ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"08" жовтня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/1577/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Ю.С.

при секретарі судового засідання: Фатєєвій Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження позовну заяву Акціонерного товариства Укртрансгаз (01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1, )

до відповідача Публічного акціонерного товариства Одеський припортовий завод (65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Заводська, буд. 3, )

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Публічного акціонерного товариства Одесагаз (65003, м. Одеса, вул. Одарія, буд. 1, )

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ГК Укргаз (69002, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, буд. 101, )

про зобов`язання повернути безпідставно набуте майно та стягнення, -

за участю представників сторін:

від позивача: Печерний С.Л., довіреність №1-335 від 29.12.2018

від відповідача: Цимбал С.Ю., діє на підставі ордеру

від третіх осіб: не з`явились

Суть спору: Акціонерне товариство Укртрансгаз звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Одеський припортовий завод про повернення безпідставно набутого майна у вигляді природного газу та стягнення 437879530,57 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю правових підстав для відбору відповідачем природного газу з газотранспортної системи позивача понад встановлені обсяги.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 03.07.2019 о 16:00.

Ухвалою суду від 03.07.2019 залучено Публічне акціонерне товариство Одесагаз до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача; відкладено підготовче засідання у справі на 15.07.2019 о 10:30.

04.07.2019 за вх.№13285/19 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з додатковими документами, які залучено судом до матеріалів справи. У поданому відзиві відповідач вказує на безпідставність та необґрунтованість позовної заяви з огляду на те, що:

- на думку відповідача АТ Укртрансгаз не є власником відібраного ПАТ Одеський припортовий завод природного газу в обсязі 53253,949 тис.куб.м.;

- відповідачем зазначено, що між ПАТ Одеський припортовий завод та АТ Укртрансгаз станом на період відбору природного газу в обсязі 53253,949 тис.куб.м. діяв договір № на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 24.12.2014, що на його думку виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України;

- відповідач вважає, що вартість спірного майна повинна встановлюватися виходячи з ціни природного газу за 1 тис.куб.м., встановленої не самим АТ Укртрансгаз, а особою, у якої АТ Укртрансгаз купує природний газ - ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз Україна, оскільки саме при відшкодуванні такої його вартості з боку ПАТ Одеський припортовий завод АТ Укртрансгаз матиме змогу придбати аналогічний обсяг аналогічного майна у свого постачальника, що повністю захистить його майнові інтереси, порушені, за його твердженням, безпідставним набуттям відповідного майна. Отже, на його думку, для вирішення даного спору має братися до уваги вартість спірного майна, визначена постачальником ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз Україна станом на момент розгляду судом цієї справи (липень 2019 року);

- відповідачем зазначено, що вимоги АТ Укртрансгаз про повернення безпідставно набутого майна у вигляді природного газу та стягнення 437879530,57 грн. є взаємовиключними.

15.07.2019 за вх.№13949/19 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву з додатковими документами, які залучено судом до матеріалів справи. У поданій відповіді на відзив позивач наполягає на задоволенні позовних вимог з огляду на наступні обставини:

- позивач зазначає, що оскільки обставини відсутності передачі в червні 2016 року відповідачу 53253,949 тис.куб.м. природного газу від ТОВ ГК Укргаз на даний час встановлені рішенням суду в господарській справі № 916/2090/18, що набрало законної сили, то такі обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, як це передбачено ч.4 ст. 73 ГПК України. Отже, дана обставина повністю спростовує твердження відповідача про наявність у нього в червні 2016 року в газотранспортній системі 53253,949 тис.куб.м. природного газу, отриманого від ТОВ ГК Укргаз, що свідчить про безпідставність набуття відповідачем таких обсягів природного газу з ресурсу позивача;

- позивач стверджує, що обставини перевезення позивачем та наступного розподілу ПАТ Одесагаз безпідставно набутого відповідачем природного газу в обсязі 53253,949 тис.куб.м. додатково підтверджують безпідставне набуття таких обсягів природного газу відповідачем, оскільки свідчать про безпосереднє отримання відповідачем таких обсягів природного газу;

- позивач вказує, що відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі, у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Отже, позивач стверджує, що у випадку наявності підстав, передбачених ч.2 ст. 1213 ЦК України відповідач буде зобов`язаний відшкодувати вартість такого майна, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна та яка складає 437879530,57 грн.

