ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.10.2019 Cправа № 914/1813/19

За позовом: Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ), м. Харків
до відповідача: Західного територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_2 ), м. Львів
про стягнення 5'231,56 грн.
Суддя Яворський Б.І.
при секретарі Муравець О.М.
Представники сторін:
від позивача: не з`явився,
від відповідача: Бондаренко О.В. - представник.

Відводів складу суду сторонами не заявлялося.
Запис розгляду судової справи здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме, програми фіксування судового процесу (судового засідання) «Акорд».

СУТЬ СПОРУ. На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) до Західного територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_2 ) про стягнення 5'231,56 грн. понесених витрат на лікування.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач не оплатив надану під час проведення Антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей медичну допомогу у Військово - медичному клінічному центрі Північного регіону (м. Харків) 1 військовослужбовцю відповідача на суму 5'231,56 грн.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 04.09.2019 р. справу № 914/1813/19 передано на розгляд судді Яворському Б.І.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 09.09.2019 р. позовну заву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом представників сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 03.10.2019 року.
19.09.2019 р. за вх. № 38572/19 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому викладено заперечення проти позовних вимог з посиланням на те, що позивачем всупереч Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.1999 р. №1923 не було надано розрахунки на відшкодування витрат надання медичної допомоги військовослужбовцю, що, на думку відповідача, унеможливило здійснити своєчасну оплату за надану медичну допомогу. Крім того, позивач, усупереч п.5 Порядку не надсилав відповідачу направлення, яке є обов`язковою умовою для майбутньої оплати лікування. Також, відповідач просив суд застосувати строк позовної давності до позовної заяви та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (№ 38574/19 від 19.09.2019 р).
23.09.2019 р. за вх. № 38900/19 позивач подав на адресу суду заяву про розгляд справи без участі представника.
У судове засідання 03.10.2019 р. представник відповідача з`явився, позовні вимоги заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та просив застосувати строки позовної давності.
Ухвалою суду від 03.10.2019 р. судове засідання відкладено на 24.10.2019 р.
10.10.2019 р. за вх. № 41973/19 позивач подав відповідь на відзив, у якій зазначив, що з початком військових дій на Сході країни питання оплати наданої медичної допомоги взагалі не ставилося та не перевірялося, позивачем було направлено на адресу відповідача рахунки на оплату медичних послуг №19, 20 від 27.01.2017р. Окрім того, за твердженням позивача, жодним нормативним актом не передбачено порядок направлення рахунків саме заказними листами чи кур`єрами, тому позивач просить задовольнити позов.
У судовому засіданні 24.10.2019 р. позивач не забезпечив явку представника.
Присутній у судовому засіданні 24.10.2019 р. представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
У судовому засіданні 24.10.2019 р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
В якості доказів, що підтверджують надання відповідачу медичної допомоги, позивач до позовної заяви долучив копію медичної картки стаціонарного хворого та розрахунки витрат на лікування.
Згідно медичної картки стаціонарного хворого №973 під час проведення Антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей на лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) упродовж 23.01.-12.02.2015 р. знаходився лейтенант окремого загону спец. призначення Західного ТРК НГУ України ОСОБА_1 (посвідчення офіцера серія НОМЕР_3 ). Понесені витрати на надання медичної допомоги зазначеному військовослужбовцю склали 5'231,56 грн.
Позивач у позовній заяві зазначає, що за результатами внутрішнього фінансового аудиту фінансово - господарської діяльності та аудиту відповідності у Військово - медичному клінічному центрі Північного регіону (м. Харків) від 03.12.2016 року №234/1/31/18 було виявлено недоотримання фінансових ресурсів внаслідок безпідставного надання послуг військовослужбовцям інших міністерств та відомств на загальну суму 384'108,20 грн. за період з 01.01.2015 року по 01.11.2016 рік.
Позивач зазначає, що з метою стягнення грошових коштів за лікування військовослужбовців інших військових формувань, було направлено лист на ім`я Командувача Національною гвардією України від 26.12.2016 року №2932 з проханням вирішити питання оплати наданих медичних послуг військовослужбовцям НГ України. У відповіді від 27.01.2017 року №27/32-614 повідомлялося про те, що направлення на лікування не надавалося і також зазначено про необхідність звернення безпосередньо до частин, де проходили військову службу військовослужбовці, які отримували медичну допомогу. Однак, позивачем не додано вказаних листів до матеріалів справи.
