ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2019 р. Справа№ 910/4169/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Іоннікової І.А.

Коробенка Г.П.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Державного підприємства "Антонов", м. Київ

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2019

у справі № 910/4169/19 (суддя Балац С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка", м. Київ

до Державного підприємства "Антонов", м. Київ

про стягнення 167 720,22 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (далі - ТОВ "Промелектроніка", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Антонов" (далі - ДП "Антонов", відповідач) про стягнення 167720,22 грн. заборгованості за поставлений товар.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов`язання за укладеним між сторонами спору договором від 18.12.2017 №10, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 167 720, 22 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.06.2019 у даній справі позов задоволено частково, стягнуто з ДП "Антонов" на користь ТОВ "Промелектроніка" 119 677,32 грн. основної заборгованості, 3 846,07 грн. 3 % річних, 13 679,12 грн. інфляційних втрат та 2 058, 04 грн. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що ДП "Антонов" не спростовано факт поставки позивачем та отримання відповідачем товару згідно видаткової накладної від 16.02.2018 №РН-0000323 на загальну суму 119 677,32 грн., що є підставою для її оплати належним чином та у повному обсязі. Однак доказів оплати відповідачем вартості отриманого товару суду не надано.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ДП "Антонов" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2019 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ "Промелектроніка" в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, ДП "Антонов" вказує, що видаткова накладна №РН-0000323 від 16.02.2018 не була підписана зі сторони ДП "Антонов", а продукція яка була отримана відповідачем 20.02.2018 у відділені перевізника "Нова пошта" представником відповідача, після проведення вхідного контролю та візиту представника ТОВ "Промелектроніка" (на підставі листа №267 від 25.05.2018) була повернута для заміни, оскільки не пройшла вхідний контроль, що підтверджується відомістю дефектів №1 від 13.03.2018.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/4169/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Кравчука Г.А. (доповідач у справі), суддів Іоннікової І.А. та Коробенка Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП "Антонов" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2019 у справі №910/4169/19, постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір від 18.12.2017 № 10 (далі - Договір), відповідно до якого позивач зобов`язується поставити, а відповідач прийняти та оплатити комплектуючі вироби (авіаційні підшипники) для літаків цивільної авіації (далі - товар), згідно з специфікацією № 1, що є невід`ємною частиною Договору (п. 1.1 Договору).

Пунктом 3.1 Договору визначено, що розрахунки за Договором проводяться відповідачем у національній валюті України шляхом перерахунку грошових коштів на рахунок позивача, на підставі виставленого позивачем рахунку. Умови та терміни оплати вказуються у специфікаціях, що є невід`ємними частинами Договору.

Специфікацією від 18.12.2017 № 1 до Договору, зокрема, визначено:

- сума специфікації № 12 складає 119 677,32 грн.;

- оплата товару (партії товару) по специфікації № 1 здійснюється у розмірі 100 % вартості за партію товару, яка сплачується відповідачем на підставі отриманого від позивача рахунку, протягом 14 календарних днів з моменту фактичного отримання товару (партії товару), що підтверджується підписанням сторонами видаткових накладних.

Положеннями пункту 5.6 Договору передбачено, що прийняття товару за кількістю та якістю проводиться відповідачем згідно з вимогами інструкцій № П-6 (щодо якості) і № П-7 (щодо кількості), затверджених держарбітражем СРСР від 15.06.1965 та 25.04.1966.

Відповідно до пункту 5.7 Договору, товар вважається поставленим після проведення відповідачем вхідного контролю на підприємстві в термін 10 робочих днів з дати фактичного отримання на склад відповідача партії товару.

Позивач стверджує, що за видатковою накладною від 16.02.2018 №РН-0000323 ним було поставлено, а відповідачем отримано обумовлений Договором товар на суму 119 677, 32 грн. На підтвердження даної обставини позивачем додано до матеріалів справи засвідчену копію вказаної видаткової накладної, з якої вбачається, що з боку відповідача вона не підписана, а також додано листи відповідача, в яких останній, на думку позивача, не заперечує отримання від позивача товару, який зазначений у вказаній вище накладній.

На виконання вимог Договору позивачем виставлено рахунок-фактуру від 16.02.2018 № СФ-0000228 на суму 119.677,32 грн., який, в свою чергу, відповідачем оплачений не був.

Позивач, посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати вартості отриманого товару за видатковою накладною від 16.02.2018 №РН-0000323, просив стягнути з відповідача 119 677,32 грн. вартості товару, що залишилась останнім неоплаченою та, у зв`язку з невиконанням відповідачем грошового зобов`язання з оплати поставленого товару, просив стягнути з відповідача 22 140, 30 грн. пені, 8 377,41 грн. штрафу, 3 846, 07 грн. 3% річних та 13 679, 12 грн. інфляційних втрат.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Цивільні зобов`язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зокрема, з договорів та інших правочинів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Як визначено ч. 1 ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, видаткова накладна від 16.02.2018 №РН-0000323, за якою позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 119 677,32 грн., відповідачем не підписана. Водночас, у зазначеній видатковій накладній відсутні будь-які дані щодо особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції зі сторони відповідача.

Відповідно до письмових пояснень позивача, останній направив товар відповідачу, що підтверджується експрес-накладною ТОВ "Нова пошта" №7872.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що в матеріалах справи містяться листи відповідача, в яких останній не заперечує отримання від позивача товару, який зазначений у видатковій накладній від 16.02.2018 №РН-0000323.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд дійшов висновків про те, що відповідачем не спростовано факт поставки позивачем та отримання ДП "Антонов" товару за видатковою накладною від 16.02.2018 №РН-0000323 вартістю 119 677, 32 грн.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками місцевого господарського суду, з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до положень ст.ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

При цьому, в силу вимог ч. 2 ст. 9 зазначеного Закону, первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Із вказаними положеннями Закону кореспондуються приписи п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, відповідно до яких встановлено такі ж вимоги до первинних документів.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Господарські операції мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 814/309/17).

