Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2019 р. м. Рівне Справа № 918/619/19

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Горплюка А.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Здолбунівкомуненергія" Здолбунівської міської ради

про стягнення основного боргу, пені, інфляційних втрат і трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов`язання в розмірі 94 237 грн. 76 коп.

Секретар судового засідання Сідлецька Ю.Р.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився.

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

05 вересня 2019 року Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Комунального підприємства "Здолбунівкомуненергія" Здолбунівської міської ради про стягнення основного боргу, пені, інфляційних втрат і трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов`язання в розмірі 94 237 грн. 76 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.09.2017 між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" та Комунальним підприємством "Здолбунівкомуненергія" Здолбунівської міської ради укладено Договір №8356/1718-КП-28 постачання природного газу, за яким позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 314 500 грн. 97 коп. Однак, всупереч взятих на себе зобов`язань, Комунальне підприємство "Здолбунівкомуненергія" Здолбунівської міської ради оплату за природний газ здійснювало несвоєчасно та не у повному обсязі, чим порушило п. 6.1 Договору.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 09 вересня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 26 вересня 2019 року.

23.09.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вказав що 29.03.2019 товариство повністю розрахувалось за спожитий природний газ. При цьому, просить звільнити КП "Здолбунівкомуненергія" від відповідальності та застосувати ч.3 ст. 219 ГК України, а у разі відхилення судом п. 1 резолютивної частини відзиву, розмір нарахованої неустойки у формі пені зменшити на 99 відсотків.

В судовому засіданні 26.09.2019 оголошувалась перерва до 22.10.2019.

22.10.2019 від представника позивача надійшло пояснення по справі, в якому останній підтвердив, що у відповідача перед позивачем відсутній основний борг по Договору №8356/1718-КП-28 від 15.09.2017. Просив задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Також, 22.10.2019 представник відповідача подав заяву про розгляд справи без його участі. Зазначає, що позовні вимоги не визнає підстав, вказаних у відзиві.

В судове засідання 22.10.2019 позивач не забезпечив явку уповноваженого представника, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у встановлений законом строк. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте подав заяву про розгляд справи без його участі.

Враховуючи, що сторони повідомлені про час та місце проведення судового засідання, а також беручи до уваги, що відповідач подав відзив, а позивач - пояснення, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами без участі сторін.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються подана позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, господарський суд прийшов до наступних висновків.

15 вересня 2017 року між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач, постачальник) та Комунальним підприємством "Здолбунівкомуненергія" Здолбунівської міської ради (відповідач, споживач) укладено Договір постачання природного газу №8356/1718-КП-28, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (надалі - Договір, а.с. 21-30).

За п. 12.1 Договору, з урахуванням додаткової угоди №1 від 02.09.2018 до даного договору, цей договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 року по 31 травня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.

Відповідно до п.п. 3.7.- 3.9. Договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу. Не пізніше 7-го числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, споживач зобов`язується надати постачальнику підписані споживачем два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість. Постачальник не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання - передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальником акта приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого непідписання акта.

На виконання умов Договору позивачем передано, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 314500,97 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме: від 31.10.2017 на суму 10826,54 грн., від 30.11.2017 на суму 47784,79 грн., від 31.12.2017 на суму 43533,88 грн., від 31.01.2018 на суму 75444,18 грн., від 28.02.2018 на суму 71838,49 грн., від 31.03.2018 на суму 59019,34 грн., від 30.04.2018 на суму 6053,75 грн. (а.с. 32-39).

Згідно з п. 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із відповідальністю за порушення строків оплати за переданий природний газ, регулювання яких здійснюється Законом України "Про ринок природного газу", ГК України, ЦК України тощо.

Як установлено ч. 1. ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу", постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Відповідно до положень статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За п. 2 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про ринок природного газу" відповідач зобов`язаний забезпечувати своєчасну оплату в повному обсязі послуг з постачання природного газу згідно з умовами договорів.

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У поданому відзиві, відповідач вказує, що на час звернення до суду з позовною заявою у КП "Здолбунівкомуненергія" був відсутній борг перед АТ "НАК "Нафтогаз України".

Як вбачається із платіжного доручення №2591 від 29.03.2019, КП "Здолбунівкомуненергія" оплатило для ПАТ НАК "Нафтогаз України" 70807,59 грн. згідно Договору №8356/1718-КП-28 від 15.09.2017.

Відповідно до п. 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", господарський суд припиняє провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

При цьому, припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі (абз. 3 п. 4.4. вказаної Постанови).

На підставі викладеного, а також беручи до уваги, що провадження у справі порушено 09.09.2019, а борг повністю погашений 29.03.2019, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення основної суми заборгованості в розмірі 70807,59 грн.

Щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, то суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 2 ст. 232 ГК України).

Згідно з п. 8.2. Договору у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 10.3 Договору строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України).

За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наведених норм матеріального права, які регулюють наслідки порушення зобов`язання, а також аналізу укладеного Договору, вбачається право кредитора здійснити нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені за неналежне виконання боржником грошового зобов`язання.

Враховуючи викладене, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 16223,34 грн., 2253,28 грн. - 3% річних та інфляційних втрат у розмірі 4953,55 грн.

Крім того, 22.10.2019, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, представник позивача подав пояснення по справі та долучив ще один розрахунок штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань, за якими пеня становить 16223,34 грн., 3% річних - 2311,47 грн. та інфляційні втрати 4953,55 грн.

У резолютивній частині пояснень, позивач просить задоволити позовні вимоги НАК "Нафтогаз України" до КП "Здолбунівкомуненергія" Здолбунівської міської ради про стягнення заборгованості в повному обсязі.