Ухвалою суду від 15.07.2019 залучено Товариство з обмеженою відповідальністю ГК Укргаз до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача; продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів; відкладено підготовче засідання у справі на 12.08.2019 об 11:00.

У підготовчому засіданні 12.08.2019 судом у протокольній формі винесено ухвалу в порядку ст. 183 ГПК України про відкладення підготовчого засідання на 27.08.2019 о 12:00.

22.08.2019 за вх.№16944/19 до суду від відповідача надійшла заява з додатковими документами, які залучено судом до матеріалів справи.

27.08.2019 за вх.№17091/19 до суду від відповідача надійшла заява з додатковими документами, які залучено судом до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 27.08.2019 судом у протокольній формі винесено ухвалу в порядку ст. 183 ГПК України про відкладення підготовчого засідання на 04.09.2019 о 13:45.

02.09.2019 за вх.№17481/19 до суду від ПАТ Одесагаз надійшли письмові пояснення з додатковими документами, які залучено судом до матеріалів справи. У поданих письмових пояснення третя особа зазначила, що суттю спору є не суперечки з фактом вимірювання обсягу споживання газу або інших технічних особливостей газорозподільної системи та пункту вимірювання газу у відповідача, а факт обчислення суми наданих послуг та оплати цих послуг, при цьому факт та об`єм споживання газу у спірний період ані позивачем, ані відповідачем не заперечується.

04.09.2019 за вх.№17777/19 до суду від позивача надійшло клопотання з додатковими документами, які залучено судом до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 04.09.2019 судом у протокольній формі винесено ухвалу в порядку ст. 183 ГПК України про відкладення підготовчого засідання на 06.09.2019 о 10:30.

Ухвалою суду від 06.09.2019 закрито підготовче провадження у справі №916/1577/19; призначено справу до розгляду по суті в засіданні суду на 09.09.2019 о 15:00.

09.09.2019 за вх.№18125/19 до суду від відповідача надійшли письмові пояснення з додатковими документами, які залучено судом до матеріалів справи. У поданих поясненнях відповідач зазначає, що:

- дійсно між АТ Укртрансгаз та ПАТ Одеський припортовий завод станом на червень 2016 року існували договірні правовідносини, натомість регулювались вони положеннями договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № від 24.12.2014, а ні договором транспортування природного газу № від 17.12.2015, який було визнано неукладеним;

- факт наявності у червні місяці 2016 року між АТ Укртрансгаз та ПАТ Одеський припортовий завод договірних правовідносин, оформлених договором № від 24.12.2014, встановлено постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 по справі №916/2090/16, підтверджується укладеними між сторонами актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, в тому числі актом №06-16- від 30.06.2016, який підписаний як АТ Укртрансгаз, так і ПАТ Одеський припортовий завод, платіжними дорученнями, які підтверджують оплату таких послуг, в тому числі платіжні доручення №4500 від 08.06.2016, №4697 від 14.06.2016, №4906 від 21.06.2016, №5097 від 29.06.2016, у реквізитах призначення платежу яких зазначено оплата за послуги з транспортування природного газу в червні 2016 згідно з договором № від 24.12.2014, що підтверджують факт виконання в період виникнення спірних правовідносин умов договору № від 24.12.2014 як позивачем, так і відповідачем;

- відповідач вважає, що дії АТ Укртрансгаз направлені на забезпечення необхідного співвідношення обсягів природного газу, що фізично надійшли через точку входу, і обсягів природного газу, фізично відібраного з точки виходу можливо кваліфікувати як дії направлені на здійснення фізичного та комерційного балансування;

- за поясненнями відповідача, майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст. 11 ЦК України. Тобто відсутність правової підстави, на думку відповідача, означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином;

- відповідач вважає позовні вимоги АТ Укртрансгаз недоведеними;

- на думку відповідача визначена висновком експерта ОСОБА_1 О.В. за результатами проведення судово-економічної експертизи від 02.09.2019 №ГС150801 вартість в Україні 1 тис.куб. метрів природного газу станом на 30.08.2019 не відповідає завданням економічної експертизи та не може вважатися належним та допустимим доказом на підтвердження ринкової вартості природного газу.

