СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2019 р. Справа № 917/584/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Геза Т.Д., суддя Шутенко І.А.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ладур Тетяни Вікторівни, м.Полтава, (вх.№2392П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 12.06.2019р. у справі №917/584/19 (суддя Тимощенко О.М., ухвалене в м.Полтава, час ухвалення - не зазначено, дата складення повного тексту судового рішення - 12.06.2019р.)

за позовом: Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", м. Полтава,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Ладур Тетяни Вікторівни, м.Полтава,

про стягнення 22711,60 грн. заборгованості

ВСТАНОВИЛА:

11.04.2019р. Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Ладур Тетяни Вікторівни про стягнення 22711,60грн. заборгованості за договором №4375 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води в томі числі: 11152,54грн. - заборгованість за спожиту теплову енергію в період з 01.03.2017р. по 30.04.2018р., 11152,54грн. пеня, 173,57грн. 3% річних, 232,95грн. інфляційних.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 12.06.2019р. у справі №917/584/19 позовні вимоги задоволено; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Ладур Тетяни Вікторівни на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" 11152,54грн. заборговані спожиту теплову енергію, 11152,54грн. пені, 173,57грн. 3% річних, 232,95грн. інфляційних, 1921,00грн. витрат зі сплати судового збору.

Відповідні висновки місцевого господарського суду з посиланням на положення статей 6, 11, 204, 525, 526, 530, 599, 610, 611, 612, 625, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України, 67, 193, 202, 230, 231, 276, 276 Господарського кодексу України мотивовані тим, що відповідачем не було подано доказів вмотивованої відмови від підписання спірних актів приймання - передачі теплової енергії, доказів сплати боргу у повному обсязі чи аргументованих заперечень проти вимог позивача, що свідчить про правомірність та обґрунтованість позовних вимог про стягнення основної заборгованості за спожиту теплову енергію та нарахованих штрафних санкцій.

Фізична особа-підприємець Ладур Тетяна Вікторівна з рішенням суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 12.06.2019р. у справі №917/584/19 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом не було повно всебічно та об'єктивно досліджено усіх наданих сторонами в обґрунтування своїх вимог доводів та заперечень, що на думку скаржника призвело до передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Зокрема, апелянт зазначає про те, що між сторонами дійсно існують договірні відносини з приводу надання послуг із теплопостачання, проте початком дії договору на думку позивача є набрання чинності рішенням господарського суду Полтавської області від 05.09.2017р. у справі №917/1073/17 про визнання договору укладеним, проте місцевий господарський суд хоч і погоджується із вказаною позицією, однак спотворює вказане твердження і посилається на пункт 30 договору, який передбачає, що він діє з моменту підписання його сторонами та скріплення його печатками.

Апелянт звертає увагу суду на те, що вказаний пункт діє при добровільному підписанні договору, проте в даному випадку договір вступає в силу саме з моменту набрання рішенням законної сили, отже позивачем безпідставно було враховано до періоду стягнення заборгованість за період з березня 2017р. по жовтень 2017р.

Крім того, апелянт наголошує на тому, що не є належними доказами у справі, які можуть бути покладені в основу судового рішення, запропоновані позивачем рахунки на оплату №АВ-І0277 від 31.10.2017р. по 30.04.2018р. включно, оскільки вони сформовані на підставі актів приймання-передачі теплової енергії за вказані періоди. Апелянт стверджує, що вказані акти не пропонувались для узгодження із відповідачем, а тому в них у розділі підпис замовника ФОП Ладур Т.В. відсутня будь-яка позначка, що на думку апелянта свідчить про те, що відповідача не інформували і взагалі не узгоджували обсяги та розрахунки проведені на основі вказаних актів. Також апелянт вважає, що в матеріалах справи відсутні докази спроб інформування шляхом поштового направлення чи будь-яким іншим шляхом про складання вказаних актів.