Позивач наголошує, що на виконання вимог Постанови КМУ 18.10.1999 року №1923 «Про затвердження Порядку надання медичної допомоги у військово-медичних закладах і взаєморозрахунків за неї між військовими формуваннями», відповідачу було направлено рахунки - фактури від 27.01.2017 року №№19,20 щодо оплати наданих медичних послуг на суму 5'231,56 грн.
Згодом, 11.03.2019 року був направлений лист № 576 з проханням здійснити оплату наданих медичних послуг військовослужбовцям відповідача. Позивач вказує, що відповідачем не було здійснено відповідних дій на оплату наданих медичних послуг.
02.04.2019 р. відповідач надіслав відповідь № 50/30-688 на лист, де зазначив, що в Західному територіальному управлінні на бухгалтерському обліку відсутня кредиторська заборгованість за надані послуги, договір про надання медичних послуг та акти наданих медичних послуг на суму 5'231,56 грн. в період з 2015-2016 рр. не надходили.
ОЦІНКА СУДУ.
Предметом позову є стягнення коштів за лікування. Пунктом 1 Порядку надання медичної допомоги у військово-медичних закладах і взаєморозрахунків за неї між військовими формуваннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.1999 №1923 (далі - Порядок), встановлено, що цей Порядок визначає механізм надання лікувально-профілактичної допомоги, проведення санаторно-курортного лікування, військово-лікарської, лікарсько-льотної, судово-медичної, судово-психіатричної експертиз, патолого-анатомічних досліджень, забезпечення лікарськими і протезними засобами (далі - медична допомога) осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців, які проходять строкову військову службу та військову службу за контрактом, Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та інших військових формувань, Держспецтрансслужби, у тому числі курсантів і слухачів військово-навчальних закладів (далі - військовослужбовці) у військово-медичних закладах інших військових формувань та надання установами, закладами і підрозділами державної санітарно-епідеміологічної служби Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, СБУ, Головного управління Національної гвардії, інших центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані військові формування (далі - центральні органи виконавчої влади, яким підпорядковані військові формування) послуг щодо забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя.
Медична допомога військовослужбовцям надається військово-медичними закладами інших військових формувань у разі відсутності за місцем проходження ними військової служби військово-медичних закладів відповідних військових формувань або відсутності у них необхідних відділень, фахівців чи спеціального медичного обладнання та у невідкладних випадках. Надання медичної допомоги у військово-медичних закладах інших військових формувань провадиться за наявності засвідченого відповідною печаткою направлення уповноваженої на його видачу посадової особи, в якому зазначається міністерство, інший центральний орган виконавчої влади, якому підпорядковане військове формування, або орган державної влади, місцезнаходження і банківські реквізити органу військового управління (військової частини), уповноважена посадова особа якого буде здійснювати оплату, та медичний висновок про необхідні види і обсяги медичної допомоги.
У разі надання екстреної медичної допомоги при захворюваннях і станах, зазначених у додатку, а також загостренні хронічних захворювань направлення за повідомленням відповідного військово-медичного закладу подається до нього протягом трьох діб з дня госпіталізації чи амбулаторного надання екстреної медичної допомоги (абз.2 п.5 Порядку).
Відповідно до пункту 6 Порядку рахунки на оплату медичної допомоги протягом п`яти днів після її надання надсилаються до органу військового управління (військової частини) військового формування, уповноважена посадова особа якого буде здійснювати оплату. Вартість медичних послуг, які надаються військовослужбовцям інших військових формувань, встановлюється наказами керівників військово-медичних закладів,які надають ці послуги, у розмірі фактичних витрат на придбання медикаментів і перев`язувальних матеріалів, продуктів харчування та витрат на оплату комунальних послуг і енергоносіїв, що визначаються відповідно до законодавства, яке регулює здійснення розрахунків зазначених витрат виробництва продукції (робіт, послуг).
