ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2019м. ДніпроСправа № 904/3543/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Петренко Н.Е., за участю секретаря судового засідання Сироти М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", м. Київ від імені якого виступає філія "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", м. Вільногірськ

до Об`єднання громадян "Пушкарівський водоканал", Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, с. Пушкарівка

про стягнення заборгованості у розмірі 33 446,40грн., пені у розмірі 6070,60грн., 3% річних у розмірі 762,22грн. та інфляційних втрат у розмірі 1929,08грн. по договору №1534-2 від 26.12.2017

Представники:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", м. Київ від імені якого виступає філія "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", м. Вільногірськ (далі - позивач) звернулось до господарського суду з позовною заявою до Об`єднання громадян "Пушкарівський водоканал", Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, с. Пушкарівка (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 33 446,40грн., пені у розмірі 6070,60грн., 3% річних у розмірі 762,22грн. та інфляційних втрат у розмірі 1929,08грн. по договору №1534-2 від 26.12.2017.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнення доводів позовної заяви.

26.12.2017 між позивачем та відповідачем укладено Договір №1534-2 про надання послуг із забезпечення технічною водою.

На виконання умов Договору, у період з 01.07.2018 по 31.12.2018, позивач надав, а відповідач прийняв послуги в обсязі 6 968,00 м3 на загальну суму 33 446,40грн.

В порядку досудового врегулювання спору, 21.02.2019 позивачем була направлена, а відповідачем - 26.02.2019 отримана претензія про погашення заборгованості по зазначеному Договору.

Позивач, вказує, що на день подання цієї позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем по Договору за період його дії з 01.07.2018 по 31.12.2018 становить 33 446,40грн.

Крім того, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, позивачем нараховано 3% річних у розмірі 762,22грн., інфляційні втрати у розмірі 1 929,08грн., пеню у розмірі 6 070,60грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019 вказана позовна заява залишена без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків.

05.09.2019 на виконання зазначеної ухвали позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відзив від відповідача до суду не надійшов, строк для його подачі у відповідача не закінчився.

В судове засідання 07.10.2019 з`явився повноважний представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2019 відкладено розгляд справи на 22.10.2019.

В судовому засіданні, яке відбулося 22.10.2019 здійснено розгляд справи по суті.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні, яке відбулося 22.10.2019, в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, беручи до уваги, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, а є результатом оцінки належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, надаючи оцінку зібраним у справі доказам в цілому, і кожному доказу який міститься у справі, окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

26.12.2017 між Публічним акціонерним товариством "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", яке у подальшому перейменоване в Акціонерне товариство "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", в особі філії "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" Публічного акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (виробник) та Об`єднанням громадян "Пушкарівський водоканал" (споживач) укладено договір про надання послуг із забезпечення технічною водою № 1534-2 (далі Договір).

Згідно із пункту 1.1. Договору в порядку та на умовах, визначних цим договором, виробник надає послугу із забезпечення споживача технічною водою, а споживач зобов`язується протягом визначеного в договорі строку надавати плату за надані виробником послуги.

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що виробник бере на себе зобов`язання із забезпечення споживача технічною водою обсягом 121 400 м3 на рік, згідно з розрахунками об`ємів споживання води помісячно (Додаток №1).

У пункті 2.1. Договору сторони узгодили тарифи на послуги із забезпечення технічною водою.

Додатковою угодою №1 від 15.05.2018 сторони внесли зміни до пункту 2.1. Договору в частині визначення розміру тарифів та суми договору.

Сума договору складає 582 720,00 грн., у т.ч. ПДВ 97 120,00 грн. (пункт 2.2. Договору в редакції додаткової угоди №1 від 15.05.2018).

Відповідно до пункту 3.1. Договору облік відпущеної технічної води здійснюється засобами вимірювальної техніки, які пройшли державну метрологічну повірку та занесені до Державного реєстру.

Пунктом 3.5. Договору фактична кількість відпущеної технічної води узгоджується в акті приймання-передачі послуг, який складається в останній день поточного місяця, підписується у двох примірниках уповноваженими представниками виробника й споживача та передається споживачу разом з рахунком. Підтвердженням отримання рахунку є підписання обома сторонами акту приймання-передачі послуг.

Згідно пункту 3.6. Договору у випадку відсутності засобів обліку з незалежних від споживача причин (ушкодження скла, корозія циферблата тощо), кількість використаної води за строк відсутності засобу обліку (але не більше 2-х місяців) визначається по середньодобовій витраті за попередні два розрахункових місяці.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць.

Оплату за надані послуги з поставки технічної води споживач робить на підставі рахунків на оплату та актів приймання-передачі наданих послуг (пункт 4.2. Договору).

За пункту 4.4. Договору надані послуги підлягають оплаті споживачем протягом 30 календарних днів після закінчення місяця, в якому надавались послуги.

Відповідно до пункту 4.5. Договору у разі виникнення у споживача заборгованості з оплати наданих послуг, виробник зараховує кошти, що сплачує споживач, в рахунок погашення боргу, згідно з черговістю його виникнення незалежно від призначення платежу, визначеного споживачем.

За умовами пунктів 5.3.1. Договору споживач зобов`язаний оплачувати послуги у встановлений в договорі термін.

Договір набирає чинності з 01.01.2018 та діє до 31.12.2018 (пункт 10.1. Договору).

