,23 грн.;

-меморіальним ордером №BUD.355487.143043 від 09.11.2017 на суму 2273.54 грн.;

-меморіальним ордером №BUD.355929.143389 від 14.12.2017 на суму 2440.14 грн.;

-платіжним дорученням №23 від 19.01.2018 на суму 3215.91 грн.;

-платіжним дорученням №25 від 15.02.2018 на суму 2590.55 грн.;

-платіжним дорученням №18 від 15.03.2018 на суму 2936,68 грн.

30.04.2018 сторони склали Акт звіряння розрахунків за теплову енергію станом на 01.05.2018, яким зафіксували, що сума переплати Позивача за Договором №520228-03 від 15.11.2016 становить 5112,41грн.

Акт звіряння розрахунків за теплову енергію від 30.04.2018 підписано без зауважень уповноваженими представниками обох сторін, підписи яких скріплені печатками юридичних осіб.

За приписами частини 1 статті 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Частиною 2 статті 693 ЦК України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Водночас, суд зазначає, що у даному випадку між сторонами припинили існувати договірні відносини у зв`язку з укладенням додаткової угоди від 15.11.2016 №520228-03 про розірвання договору про закупівлю товару (теплова енергія у гарячій воді), а відтак, до вказаних правовідносин мають бути застосовані правові норми, визначені главою 83 ЦК України, яка встановлює загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Так, відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Разом з тим, системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, а отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi вказаної норми лише за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 08.01.2019 у справі №916/2927/17 та від 14.01.2019 у справі №912/1188/17.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що укладений між сторонами договір було розірвано, матеріали справи не містять доказів наявності дійсних правових підстав для утримання відповідачем грошових коштів позивача в сумі 5112,41 грн, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин приписів ст.1212 ЦК України.

Про можливість виникнення позадоговірного грошового зобов`язання на підставі статті 1212 ЦК України зазначала також Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17.

Обґрунтовуючи свої вимоги в частині стягнення коштів, позивач посилався на норми ст.ст. 526, 598, 653, 714 Цивільного кодексу України та 179, 180 Господарського кодексу України, не застосувавши приписи статті 1212 ЦК України.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку з цим господарський суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Зазначений правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 25 червня 2019 року по справі № 924/1473/15.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин положення норм Цивільного та Господарського кодексів України зазначенні позивачем в сукупності з приписами статті 1212 ЦК України, та задовольнити позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача 5112,41 грн. безпідставно отриманих коштів.

Доводи відповідача про те, що умови договору не передбачають зобов`язань відповідача сплачувати грошові кошти на користь позивача, а тому неправомірним є примушування відповідача до сплати таких коштів, суд відхиляє з огляду на те, що зобов`язання з повернення вказаних грошових коштів є позадоговірним, яке виникло після припинення між сторонами договірних правовідносин, що існували на підставі Договору на постачання теплової енергії №520228-03 від 15.11.2016.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що 12.11.2018 року ПАТ «Київенерго» та ПАТ «Родовід банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Родовід Банк" Шевченка Андрія Миколайовича укладено додаткову угоду про розірвання договору на постачання теплової енергії від 15.11.2016 №520228-03

Відповідно до вказаної угоди сторони дійшли згоди, зокрема, про таке:

1.Розірвати з 30.04.2018 договір від 15.11.2016р. №520228-03, у зв`язку з чим з вказаної дати припиняються зобов`язання «Енергопостачальної організації» перед «Абонентом» щодо здійснення постачання теплової енергії, а грошові зобов`язання між «Енергопостачальною організацією» та «Абонентом», що виникла за договором та залишилися невиконаними на дату підписання цієї угоди, підлягають виконанню в найкоротший термін, але у будь-якому випадку не пізніші 01.01.2019 р.

2.Ця додаткова угода набирає чинності з дати її підписання сторонами.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що строк виконання відповідачем обов`язку з повернення грошових коштів у сумі 5112,41 грн. настав, сума боргу у вказаному розмірі є доведеною позивачем та не спростованою відповідачем, доказів повернення вказаних грошових коштів матеріали справи не містять, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення вказаної суми на підставі ст. 1212 ЦК України є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, у зв`язку з порушенням строку виконання відповідачем обов`язку з повернення вказаних грошових коштів, позивачем на підставі ст. 625 ЦК України була заявлена вимога про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 52,52 грн. та 176,01 грн. інфляційних втрат.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Виходячи з вимог частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

В силу приписів статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтю 625 ЦК України розміщено у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Отже, положення розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України).

Таким чином, дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18.

Нарахування 3% річних на суму основного боргу у розмірі 5112,41 здійснено позивачем за період з 01.01.2019 по 06.05.2019.

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування 3% річних в межах періоду, визначеного позивачем, суд дійшов висновку, що він є арифметично та методологічно вірним, отже задоволенню про стягнення трьох відсотків річних підлягає сума 52,52 грн. як правомірна та обґрунтована.

