Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.10.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/802/19

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Фанди О.М., секретаря судового засідання Поліводи С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферозіт", вул. Шевченка, 171, м. Теребовля, Тернопільська область, 48100; поштова адреса: а/с 10880, м. Львів, 79002; адреса для листування (представник позивача Галушка Г.М.): вул. Авіаційна, 120/30, м. Городок, Львівська область, 81554,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатська будівельна компанія", вул. Січових Стрільців, 78-Д, м. Івано-Франківськ, 76018,

про стягнення заборгованості за договорами поставки в сумі 608 360 грн 71 к.

за участю:

від позивача: Галушка Григорій Миколайович - адвокат, довіреність № 212 від 09.09.2019 року; посвідчення адвоката № 001393 від 26.10.2018 року

від відповідача: представники не з`явилися

установив: Товариство з обмеженою відповідальністю "Ферозіт" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатська будівельна компанія" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договорами поставки в сумі 608 360 грн 71 к.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконання відповідачем умов Договорів поставки товарів № РЕ/ІФ/080/18 від 02.01.2018 року та № РЕ/ІФ/113/19 від 03.01.2019 року зокрема щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Ухвалою суду від 05.08.2019 року Господарський суд Івано-Франківської області прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та вирішив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

В ході провадження у справі, Господарський суд Івано-Франківської області ухвалою від 24.09.2019 року закрив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті на 08.10.2019 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві (вх. № 15176/19 від 01.08.19) та у відповіді на відзив на позовну заяву (вх.16320/19 від 24.09.19), в якому зазначив, що субпідрядні договори, на які посилається відповідач у своєму відзиві, не стосуються предмету спору.

Відповідач повноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином, про що свідчать долучені до матеріалів справи повідомлення про вручення поштового відправлення (вх.№18968 від 02.10.2019 року). 06 вересня 2019 року через канцелярію Господарського суду Івано-Франківської області подав відзив на позов (вх.№15222/19 від 06.09.19). У відзиві на позовну заяву відповідач проти позову заперечує та просить суд в позові відмовити. Свої заперечення обгрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем укладені субпідрядні договори на виконання ремонтно-будівельних робіт тими будівельними матеріалами, які були поставлені позивачем відповідно до Договорів поставки товарів, які є підставою позову у даній справі. Відповідно оплата за виконані відповідачем роботи позивачем по справі не проведена. Вказану обставину відповідач вважає підставою для відмови в позові.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, із врахуванням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, суд встановив наступне.

02 січня 2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Ферозіт" (по договору - постачальник/по справі - позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатська будівельна компанія" (по договору - покупець/по справі - відповідач) укладено Договір № РЕ/ІФ/080/18 поставки товарів від 02.01.2018 року (далі - Договір 1), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався постачати і передавати у власність покупцю будівельні матеріали (товар) для використання у господарській діяльності, а покупець в свою чергу зобов`язався прийняти цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного договору (п.1.1 Договору 1).

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками.

Згідно п.4.1 Договору 1 розрахунки проводяться протягом 30 календарних днів від дати отримання товару уповноваженою особою покупця.

На виконання умов вказаного вище договору постачальник в період з 21.08.2018 року по 30.12.2018 року поставив та передав у власність покупцю товар на суму 426 901 грн 82к., що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями видаткових накладних (а.с. 17-35).

Проте покупцем оплата за отриманий в період з 21.08.2018 року по 20.12.2018 року товар не проводилась. Таким чином, виникла заборгованість по вказаному договору на суму 426 901 грн 82к.

03 січня 2019 року між сторонами по справі також укладено Договір № РЕ/ІФ/113/19 поставки товарів від 03.01.2019 року (далі - Договір 2), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався постачати і передавати у власність покупцю будівельні матеріали (товар) для використання у господарській діяльності, а покупець в свою чергу зобов`язався прийняти цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного договору (п.1.1 Договору 1).

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками.

Згідно п.4.1 Договору 1 розрахунки проводяться протягом 30 календарних днів від дати отримання товару уповноваженою особою покупця.

На виконання умов вказаного вище договору постачальник поставив та передав у власність покупцю товар на суму 80 065 грн 44к., що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями видаткових накладних (а.с. 38-41).

Проте покупцем оплата за отриманий згідно Договору 2 товар не проводилась. Таким чином, заборгованість по вказаному договору становить в сумі 80 065 грн 44к.

Таким чином, загальна сума заборгованості по двох Договорах становить 506 967 грн 26к.

Проте вказана сума на момент звернення з позовом до суду відповідачем не оплачена.

При вирішенні справи суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема із правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

В силу приписів ст.ст. 626, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договори поставки товарів № РЕ/ІФ/080/18 від 02.01.2018 року та № РЕ/ІФ/113/19 від 03.01.2019 року, укладені між сторонами в межах чинного законодавства України - є правомірними, оскільки їх недійсність прямо не встановлена законом, а доказів визнання їх судом недійсними, суду не подано (ст.204 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Укладені між сторонами у справі Договора поставки товарів № РЕ/ІФ/080/18 від 02.01.2018 року та № РЕ/ІФ/113/19 від 03.01.2019 року, за своєю правовою природою є договорами поставки, відтак до нього застосовуються відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Наведена правова норма кореспондується з і ст.712 Цивільного кодексу України, згідно якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продаж.