У судовому засіданні 09.09.2019 судом у протокольній формі винесено ухвалу в порядку ст.ст. 202, 216 ГПК України про відкладення судового засідання на 27.09.2019 о 15:30.

27.09.2019 за вх.№19816/19 до суду від позивача надійшли письмові пояснення, відповідно до яких позивач зазначає:

- договір транспортування природного газу № від 24.12.2014 не може бути правовою підставою для набуття відповідачем в червні 2016 року 53253,949 тис.куб.м. природного газу, відібраного з ресурсу позивача;

- твердження відповідача про надання йому послуг балансування природного газу на підставі договору № від 24.12.2014 не відповідають дійсним обставинам справи та порушують вимоги законодавства.

У судовому засіданні 27.09.2019 судом у протокольній формі винесено ухвалу в порядку ст.ст. 202, 216 ГПК України про відкладення судового засідання на 08.10.2019 о 12:00.

У судове засідання 08.10.2019 треті особи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Третя особа (ТОВ ГК Укргаз) правової позиції у справі не надала, на виклики суду не з`явилась, судом були вчинені всі належні дії щодо забезпечення повідомлення третьої особи про розгляд судом господарської справи, час та місце судових засідань.

У судовому засіданні 08.10.2019 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 08.10.2019 заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та поясненнях.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд встановив:

24.12.2014 між ПАТ Укртрансгаз (газотранспортне підприємство) та ПАТ Одеський припортовий завод (замовник) укладено договір №, відповідно до умов якого газотранспортне підприємство зобов`язалось надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а замовник зобов`язався внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбаченими умовами договору.

Згідно з п.1.2 договору річний плановий обсяг транспортування природного газу замовника складає до 1281000 тис.куб.м. на суму 380918160 грн.

Згідно з п.11.1 договору останній набрав чинності з 01.01.2015 та укладений на строк до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків за послуги - до їх повного здійснення.

В подальшому, 19.03.2015 між ПАТ Укртрансгаз (газотранспортне підприємство) та ПАТ Одеський припортовий завод (замовник) укладено додаткову угоду №1 до договору № від 24.12.2014, відповідно до якої сторони домовились про наступне: з 01.04.2015 тариф на послуги на транспортування природного газу по магістральних трубопроводах для споживачів України, визначений постановою НКРЕ від 03.03.2015 №503 і складає 516,84 грн., в т.ч. ПДВ 86,14 грн., за 1000 куб. м.; дана додаткова угода набирає чинності з 01.04.2015.

17.12.2015 між ПАТ Укртрансгаз (оператор) та ПАТ Одеський припортовий завод (замовник) укладено договір № транспортування природного газу, відповідно до умов якого оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг.

Згідно з розділом 2 договору за цим договором оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг. Послуги надаються на умовах, визначених у кодексі з урахуванням особливостей передбачених цим договором. Послуги, які можуть бути надані змовнику за цим договором: послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи; послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій; послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї. Обсяг послуг, що надаються за цим договором, визначається підписанням додатка і (розподіл потужності) та/або додатка 2 (транспортування) до цього договору. Приймання-передача газу, документальне оформлення та подання звітності оператору здійснюються відповідно до вимог кодексу. Замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у договорі. Оператор має виконувати вимоги, визначені в кодексі, приймати газ в точках входу та/або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів. Додатки 1,2,3 є невід`ємною частиною цього договору. При цьому додаток 3 укладається у випадку, коли замовником послуг є оператор газорозподільної системи, прямий споживач, газодобувне підприємство або виробник біогазу.