За приписами ст. 46 ГПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. У разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи.

Проте, вказані пояснення не є заявою про збільшення позовних вимог, відтак, суд розглядає позовні вимоги в межах заявлених у позовній заяві.

Перевіривши правильність нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, судом визнано його правильним та обґрунтованим, а відтак позовні вимоги про стягнення 16223,34 грн. пені, 2253,28 грн. 3% річних та 4953,55 інфляційних втрат підлягають до задоволення.

Разом з тим, у поданому відзиві на позовну заяву, відповідач просить звільнити його від відповідальності та застосувати ч. 3 ст. 219 ГК України або розмір нарахованої неустойки у формі пені зменшити на 99 відсотків.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 219 ГК України встановлює, що за невиконання або неналежне виконання господарських зобов`язань чи порушення правил здійснення господарської діяльності правопорушник відповідає належним йому на праві власності або закріпленим за ним на праві господарського відання чи оперативного управління майном, якщо інше не передбачено цим Кодексом та іншими законами. Якщо правопорушенню сприяли неправомірні дії (бездіяльність) другої сторони зобов`язання, суд має право зменшити розмір відповідальності або звільнити відповідача від відповідальності. Сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Як на підставу застосування ст. 219 ГК України, відповідач посилається на рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справах №817/2049/17 від 22.06.2018, №817/2048/17 від 09.02.2018 та №460/3239/18 від 06.06.2019, що набрали законної сили, якими були скасовані винесені Головним Управлінням ДФС податкові повідомлення-рішення про нарахування штрафних санкцій за період перебування рахунків боржника під арештом.

Вказані арешти на рахунки відповідача були накладені в межах зведеного виконавчого провадження №42373141, що перебувало у Відділі державної виконавчої служби Здолбунівського районного управління юстиції з виконання ряду наказів Господарського суду Рівненської області про стягнення з КП "Здолбунівкомуненергія" на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заборгованості в загальній сумі 2579395,4 грн.

Проте, законодавцем чітко встановлено, що приписи ст. 219 ГК України можуть бути застосовані якщо порушенню зобов`язання передували неправомірні дії іншої сторони щодо неналежного виконання умов договору.

Крім того, матеріали справи не містять даних що позивач неналежним чином виконував умови Договору, а пред`явлення до виконання наказів про стягнення попередньої заборгованості не може визнаватись підставою для звільнення боржника від відповідальності за допущене порушення. Тому підстави для звільнення відповідача від відповідальності на підставі ст. 219 ГК України відсутні.

Щодо клопотання про зменшення розміру пені, то суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов`язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У зазначеній нормі йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов`язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв`язку з порушенням зобов`язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Відповідач у відзиві просив суд скористатись правом, наданим ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, зменшивши суму пені, яка підлягає стягненню на 99% із врахуванням майнового стану відповідача, та те, що заборгованість за природній газ, отриманий КП "Здолбунівкомуненергія" від позивача, виникла через несплату споживачами заборгованості за використану теплу енергію, різницю в тарифах серед населення, організаціями, установами, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, і які із державного бюджету відповідачу не відшкодовані, виконання зобов`язання останнім до прийняття рішення у справі - оплату повної заборгованості та те, що належні до сплати штрафні санкції надмірно великі із відсутністю основного боргу, збитків кредитора, а також з врахуванням специфіки діяльності відповідача, яка є збитковою, підприємство існує лише із діючого тарифу на теплову енергію, яка подається лише в опалювальний період.

Зважаючи на наведені обставини справи, суд вважає за можливе зменшити розмір пені на 50 %. При цьому суд враховує те, що на момент звернення позивача з позовом до суду сума основного боргу відповідачем була погашена. Позивач не надав суду доказів заподіяння йому збитків внаслідок прострочення сплати суми заборгованості за поставлений природний газ.

За таких обставин, суд вважає можливим зменшити розмір пені до 50% від заявленої суми 16223,34 грн., та стягнути її в сумі 8111,67 грн.

В задоволенні позову в частині стягнення з відповідача пені в сумі 8111,67 грн. - слід відмовити.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ч. 1 ст. 73 ГПК України вказано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За умовами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", заява № 63566/00, рішення від 18.07.2006).

Отже, враховуючи усе викладене у сукупності, позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Здолбунівкомуненергія" підлягають до задоволення частково, а саме в частині стягнення 8111,67 грн. пені, 2253,28 грн. 3% річних та 4953,55 грн. інфляційних втрат.

В задоволенні 70807,59 грн. основного боргу та 8111,67 грн. пені слід відмовити.

Як роз`яснено в пункті 4.3. постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21 лютого 2013 року, у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

На підставі ст.129 ГПК України судові витрати пропорційно задоволених вимог в розмірі 477,62 грн. судового збору покладаються на відповідача.

Відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 129, 237- 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Здолбунівкомуненергія" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Здолбунівкомуненергія" Здолбунівської міської ради (35701, Рівненська область, м. Здолбунів, вул. Шкільна, 40А, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) пеню в розмірі 8111 (вісім тисяч сто одинадцять) грн. 67 коп., 3% річних в розмірі 2253 (дві тисячі двісті п`ятдесят три) грн. 28 коп., інфляційних втрат у розмірі 4953 (чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят три) грн. 55 коп. та 477 (чотириста сімдесят сім) грн. 62 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 70807 (сімдесят тисяч вісімсот сім) грн. 59 коп. основного боргу та 8111 (вісім тисяч сто одинадцять) грн. 67 коп. пені слід відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-Західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.М. Горплюк