Окрім викладеного, апелянт зазначає, що рішенням господарського суду Полтавської області від 03.01.2019р. було внесено зміни в договір на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води N4375 із 20.10.2017р. викладені в редакції додаткової угоди №1. Вказана додаткова угода була укладена у зв'язку із встановленням і прийняттям на комерційний облік будинкового вузла обліку теплової енергії (ВККО Т/Е) в ї житловому будинку по вул. Балакіна, 1/2, отже на думку апелянта всі розрахунки за послуги теплопостачання згідно запропонованих позивачем актів, розрахунків і рахунків можуть бути прийняті до уваги лише після набрання чинності вказаним рішенням суду законної сили.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.08.2019р. залишено апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ладур Тетяни Вікторівни без руху в порядку статті 260 Господарського процесуального кодексу України, з тих підстав, що апеляційна скарга подана з пропуском встановленого статтею 256 Господарського процесуального кодексу України строку на оскарження рішення місцевого господарського суду, без клопотання про його поновлення; крім того, з матеріалів доданих до апеляційної скарги вбачається, що апелянтом до апеляційної скарги не додано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

20.08.2019р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду документи на підтвердження усунення недоліків, що стали підставою для залишення апеляційної скарги без руху, а саме: докази на підтвердження сплати судового збору та заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду Полтавської області від 12.06.2019р. у справі №917/584/19 (вх.№7830).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.08.2019р. поновлено Фізичній особі-підприємцю Ладур Тетяні Вікторівні строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Полтавської області від 12.06.2019р. у справі №917/584/19; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Ладур Тетяни Вікторівни на рішення господарського суду Полтавської області від 12.06.2019р. у справі №917/584/19; встановлено позивачу у справі строк до 10.09.2019р. для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання.

09.09.2019р. позивачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№8489), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Ладур Тетяни Вікторівни, рішення господарського суду Полтавської області від 12.06.2019р. у справі №917/584/19 залишити без змін.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 19.09.2019р., у зв'язку із відпусткою судді Шутенко І.А., для розгляду справи №917/584/19 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Геза Т.Д.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.09.2019р. вирішено розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Ладур Тетяни Вікторівни на рішення господарського суду Полтавської області від 12.06.2019р. у справі №917/584/19 розпочати з 20.09.2019р. без повідомлення учасників справи, зважаючи на положення частини 10 статті 270 цього Кодексу, оскільки ціна позову в зазначеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, вказана апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи, зважаючи на приписи частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, якими передбачено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 17.10.2019р., у зв'язку із відпусткою судді Мартюхіної Н.О., для розгляду справи №917/584/19 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Геза Т.Д., суддя Шутенко І.А.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Предметом діяльності Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" є забезпечення-тепловою енергією на опалення та підігрів води житлового фонду, комунально-побутових та інших об'єктів на території м. Полтави та Полтавської області.

Полтавське обласне комунально виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" є теплогенеруючою (теплопостачальною) організацією в розумінні статті 1 Закону України "Про теплопостачання" як суб'єкт господарювання діяльності, який має у власності або у користуванні теплогенеруюче обладнання та постачає споживачам теплову енергію.

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням господарського суду Полтавської області від 05.09.2017р. у справі №917/1073/17 позовні вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (позивач, теплопостачальна організація) до відповідача фізичної особи - підприємця Ладур Т.В. (відповідач, споживач) було задоволено повністю та визнано укладеним договір №4375 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води разом з додатком "Розрахунок обсягу теплової енергії" в редакції позивача, що направлений відповідачу з пропозицією від 13.03.2017р. (т.1 а.с.10-14).

Вказане судове рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось, набрало законної сили та відповідно є обов'язковим до виконання.

Отже, постачання теплової енергії у вигляді гарячої води відповідачу - фізичній особі - підприємцю Ладур Т.В. здійснюється на підставі договору №4375 (надалі - договір) на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води разом з додатком "Розрахунок обсягу теплової енергії" в редакції позивача, що направлений відповідачу з пропозицією від 13.03.2017р., укладеним на підставі рішення господарського суду Полтавської області № 917/1073/17 від 05.09.2017р.

Як зазначав в позовній заяві позивач, 15.06.2017р. в будинку № 1/2 по вул. Балакіна в м. Полтава було встановлено будинковий вузол комерційного обліку теплової енергії, з чого слідує, що всі споживачі, які проживають та розміщені у вказаному будинку, отримують теплову енергію, яка обліковуватиметься встановленим вузлом обліку теплової енергії.