У відповідності до п.п. 9.3-9.5 договору базова ціна газу визначається оператором відповідно до кодексу, оператор визначає базову ціну газу щомісяця в строк до десятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, та розміщує її на своєму веб-сайті. Оператор до чотирнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, надає замовнику на його електронну адресу розрахунок вартості послуг балансування та рахунок-фактуру. Замовник зобов`язаний здійснити оплату у строк, що не перевищує п`яти банківських днів. Розбіжності щодо вартості послуг балансування підлягають урегулюванню відповідно до умов цього договору або в суді. До прийняття рішення суду вартість послуг балансування, яку замовник зобов`язаний сплатити в строк, визначений пунктом 9.4 цього договору, визначається за даними оператора.

За п.п. 17.1-17.2 договору останній набирає чинності з дня його укладення на строк до 31.12.2016, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01.12.2015. Цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

19.05.2016 за вих.№2026 ПАТ Одеський припортовий завод подав позивачу місячну номінацію на обсяг 100 тис.куб.м. природного газу. Вказаний обсяг був фактично узгоджений.

Натомість, матеріали справи свідчать, що у червні 2016 року позивачем було відібрано 53353,949 тис.куб.м., що підтверджується відповідним звітом ПАТ «Одесагаз» за фактичні обсяги розподілу природного газу до постачальниках за червень 2016 року, обставинами, встановленими у господарській справі №916/2090/16 та відповідачем не спростовано. При цьому, на підтвердження наявності правових підстав для відбору різниці спірного обсягу газу у розмірі 53253,949 тис.куб.м. відповідач послався на відповідні обставини постачання йому цього газу за рахунок виконання договору, укладеного між ПАТ «Одеський припортовий завод» та ТОВ ГК «Укргаз».

Так, 30.06.2016 між ТОВ ГК Укргаз (продавець) та ПАТ Одеський припортовий завод (покупець) укладено договори №20/СН-248 та №20/СН-249 купівлі-продажу природного газу, відповідно до умов якого продавець зобов`язався передати у власність покупця природний газ, приведений до стандартних умов, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити газ, в порядку та на умовах, визначених в договорі.

30.06.2016 між ТОВ ГК Укргаз (продавець) та ПАТ Одеський припортовий завод (покупець) укладено додаткову угоду №1 до договору купівлі-продажу природного газу №20/СН-248 від 30.06.2018, відповідно до якої сторони домовились, зокрема, про наступне: продавець здійснює передачу покупцю по даному договору в червні 2016 року обсягу газу 30000 тис. куб. м.; ціна за одну тисячу кубічних метрів газу становить 5517,50 грн., крім того ПДВ 20% - 1103,50 грн., всього ціна з ПДВ 20% за 1000 куб. м. складає 6621 грн.; загальна вартість газу по даному договору складає 198630000 грн., в т.ч. ПДВ 33105000 грн.; оплата за газ проводиться покупцем грошовими коштами на банківський рахунок продавця шляхом перерахування грошових коштів в термін до 31.08.2016.

30.06.2016 між ТОВ ГК Укргаз (продавець) та ПАТ Одеський припортовий завод (покупець) укладено додаткову угоду №1 до договору купівлі-продажу природного газу №20/СН-249 від 30.06.2018, відповідно до якої сторони домовились, зокрема, про наступне: продавець здійснює передачу покупцю по даному договору в червні 2016 року обсягу газу 22000 тис. куб. м.; ціна за одну тисячу кубічних метрів газу становить 5517,50 грн., крім того ПДВ 20% - 1115 грн., всього ціна з ПДВ 20% за 1000 куб. м. складає 6690 грн.; загальна вартість газу по даному договору складає 147180000 грн., в т.ч. ПДВ 24530000 грн.; оплата за газ проводиться покупцем грошовими коштами на банківський рахунок продавця шляхом перерахування грошових коштів в термін до 30.09.2016.