Відшкодування витрат на надання медичної допомоги військовослужбовцям у військово-медичних закладах інших військових формувань здійснюється у 10-денний термін з дня надходження рахунків від військово-медичних закладів, в яких надавалася медична допомога. Копії платіжних доручень після здійснення оплати за надану медичну допомогу надсилаються на адресу військово-медичного закладу (п.7 Порядку).
Позивачем на підтвердження своїх вимог до матеріалів справи долучено копію рахунку - фактури №19 від 27.01.2017 р. на суму 4'551,36 грн. та копію рахунку-фактури №20 від 27.01.2017 р. на суму 680,20 грн. Відповідач наголошує на невиконанні позивачем п.7 Порядку та відсутності доказів надіслання вказаних рахунків відповідачу.
Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ч.2 ст.74 ГПК України).
Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Матеріали справи не містять та позивачем не надано належних доказів надіслання на адресу відповідача рахунків по сплаті послуг медичної допомоги військовослужбовця у визначені пунктом 5 Порядку строки. Факт їх отримання відповідачем заперечується.
У позовній заяві позивач зазначив, що Військово-медичний клінічний центр Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) є бюджетною установою, повністю фінансується за рахунок Державного бюджету України.
Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту 03.12.2016 р. проведено перевірку внутрішнього фінансового аудиту фінансово-господарської діяльності позивача. За результатами проведеної перевірки складено аудиторський звіт № 234/1/31/18 про результати внутрішнього фінансового аудиту фінансово-господарської діяльності та аудиту відповідності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.01.2015 р. по 01.11.2016 р. та встановлено недоотримання фінансових ресурсів, внаслідок безпідставного надання послуг військовослужбовцям інших міністерств та відомств.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про аудиторську діяльність» аудиторський висновок - документ, що складений відповідно до стандартів аудиту та передбачає надання впевненості користувачам щодо відповідності фінансової звітності або іншої інформації концептуальним основам, які використовувалися при її складанні. Вказаний Закон визначає правові засади здійснення аудиторської діяльності в Україні і спрямований на створення системи незалежного фінансового контролю з метою захисту інтересів користувачів фінансової та іншої економічної інформації.
Предметом доказування у даній справі є обставини, що підтверджують наявність у позивача доказів надання медичних послуг на суму 5'231,56 грн., у відповідача - обов`язку оплатити надані послуги. Поданий аудиторський звіт відображає результати недоотримання позивачем фінансових ресурсів, та не стосується предмету даного спору, тому не приймається судом до уваги.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач, у порушення цих вимог Порядку, своєчасно не надіслав вказані рахунки відповідачу.
11.03.2019 р. позивач надіслав на адресу відповідача разом запит за № 576 про стягнення фактично понесених витрат на лікування, у додатку до якого долучив лише відомість витрат за перебування на лікуванні військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 , який знаходився у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону (військовій частині A-3306) на лікуванні в 2015 р. Із копії запиту вбачається, що позивач просив відповідача оплатити рахунки за надані медичні послуги, згідно із відомістю на суму 5'231,56 грн. У зазначеній відомості не вказано, на які саме рахунки ВЧ НОМЕР_1 повинна була здійснити перерахування коштів за надані послуги, та самі рахунки при надсиланні вказаного запиту надані не були.
Таким чином, позивачем не доведено виконання вимог п. 7 Порядку, який передбачає порядок відшкодування витрат на надання медичної допомоги військовослужбовцям, та не надано доказів, які б стверджували направлення рахунків до військової частини про оплату за лікування військовослужбовця.
Крім того, в матеріалах справи відсутні та суду не надано направлення уповноваженої посадової особи з медичним висновком про необхідні види і обсяги надання медичної допомоги, як цього вимагає п.5 Порядку.
Враховуючи викладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на їх необґрунтованість.
Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності суд зазначає наступне.
За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» № 10 від 29.05.2013 р.).
Оскільки позовні вимоги є необґрунтованими, відсутні підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності.
СУДОВІ ВИТРАТИ
Сплата позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжним дорученням № 1935 від 27.08.2019 р. на суму 1 921,00 грн.
Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, судовий збір покладається на позивача.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 73, 74, 76-80, 86, 123, 129, 222, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 28.10.2019 р.

Суддя Яворський Б.І.