Відповідно до пункту 23 «Правил користування тепловою енергією», які затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.2007р., розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

Враховуючи вказані обставини, Полтавським обласним комунально виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» було підготовлено та направлено на відомі адреси споживача - фізичної особи - підприємця Ладур Т.В. пропозицію за вих. №30.1 - 13/748 від 05.04.2018р. та за вих. №30.1-13/749 від 05.04.2018р. щодо внесення змін до договору шляхом укладання додаткової угоди №1 з додатком «Розрахунок обсягу теплової енергії» в редакції додаткової угоди №1.

Проте, всупереч нормам чинного законодавства, зокрема, приписам статті 188 Господарського кодексу України, споживач ухилився від внесення змін до договору шляхом підписання додаткової угоди №1 з додатком «Розрахунок обсягу теплової енергії» в редакції додаткової угоди № 1, у зв'язку із чим, позивач звернувся до господарського суду Полтавської області з відповідним позовом про внесення змін до договору №4375. Враховуючи те, що між сторонами не було досягнуто згоди щодо внесення змін в договір, щодо взаємовідносин, які фактично виникли з 15.06.2017р., однак, зважаючи, що опалювальний сезон 2017-2018 років розпочато з 20.10.2017р., а отже і споживання теплової енергії за показами обліку теплової енергії слід враховувати саме з вказаної дати, тобто з початку опалювального сезону, позивач просив внести зміни в договір саме з 20.10.2017р.

03.01.2019р. господарським судом Полтавської області було ухвалено рішення у справі №917/1381/18 яким позов задоволено повністю; внесено зміни у договір на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води №4375 з 20.10.2017р., викладені в редакції додаткової угоди №1 з додатком "Розрахунок обсягу теплової енергії", запропонованої Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до укладення супровідними листами за вих. №30.1-13/748 від 05.04.2018р. та вих.№30.1-13/749 від 05.04.2018р. (т.1 а.с.15-19).

Вказане судове рішення в апеляційному порядку також не оскаржувалось, набрало законної сили та відповідно є обов'язковим до виконання.

В договорі №4375 (надалі - договір) на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, з урахуванням додаткової угоди, сторони узгодили, зокрема наступне.

Так, відповідно до пункту 1 договору, теплопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати теплову енергію у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення приміщення споживача до межі розподілу балансової належності теплової мережі будівлі по вул.Балакіна, 1/2 - нежитлове приміщення.

Пунктом 16 договору визначено, що обсяг теплової енергії, який постачається споживачу в розрахунковому періоді на опалення нежитлового приміщення, визначається теплопостачальною організацією розрахунковим способом відповідно до теплового навантаження об'єкту з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря, визначеної згідно Державних будівельних норм. Розрахунок наведений у додатку "Розрахунок обсягу теплової енергії", який є невід'ємною частиною цього договору.

Облік споживання Т/Е на опалення житлового будинку по вул. Балакіна, 1/2 в м.Полтава, де знаходиться нежитлове приміщення споживача, проводиться відповідно до показників ВКО Т/Е SKS - 3, зав.№040933.

Показники ВКО Т/Е приймаються до розрахунку лише після прийняття його на абонентський облік, що здійснюється ТО у порядку, передбаченому діючим законодавством, зі складанням відповідного Акту.

ВКО Т/Е повинен проходити державну метрологічну повірку відповідно до терміну, що зазначений в паспорті приладу (пункт 16 договору в редакції додаткової угоди № 1);

- зняття показників ВКО Т/Е проводиться в останню декаду кожного місяця в опалювальний період спільно представниками ТО та власником (балансоутримувачем) житлового будинку.

При наявності засобів дистанційної передачі параметрів показники ВКО T/E, згідно яких проводяться нарахування, знімаються підприємством протягом відповідного розрахункового періоду (пункт 16.1. договору в редакції додаткової угоди № 1);

Пунктом 17 договору також визначено, що у місяці, наступному за розрахунковим, теплопостачальна організація визначає фактичний обсяг відпущеної теплової енергії за розрахунковий період з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і надає споживачу рахунок та акт приймання-передачі теплової енергії.