30.06.2016 між відповідачем та ТОВ ГК «Укргаз» були укладені додаткові угоди №1 до договорів №20/СН-248, №20/СН-249, якими сторони узгодили обсяг та вартість природного газу, який ТОВ ГК «Укргаз» зобов`язався поставити відповідачу, а саме: за договором №20/СН-248 від 30.06.2016 - 30000 тис.куб.м., за договором №20/СН-249 від 30.06.2016 22000 тис.куб.м.

Натомість, номінації на обсяг газ, який ТОВ ГК «Укргаз» зобов`язався поставити відповідачу за договорами від 30.06.2016, позивачем не узгоджені, у зв`язку з чим у суду відсутні правові підстави стверджувати про поставку відповідачу у червні 2016 року спірного обсягу природного газу з боку ТОВ ГК «Укргаз». Надані відповідачем на підтвердження своїх взаємовідносин з ТОВ ГК «Укргаз» докази не спростовують факт неузгодження номінацій на спірний обсяг газу та не свідчать про фактичне здійснення ТОВ ГК «Укргаз» поставки відповідачу спірного обсягу газу.

Позивач на підтвердження його права власності на спірний обсяг газу надав до суду, зокрема, договір від 30.05.2016 про закупівлю природного газу №-ВТВ, укладений між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (продавець) та ПАТ Укртрансгаз (покупець), відповідно до умов якого продавець зобов`язався передати у власність покупцеві у травні-грудні 2016 року природний газ, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити газ на умовах договору.

У відповідності до п.3.1 договору від 30.05.2016 продавець передає покупцю у загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, газ ввезений на митну територію України Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України відповідно до його зовнішньоекономічних контрактів у віртуальній точці виходу, в якій відбувається передача природного газу або в ПСГ. Газ, що передається продавцем покупцю за договором, пройшов митний контроль і випущений у вільне використання на митній території України. Право власності на газ переходить від продавця до покупця у віртуальній точці виходу, в якій відбувається передача природного газу або в ПСГ, після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ.

Згідно з актами приймання-передачі, складеними та підписаними уповноваженими представниками сторін, підписи яких скріплено печатками, НАК Нафтогаз України передав, а ПАТ Укртрансгаз прийняв у червні 2016 року імпортований природний газ ввезений на митну територію України ПАТ НАК Нафтогаз України для забезпечення балансування.

На підтвердження вартості спірного майна (обсягу відібраного відповідачем у червні 2016 року природного газу у розмірі 53253,949 тис.куб.м.) позивач надав до суду висновок експерта від 02.09.2019 №ГС150801, яким встановлено, що вартість в Україні 1 тис.куб.м. природного газу з ПДВ станом на 30.08.2019 становила 5002,31 грн.; вартість природного газу в обсязі 53253,949 тис.куб.м. станом на 30.08.2019 становила 266392761,622 грн. з ПДВ.

Вказані висновки експерта відповідачем в загальному порядку не спростовані. На запитання суду у судових засіданнях представники сторін пояснили про відсутність у них наміру та відсутність необхідності призначати у даній господарській справі №916/1577/19 судову експертизу.

Відповідно до ч.4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При розгляді справи №916/2090/16 судами встановлено наступні обставини:

- встановлений обсяг природного газу, який був відібраний ПАТ «Одеський припортовий завод» у червні 2016 року, а саме у розмірі 53353,949 тис.куб.м., з яких 100 тис.куб.м. були поставлені ПАТ «Одеський припортовий завод» на наявних у нього правових підставах;

- встановлений факт, що договір № від 17.12.2015 є неукладеним, оскільки сторонами не погоджено предмету договору транспортування (потужностей та обсягу транспортування газу), і тому, такий договір не створює юридичних наслідків для його сторін. Судами встановлено, що сторони продовжували виконувати умови договору № від 24.12.2014, що підтверджується укладеними між сторонами актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

Неповернення відповідачем позивачу спірного обсягу газу у розмірі 53253,949 тис.куб.м., відібраного відповідачем з ГТС у червні 2016 року, та некомпенсація відповідачем позивачу вартості відібраного газу у спірному обсязі стали підставами для звернення позивача до господарського суду з даним позовом.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про судоустрій і статус суддів суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003).