Нарахування 176,01 грн. інфляційних втрат на суму основного боргу у розмірі 5112,41 здійснено позивачем за період з січень-квітень 2019.

В інтерпретації позивача, рекомендації Верховного Суду України №62-97р від 03.04.1997р. визначають, що при здійсненні розрахунку інфляційних втрат сукупний коефіцієнт інфляції за певний період визначається шляхом перемноження місячних індексів інфляції цього періоду.

Між тим, відповідно до п.3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013р., розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Практичною проблемою застосування означених рекомендацій в розглядуваному випадку полягає у визначені методики розрахунку інфляційної індексації у випадку часткових платежів (зменшення бази нарахування індексації) протягом розглядуваного періоду, оскільки зазначені методичні роз`яснення безпосередньо не містять таких правил підрахунку. Втім, за висновком суду, такі правила можуть бути логічно виведені з наявної нормативної регламентації у розглядуваній сфері, зважаючи на таке:

а) згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України період нарахування інфляційної індексації визначається всім часом прострочення грошового зобов`язання;

б) початок відліку (момент прострочення) періоду прострочення відповідної суми грошового зобов`язання, що становить базу нарахування (перший множник) у відповідності до ст.253 Цивільного кодексу України є наступний після визначеної (кінцевої) дати платежу день.

в) кінець відліку періоду прострочення є день, що передує дню, в якому відбулося погашення/припинення відповідного грошового зобов`язання, оскільки з урахуванням п.30.1 ст.30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою - тобто день погашення визначає термін припинення відповідного зобов`язання у розумінні ч.2 ст.251 Цивільного кодексу України (як вказано в п.1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. - день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань).

г) кількість місячних індексів інфляційної індексації в межах визначеного з урахуванням пп. а) та б) проміжку часу (перемноження яких між собою утворюють сукупний коефіцієнт другий множник), визначається кількістю цілих місяців, впродовж яких існувала непогашеним відповідна сума грошового зобов`язання тобто починаючи з наступного, за місяцем дати початку відліку періоду, і завершуючи місяцем, що передує місяцю, в якому відбулося погашення. Суд наголошує на принциповості врахування індексів виключно за цілі місяця існування прострочення певної суми, оскільки зі змісту п.6 Методики, затвердженої Наказом Державного комітету статистки №265 від 27.07.2007р. однозначно випливає, що мінімальний період застосування індексу є саме повний місяць, за який він розрахований, оскільки відсутні будь-які підстави стверджувати про знецінення коштів на відповідній коефіцієнт індексу за частину такого місяця. Означений висновок узгоджується із правовою позицією з цього приводу, сформульованою Верховним Судом у постанові №910/9938/17 від 10.10.2018р.

Враховуючи вищевикладене суд наводить власний розрахунок інфляційної індексації за борговим зобов`язаннями відповідача на суму 5112.41 (за цілі місяця існування прострочення суми), а саме: - сукупний індекс інфляції за період з лютого 2019 по квітень 2019, визначений шляхом множення щомісячних індексів інфляції (лютий 2019 - 100.5%, березень 2019 - 100.9 %, квітень 2019 - 101.0%), становить 1,02418545 та повинен множитися на суму заборгованості в розмірі 5112.41 грн, що дорівнює 5236.06 грн. (сума боргу з урахуванням інфляційної індексації). Отже, належна до стягнення сума інфляційної індексації за цей період становить 123,65грн. (5236.06 - 5112.41), тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам на які посилається позивач та відповідач, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 129, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Родовід Банк" Шевченка Андрія Миколайовича до Акціонерного товариства "К.ЕНЕРГО" про стягнення надміру сплачених коштів за Договором на постачання теплової енергії №520228-03 від 15.11.2016 в загальному розмірі 5340,94грн - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "К.ЕНЕРГО" (85612, Донецька обл., Мар`їнський район, місто Курахове, вул. Енергетиків, будинок 34, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Родовід Банк" Шевченка Андрія Миколайовича (04136, м.Київ, вул. Північно-Сирецька, будинок 1-3, ) суму надмірно сплачених коштів у розмірі 5112 грн 41 коп, суму 3% річних у розмірі 52 грн 52 коп та суму інфляційних збитків у розмірі у розмірі 123 грн 65 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства "К.ЕНЕРГО" (85612, Донецька обл., Мар`їнський район, місто Курахове, вул. Енергетиків, будинок 34, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Родовід Банк" Шевченка Андрія Миколайовича (04136, м.Київ, вул. Північно-Сирецька, будинок 1-3, ) суму витрат по сплаті судового збору у розмірі 1902 грн 17 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено у судовому засіданні 09 жовтня 2019 року.

Повний текст рішення буде складено та підписано 18.10.2019.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Е.В. Зекунов