Кількість Т/Е - Q, на опалення житлового будинку щомісячно визначається як різниця показників ВКО Т/Е на дату їх зняття у звітному місяці N2 та показників минулого місяця N1: Q=(N2-N1) х К,

де: К - коефіцієнт переводу Т/Е в Гкал з одиниць виміру приладу обліку: К=0,85981 (при вимірюванні в МВт), 100,23885 (при вимірюванні в ГДж), К - 1,00 (при вимірюванні в Гкал) (пункт 17 договору в редакції додаткової угоди № 1);

При відсутності у споживача ВРО Т/Е розрахунок за спожиту Т/Е проводиться згідно обсягу, розрахованого за показниками ВКО Т/Е за мінусом обсягів, визначених по показникам ВРО Т/Е споживачів (при наявності) та витрат Т/Е місць загального користування споживачів (при наявності), які мають індивідуальні (автономні) системи опалення. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають ВРО Т/Е, пропорційно займаної площі кожного споживача.

На момент укладання договору:

- опалювальна площа житлового будинку по вул. Балакіна, 1/2 становить - 1824,38 м.

- площа нежитлового приміщення, яку займає споживач в будинку за адресою вул. Балакіна, 1/2 становить - 45,50 м.

Сторони домовились, що у разі зміни опалювальної площі будинку кількість частки Т/Е, що припадає на споживача, збільшується (зменшується) пропорційно зміні загальної опалювальної площі будинку. Розподіл загальної кількості Т/Е, визначеної за показниками ВКО Т/Е, в такому випадку змінюється відповідно до зміни частки споживача без укладання додаткових угод (пункт 17.1. договору в редакції додаткової угоди № 1).

Факт отримання споживачем теплової енергії фіксується щомісячно актом приймання-передачі теплової енергії, який складається обома сторонами відповідно до вимог чинного законодавства і договору.

Пунктом 12 договору визначено, що споживач зобов'язаний розглянути направлений теплопостачальною організацією акт приймання -передачі теплової енергії і при відсутності заперечень в 5-денний термін повернути його теплопостачальній організації, підписаним та скріпленим печаткою.

У разі неповернення споживачем акту приймання-передачі теплової енергії в 5-денний термін, як це передбачено пунктом 12 договору він, підписаний теплопостачальною організацією в односторонньому порядку, вважається оформленим відповідно до вимог чинного законодавства і підтверджує факт надання споживачу теплової енергії (пункт 24 договору).

Розрахунки за відпущену теплову енергію проводяться відповідно до тарифів, встановлених уповноваженим органом та діючих на період постачання теплової енергії. Тариф на теплову енергію з 24.02.2017року для потреб для інших споживачів (крім населення) 1513,28 грн./Гкал (без ПДВ) (пункт 20 договору); (тариф на Т/Е для потреб інших споживачів (крім населення) з 05.01.2018 - 1558,93 грн./Гкал (без ПДВ). (пункт 20 договору в редакції додаткової угоди № 1).

Відповідно до пункту 21 договору, оплата вартості теплової енергії, визначеної розрахунковим способом в додатку, проводиться споживачем плановим платежем до кінця поточного місяця.

Кінцевий розрахунок вартості теплової енергії, визначеної з урахуванням фактичної температури повітря, проводиться споживачем до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, на підставі виписаного рахунку (пункт 22 договору).

Відповідно до пункту 25 договору, у випадку несплати у вказані строки вводиться пеня в розмірі 1,0% за кожний день прострочки платежу, але не більше 100% боргу згідно Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги ", а також стягується 3% річних з простроченої суми та інфляційні втрати, згідно статті 625 Цивільного кодексу України.

Пунктом 30 договору визначено, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.03.2017р. і діє в частині постачання теплової енергії по 31.12.2022р., а в частині розрахунків - до їх повного здійснення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання умов договору за період з 01.10.2017р. по 30.04.2018р. (включно) було виконано взяті на себе договірні зобов'язання з надання послуг по постачанню споживачу теплової енергії у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення, та виставлено наступні рахунки на оплату послуг разом з актами приймання - передачі теплової енергії: від 31.10.2017р. №АВ-10277 на суму 1453,51грн. та акт від 31.10.2017р. №АВ-19242, від 30.11.2017р. №АВ-11903 на суму 1373,03грн. та акт від 31.11.2017р. №АВ-22360, від 31.12.2017р. №АВ-13561 на суму 1410,28грн. та акт від 31.12.2017р. №АВ-25547 , від 31.01.2018р. №АВ-1526 на суму 2173,56грн. та акт від 31.01.2018р. №АВ-3058, 28.02.2018р. №АВ-3211 на суму 2011,09грн. та акт від 28.02.2018р. №АВ-6290, від 31.03.2018р. №АВ-4997 на суму 2266,99грн. та акт від 31.03.2018р. №АВ-9542, від 30.04.2018р. №АВ-6626 на суму 464,08грн. та акт від 30.04.2018р. №АВ-12747 (т.1 а.с.28-49).