В Україні основоположним принципом судочинства згідно Конституції України та Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є принцип верховенства права.

Як вказано у Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 1212, 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

У відповідності до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі Салов проти України від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Надточий проти України від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У рішенні Європейського суду з прав людини Серявін та інші проти України (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п.30, від 27 вересня 2001 року).

Аналізуючи сукупно матеріали справи та всі наявні у справі докази, господарський суд доходить висновку, що у червні 2016 року відповідач відібрав з газотранспортної системи 53253,949 тис.куб.м. природного газу без наявності для цього правових підстав.

Відповідачем не спростований факт відібрання у червні 2016 року спірного обсягу газу у розмірі 53253,949 тис.куб.м. та не спростований факт відсутності у нього правових підстав для відібрання з ГТС спірного обсягу природного газу.

Заперечення відповідача щодо того, що в даному випадку відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст.ст. 1212-1214 ЦК України через те, що позивач не є власником спірного майна, спростовуються матеріалами справи, зокрема, положеннями укладеного між ПАТ НАК Нафтогаз України та ПАТ Укртрансгаз договору від 30.05.2016 про закупівлю природного газу з урахуванням змін та доповнень до нього та підписаними в рамках цього договору актами приймання-передачі.

Посилання відповідача на необхідність стягнення природного газу в рамках компенсації послуг балансування не заслуговують на увагу. Так, дійсно, попередньо позивач намагався стягнути вартість спірного обсягу відібраного з системи ГТС у червні 2016 року відповідачем природного газу в якості компенсації послуг балансування, між тим, при розгляді господарськими судами справи №916/2090/16 судами встановлено, що договір № від 17.12.2015 є неукладеним, оскільки сторонами не погоджено предмету договору транспортування (потужностей та обсягу транспортування газу), і тому, такий договір не створює юридичних наслідків для його сторін, а отже не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення в якості послуг балансування вартості спірного обсягу газу на підставі цього договору від 17.12.2015.

Доводи відповідача щодо наявності у нього правових підстав для відібрання у червні 2016 року з ГТС спірного обсягу природного газу на підставі діючого договору № від 24.12.2014 господарський суд оцінює критично, оскільки до предмету вказаного договору не входить надання послуг балансування, а самі послуги балансування у спірному сенсі були запроваджені новим кодексом ГТС, затвердженим постановою НКРЕКП №2493 від 30.09.2015, який на момент укладення договору № від 24.12.2014 ще не був прийнятий та не набрав законної сили.

Вартість спірного обсягу природного газу, безпідставно набутого відповідачем у червні 2016 року з ГТС, визначена вищезазначеним висновком експерта та відповідачем в загальному порядку не спростована.

За таких обставин господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову Акціонерного товариства Укртрансгаз на суму 266392761,62 грн. (53253,949 тис.куб.м. х 5002,31 грн.), в решті позову слід відмовити.

Іншого сторонами не доведено.

Інші наявні в матеріалах справи документи вищевикладених висновків суду не спростовують.

Господарський суд зазначає, що при складанні повного тексту рішення судом виявлено технічну помилку у проголошеній вступній та резолютивній частині рішення в частині стягнутої суми судового збору; судові витрати по сплаті судового збору за подання позову покладаються на обох сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1.Позовні вимоги Акціонерного товариства Укртрансгаз задовольнити частково.

2.Стягнути з Публічного акціонерного товариства Одеський припортовий завод (65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Заводська, буд. 3, ) на користь Акціонерного товариства Укртрансгаз (01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1, код ЄДРПОУ 3001961 /двісті шістдесят шість мільйонів триста дев`яносто дві тисячі сімсот шістдесят одну/ грн. 62 коп. вартості природного газу та 204528 /двісті чотири тисячі п`ятсот двадцять вісім/ грн. 87 коп. судового збору.

3.В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-Західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 23 жовтня 2019 р.

Суддя Ю.С. Бездоля