Відтак належним доказом, який містить відомості про господарську операцію, є первинний документ.

Для надання документу юридичної сили й доказовості він повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені законодавством.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 05.09.2019 у справі № 910/14371/18, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та посвідчення накладної печаткою товариства фіксує факт здійснення господарської операції і підтвердження договірних відносин, що є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Втім, як було зазначено вище, всупереч вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" видаткова накладна від 16.02.2018 №РН-0000323, за якою позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 119 677, 32 грн., відповідачем не підписана та не містить будь-яких даних щодо особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції зі сторони відповідача, тобто яка отримувала товар.

Таким чином, враховуючи, що вказана видаткова накладна не містить обов`язкових реквізитів, передбачених законом, вона не є належним та допустимим доказом на підтвердження здійснення господарської операції.

При цьому, слід зазначити, що позивачем не надано суду ні доказів неможливості підписання видаткової накладної від 16.02.2018 №РН-0000323 у момент поставки товару, ні доказів направлення її відповідачу для підписання.

За таких обставин, видаткова накладна від 16.02.2018 №РН-0000323 не приймається колегією суддів апеляційної інстанції до уваги, оскільки вона не підтверджує здійснення між сторонами господарської операції та отримання відповідачем товару від позивача.

Щодо наданих позивачем доказів на підтвердження реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних на спірну поставку в сумі 119 677,32 грн., колегія судів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 31.07.2018 у справі № 820/3119/17, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, підприємство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.

Таким чином, за відсутності належно оформлених первинних документів, які беззаперечно свідчать про факт реального вчинення господарської операції, податкова накладна не є належним доказом здійснення позивачем поставки відповідачу товару за видатковою накладною від 16.02.2018 №РН-0000323.

Щодо посилання позивача на експрес-накладну ТОВ "Нова пошта" №7872, як на доказ поставки спірного товару за видатковою накладною від 16.02.2018 №РН-0000323 на суму 119 677, 32 грн., колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє вказані доводи в цій частині з огляду на те, що вказана експрес-накладна не є належним та допустимим доказом здійснення господарської операції, оскільки не містить обов`язкових реквізитів передбачених для документу первинного бухгалтерського обліку відповідно до ч. 2 ст. 9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Визнання судом першої інстанції доказами щодо отримання відповідачем товару за спірною видатковою накладною, яка не містить підпису повноважного представника відповідача, листів відповідача, якими останнім не заперечується отримання товару, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає помилковим та таким, що суперечить умовам Договору. Зокрема, при погодженні умов оплати в Специфікації №1 до Договору сторони визначили, що фактичне отримання товару (партії товару) може підтверджуватися лише підписанням сторонами видаткових накладних. Саме від вказаної визначальної обставини залежить строк виникнення у відповідача грошового зобов`язання за вказаним Договором поряд з отриманим відповідачем від позивачем рахунком.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що позивачем не доведено належними доказами факту поставки позивачем та отримання відповідачем товару за видатковою накладною від 16.02.2018 №РН-0000323 на суму 119 677, 32 грн. Отже відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача як основної заборгованості в сумі 119 677, 32 грн., так і 3 % річних в сумі 3 846,07 грн. та інфляційних втрат в сумі 13 679,12 грн.

Таким чином, враховуючи, що місцевий господарський суд не забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та не дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а позивачем не доведено суду належними і допустимими доказами наявності підстав для стягнення з відповідача 119 677, 32 грн. заборгованості за поставлений товар, 3 846,07 грн. 3 % річних, 13 679,12 грн. інфляційних втрат, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення місцевого господарського суду від 20.06.2019 у справі № 910/4169/19 необхідно скасувати в частині задоволених позовних вимог ТОВ "Промелектроніка" і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За встановлених у даній справі обставин Північний апеляційний господарський дійшов висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, не відповідають обставинам справи в частині задоволення позовних вимог та стягнення з ДП "Антонов" 119 677,32 грн. заборгованості за поставлений товар, 3 846,07 грн. трьох відсотків річних, інфляційних втрат у розмірі 13 679, 12 грн. та 2 058,04 грн. витрат по сплаті судового збору, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасуванню з прийняттям в цій частині нового про відмову в позові.

Судові витрати.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення і ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог, витрати апелянта зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 129 ГПК України підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Антонов" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2019 у справі № 910/4169/19 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2019 у справі № 910/4169/19 в частині стягнення з Державного підприємства "Антонов" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" основної заборгованість в сумі 119 677, 32 грн, 3 % річних в сумі 3 846, 07 грн., інфляційних втрат в сумі 13 679,12 грн., та витрат по сплаті судового збору в сумі 2 058,04 грн. скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" в частині стягнення з Державного підприємства "Антонов" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" основної заборгованість в сумі 119.677, 32 грн, 3 % річних в сумі 3 846, 07 грн., інфляційних втрат в сумі 13 679,12 грн. відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" на користь Державного підприємства "Антонов" 3 773, 66 грн. (три тисячі сімсот сімдесят три гривні шістдесят шість коп.) судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ на виконання цієї постанови із зазначенням відповідних реквізитів сторін.

6. Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді І.А. Іоннікова

Г.П. Коробенко