Факт направлення вказаних актів приймання - передачі теплової енергії та рахунків на адресу споживача підтверджується доданими до позовної заяви реєстрами рахунків згрупованих поштових відправлень (т.1 а.с.42-49).

Разом з тим, споживачем вказані акти підписано не було, як і не було здійснено в добровільному порядку оплату за поставлену теплову енергію у вигляді гарячої води у визначений договором строк, що і стало підставою для звернення 11.04.2019р. Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до господарського суду Полтавської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Ладур Тетяни Вікторівни про стягнення 22711,60грн. заборгованості за договором №4375 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води в томі числі: 11152,54грн. - заборгованість за спожиту теплову енергію в період з 01.03.2017р. по 30.04.2018р., 11152,54грн. пеня, 173,57грн. 3% річних, 232,95грн. інфляційних (т.1 а.с.2-56).

Рішенням господарського суду Полтавської області від 12.06.2019р. у даній справі позовні вимоги задоволено, з підстав викладених вище (т.1 а.с.100-108).

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає, що за загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України та статті 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язок.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтями 526 та 530 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, регулюються Законом України "Про електроенергетику" та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно приписів статей 275 та 276 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Як було зазначено вище, рішенням господарського суду Полтавської області від 05.09.2017р. у справі №917/1073/17 позовні вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (позивач, теплопостачальна організація (ТО) до відповідача фізичної особи - підприємця Ладур Т.В. (відповідач, споживач) було задоволено повністю та визнано укладеним договір №4375 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води разом з додатком "Розрахунок обсягу теплової енергії" разом з Додатком "Розрахунок обсягу теплової енергії" в редакції позивача, що направлений відповідачу з пропозицією від 13.03.2017р.

Дане рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось, набрало законної сили та відповідно є обов'язковим до виконання.

03.01.2019р. господарським судом Полтавської області було ухвалено рішення у справі №917/1381/18, яким було внесено зміни у договір на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води №4375 з 20.10.2017 року, викладені в редакції додаткової угоди №1 з додатком "Розрахунок обсягу теплової енергії", запропонованої Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до укладання супровідними листами за вих. №30.1-13/748 від 05.04.2018 року та вих. №30.1-13/749 від 05.04.2018 року.

Дане рішення в апеляційному порядку також не оскаржувалось, набрало законної сили та відповідно є обов'язковим до виконання.

Згідно з частиною третьою статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто факти, які містяться у прийнятих раніше судових рішеннях мають для суду преюдиційний характер. Преюдиціальність означає обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ.

Отже, постачання позивачем теплової енергії у вигляді гарячої води відповідачу здійснюється на підставі договору №4375 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води разом з додатком "Розрахунок обсягу теплової енергії" в редакції позивача, який визнано укладеним на підставі рішення господарського суду Полтавської області № 917/1073/17 від 05.09.2017р. та на підставі додаткової угоди №1 до даного договору в редакції позивача укладеної на підставі рішення господарського суду Полтавської області № 917/1381/18 від 03.01.2019р.

Відповідно до приписів частини другої статті 187 Господарського кодексу України, день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Таким чином, договір вважається укладеним з моменту набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення господарського суду Полтавської області від 05.09.2017 у справі № 917/1073/17 складено 11.09.2017р., вказане рішення не було оскаржене до суду апеляційної інстанції та набрало законної сили 22.09.2017р.