Закінчення строку дії договору не звільняє жодну із сторін від виконання своїх зобов`язань за договором та від відповідальності за його порушення (невиконання та/або неналежне виконання), яке мало місце під час дії цього договору (пункт 10.2. Договору).

На виконання умов Договору позивач надав відповідачу послуги із забезпечення технічною водою за період з 01.07.2018 по 31.12.2018 на загальну суму 33 446,40грн., що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУс-000491 від 31.07.2018 на суму 6 667,20грн., № ОУс-000580 від 31.08.2018 на суму 6 864,00грн., № ОУс-000670 від 30.09.2018 на суму 3 264,00 грн., № ОУс-000788 від 31.10.2018 на суму 12 883,20грн., № ОУс-000861 від 30.11.2018 на суму 1 752,00грн., № ОУс-000933 від 30.12.2018 на суму 2 016,00грн., які підписані сторонами без будь-яких зауважень (а.с. 18-23). На підставі вказаних актів відповідачу виставлені відповідні рахунки-фактури для оплати отриманих ним послуг (а.с. 24-29).

Позивач зазначає, що в порушення умов Договору, відповідач свої зобов`язання не виконав у повному обсязі, у зв`язку з чим сума основного боргу складає 33 446,40грн.

В порядку досудового врегулювання спору, позивач звернувся до відповідача з претензією про сплату заборгованості (а.с. 30-32). Дану претензію відповідач отримав 26.02.2019, однак залишив її без відповіді та задоволення.

За пунктом 11.2. Договору споживач несе відповідальність за несвоєчасну оплату за надані послуги. Споживач сплачує виробнику пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожен день такого прострочення. Нарахування пені починається з першого дня прострочення та припиняється в день виконання споживачем своїх зобов`язань.

На підставі пункту 11.2. Договору, позивачем нарахована відповідачу пеня у розмірі 6 070,60грн. за загальний період з 31.08.2018 по 30.07.2019.

Позивач, на підставі положень частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 762,22грн. та інфляційні втрати у розмірі 1 929,08грн.

Доказів оплати заборгованості відповідачем сторонами до матеріалів справи не надано.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору про надання послуг із забезпечення технічною водою є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень статей 4, 173-175 і частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина 1 стаття 901 Цивільного кодексу України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 стаття 903 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.

За приписами частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно із статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, заборгованість відповідача за надані позивачем послуги із забезпечення технічною водою за період з 01.07.2018 по 31.12.2018 складає 33 446,40грн. і підтверджується копіями актів здачі-прийняття робіт (надання послуг).

За змістом положень ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України).

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

За частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно із умовами пункту 5.2.1. Договору виробник має право нараховувати у випадку несвоєчасного внесення споживачем плати за надані послуги пеню у розмірі, встановленому законом та цим договором.

Відповідно до пункту 11.2. Договору споживач несе відповідальність за несвоєчасну оплату за надані послуги. Споживач сплачує виробнику пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожен день такого прострочення. Нарахування пені починається з першого дня прострочення та припиняється в день виконання споживачем своїх зобов`язань.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, Господарський суд встановив, що він має арифметичні помилки, у зв`язку з чим, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 5 963,70грн., в решті позовних вимог в частині нарахованої пені слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

На підставі вищевказаної норми закону, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 762,22 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1 929,08грн.

Перевіривши розрахунок за визначений позивачем період, судом встановлено, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат проведено у відповідності до вимог чинного законодавства, що є підставою для стягнення 3% річних та інфляційних втрат в сумах, визначених позивачем.

Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищевикладене, Господарський суд вирішив, визнати позовні вимоги позивача частково у розмірі 33 446,40грн. основного боргу, пені у розмірі 5963,70грн., 3% річних у розмірі 762,22грн. та інфляційних втрат у розмірі 1929,08грн. В решті позовних вимог слід відмовити.

Згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у зв`язку з тим, що позовні вимоги позивача задоволено у розмірі 99,75%, Господарський суд вирішив стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1 916,20грн.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 231, 233, 236-238, 240-241, 247-252, 254-259, п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", м. Київ від імені якого виступає філія "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", м. Вільногірськ до Об`єднання громадян "Пушкарівський водоканал", Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, с. Пушкарівка про стягнення заборгованості у розмірі 33 446,40грн., пені у розмірі 6070,60грн., 3% річних у розмірі 762,22грн. та інфляційних втрат у розмірі 1929,08грн. по договору №1534-2 від 26.12.2017 - задовольнити частково.

Стягнути з Об`єднання громадян "Пушкарівський водоканал" (51606, Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, с. Пушкарівка, вул. Волкова, 21, ) на користь Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (03035, м. Київ, вул. Сурікова, 3, ) в особі філії "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (51700, Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Степова, 1, ) 33 446,40 грн. (тридцять три тисячі чотириста сорок шість грн. 40 коп.) основного боргу, 5 963,70грн. (п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят три грн. 70 коп.) пені, 762,22 грн. (сімсот шістдесят дві грн. 22 коп.) 3% річних, 1 929,08 грн. (одну тисячу дев`ятсот двадцять дев`ять грн. 08 коп.) інфляційних втрат, 1 916,20 грн. (одна тисяча дев`ятсот шістнадцять грн. 20 коп.) витрат по сплаті судового збору.

В решті позовних відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 22.10.2019.

Суддя Н.Е. Петренко