З урахуванням умов Договорів поставки товарів № РЕ/ІФ/080/18 від 02.01.2018 року та № РЕ/ІФ/113/19 від 03.01.2019 року, відповідач по справі зобов`язався здійснити оплату за поставлений товар за цінами і на умовах, передбачених у цьому Договорі і у відповідності до накладних в загальній сумі 506 967 грн 26к., зокрема 426 901 грн 82 к. - заборгованість по Договору № РЕ/ІФ/080/18 поставки товарів від 02.01.2018 року (Договір 1) та 80 065 грн 44к. - заборгованість по Договору № РЕ/ІФ/113/19 поставки товарів від 03.01.2019 року (Договір 2).

Проте відповідач умови договорів щодо оплати за поставлений товар не виконав, внаслідок чого утворилась вказана вище заборгованість.

Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 614 ЦК України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Станом на день винесення судом рішення, відповідач доказів погашення основної заборгованості на суму 506 967 грн 26к., зокрема 426 901 грн 82 к. - заборгованість по Договору № РЕ/ІФ/080/18 поставки товарів від 02.01.2018 року (Договір 1) та 80 065 грн 44к. - заборгованість по Договору № РЕ/ІФ/113/19 поставки товарів від 03.01.2019 року (Договір 2) не надав, доводи позивача не спростував.

Судом встановлено факт порушення відповідачем свого зобов`язання щодо оплати отриманого товару по Договорах поставках товарів № РЕ/ІФ/080/18 від 02.01.2018 року та № РЕ/ІФ/113/19 від 03.01.2019 року, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 506 967 грн 26к., зокрема 426 901 грн 82 к. - основного боргу, зокрема 426 901 грн 82 к. - заборгованість по Договору № РЕ/ІФ/080/18 поставки товарів від 02.01.2018 року (Договір 1) та 80 065 грн 44к. - заборгованість по Договору № РЕ/ІФ/113/19 поставки товарів від 03.01.2019 року (Договір 2) на користь позивача по справі обґрунтована та підлягає задоволенню.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В силу ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою, з огляду на положення ст.549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктами 5.3 Договору 1 та Договору 2 сторони узгодили, що у випадку прострочення оплати поставленого товару більше ніж на 30 календарних днів покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 20% від суми неоплаченого товару.

На підставі вказаних правових норм та договорів поставки товару позивач нарахував відповідачу штраф в загальній сумі 101393 грн 45к., зокрема: 85 380 грн 36к. - штрафу за прострочення оплати товару по Договору № РЕ/ІФ/080/18 поставки товарів від 02.01.2018 року (Договір 1) та 16 013 грн 09к. - штрафу за прострочення оплати товару по Договору № РЕ/ІФ/113/19 поставки товарів від 03.01.2019 року (Договір 2).

Суд, здійснивши перевірку нарахування штрафів, прийшов до висновку про обгрунтованість їх нарахування та таких, що підлягають задоволенню.

Щодо посилання відповідача у своєму відзиві на позовну заяву про укладення між позивачем та відповідачем субпідрядних договорів на виконання ремонтно-будівельних робіт на територіях навчальних закладах, відповідно до яких позивач не оплатив вказані послуги, то суд зазначає наступне.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відносини між сторонами згідно договорів субпідряду, на які відповідач посилається у своїх запереченнях на позов, як на підставі для відмови в позові, не є підставою позову у справі, що розглядається.

Таким чином, наведені відповідачем у відзиві заперечення є необгрунтованими та такими, що не стосується предмету та підстав позову.

Розподіл обов`язку доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин справи покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що cуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст.86 ГПК України).

Позивачем доведено та документально підтверджено факт набуття у нього права вимоги стягнення з відповідача заборгованості в загальній сумі 608 360 грн 71 к. у відповідності до Договорів поставки товарів № РЕ/ІФ/080/18 від 02.01.2018 року та № РЕ/ІФ/113/19 від 03.01.2019 року.

З аналізу наведеного вище, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог та таких, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до приписів, встановлених ст. 129 ГПК України, судовий збір понесені позивачем в зв`язку з розглядом справи, слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідача.

Керуючись ст.124, ст.129 Конституції України, ст. 11, 202, 509, 525, 526, 530, 546, 610, 611, 612, 614, 625, 626-629, 691 Цивільного кодексу України, ст. 216, 230 Господарського кодексу України, ст. 13, 129, 176, 202, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферозіт" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатська будівельна компанія" про стягнення 608 360 грн 71 грн., з них: 506 967 грн 26 к. - заборгованості за поставлений товар та 101 393 грн 45 к. - штрафу задовольнити.

Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатська будівельна компанія" (вул. Січових Стрільців, 78-Д, м. Івано-Франківськ, код 3816336) на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферозіт" (вул. Шевченка, 171, м. Теребовля, Тернопільська область, код 37961273) - 608 360 грн 71 к. (шістсот вісім тисяч триста шістдесят гривень сімдесят одна копійка) заборгованості, з них: 506 967 грн 26 к. (п`ятсот шість тисяч дев`ятсот шістдесят сім гривень двадцять шість копійки) - заборгованості за поставлений товар, 101 393 грн 45 к. (сто одна тисяча триста дев`яносто три гривні сорок п`ять копійки) - штрафу та 9 125 грн 41 к. (дев`ять тисяч сто двадцять п`ять гривень сорок одна копійка) - витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Апеляційну скаргу може бути подано до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 21.10.2019

Суддя Фанда О. М.