Відповідно договір №4375 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води є укладеним з моменту набрання рішенням господарського суду Полтавської області від 05.09.2017 у справі № 917/1073/17 законної сили, а саме з 22.09.2017р.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, несплаченими є рахунки на оплату з постачання теплової енергії від 31.10.2017р. №АВ-10277 на суму 1453,51грн., від 30.11.2017р. №АВ-11903 на суму 1373,03грн., від 31.12.2017р. №АВ-13561 на суму 1410,28грн., від 31.01.2018р. №АВ-1526 на суму 2173,56грн., 28.02.2018р. №АВ-3211 на суму 2011,09грн., від 31.03.2018р. №АВ-4997 на суму 2266,99грн., від 30.04.2018р. №АВ-6626 на суму 464,08грн. (т.1 а.с.28-49), оскільки відповідачем не було надано належних доказів оплати послуг за вказаний період.

Зазначені рахунки разом з актами приймання - передачі послуг були надіслані на адресу відповідача, про що свідчать додані до позовної заяви реєстри рахунків згрупованих поштових відправлень (т.1 а.с.42-49).

При цьому, судова колегія враховує, що пунктом 12 договору визначено, що споживач зобов'язаний розглянути направлений теплопостачальною організацією акт приймання - передачі теплової енергії і при відсутності заперечень в 5-денний термін повернути його ТО, підписаним та скріпленим печаткою.

Акти прийому - передачі від 31.10.2017р. №АВ-19242, від 31.11.2017р. №АВ-22360, від 31.12.2017р. №АВ-25547, від 31.01.2018р. №АВ-3058, від 28.02.2018р. №АВ-6290, від 31.03.2018р. №АВ-9542, від 30.04.2018р. №АВ-12747 не підписані з боку відповідача.

Разом з тим, з урахуванням пункту 24 договору, у разі неповернення споживачем акту приймання-передачі теплової енергії в 5-денний термін, як це передбачено пунктом 12 договору він, підписаний теплопостачальною організацією в односторонньому порядку, вважається оформленим відповідно до вимог чинного законодавства і підтверджує факт надання споживачу теплової енергії.

За наведених обставин, доводи апелянта щодо неприйнятності вказаних документів в якості належних та допустимих доказів, які свідчать про факт надання споживачу теплової енергії, є безпідставними.

Колегія суддів також враховує, що пунктом 30 договору визначено, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками, та поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.03.2017р. і діє в частині постачання теплової енергії по 31.12.2022р., а в частині розрахунків - до їх повного здійснення.

Отже, позивачем при зверненні до суду правомірно, у відповідності до умов пункту 30 договору, який не визнано недійсним, було включено в рахунки з жовтня 2017 року по квітень 2018р. період з 01.03.2017р. по 04.04.2017р.

Враховуючи вищевикладене, що відповідачем не було подано доказів вмотивованої відмови від підписання спірних актів приймання - передачі теплової енергії, доказів сплати боргу у повному обсязі чи аргументованих заперечень проти вимог позивача, судова колегія, погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вимога позивача в частині стягнення основної заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 11152,54 грн. є правомірною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 11152,54грн., інфляційних у розмірі 232,95грн. та 3% річних в сумі 173,57грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно вимог статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних та трьох процентів річних входять до складу грошових зобов'язань і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторів та нараховуються незалежно від вини боржника.

Статтею 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема у випадку прострочення виконання (стаття 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частинами 1 та 3 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 2 та 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства; розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі; сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом; розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено що, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 3.10 договору, орендна плата та інші платежі за цим договором сплачується орендарем шляхом перерахування у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок орендодавця до 20 числа розрахункового місяця. Не виставлення рахунку орендодавцем не звільняє орендаря від сплати орендної плати за договором.

Як було зазначено вище, пунктом 25 договору визначено, що у випадку несплати у вказані строки вводиться пеня в розмірі 1,0% за кожний день прострочки платежу, але не більше 100% боргу згідно Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги", а також стягується 3% річних з простроченої суми та інфляційні втрати, згідно статті 625 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів, перевіривши наданий розрахунок позивача щодо нарахування ним пені у розмірі 11152,54грн., інфляційних у розмірі 232,95грн. та 3% річних в сумі 173,57грн., вважає, що він є арифметично вірним та відповідає чинному законодавству, та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача зазначених штрафних санкцій.

Судова колегія зазначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Полтавської області від 12.06.2019р. у справі №917/584/19 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ладур Тетяни Вікторівни залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 12.06.2019р. у справі №917/584/19 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2019р.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Т.Д. Геза

Суддя І.А. Шутенко