ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2019 року м. Дніпро Справа № 908/852/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Чередка А.Є., (доповідач)

суддів: Кузнецова В.О., Чус О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Міністерства оборони України

на рішення Господарського суду Запорізької області від 18.07.2019 (суддя Колодій Н.А.), повний текст якого складено 25.07.2019, у справі № 908/852/19

за позовом Міністерства оборони України, м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК", м. Запоріжжя

про стягнення суми 3 888 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Міністерство оборони України звернулося до Господарського суду Запорізької області із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" пені у сумі 3888 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 18.07.2019 року у справі № 908/852/19 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що поставка товару за видатковою накладною № РН-05/23/28 від 23.05.2018 на суму 648000 грн. відбулась 23.05.2018, тобто у строк встановлений умовами договору.

Місцевим господарським судом зазначено, що в ході розгляду справи між сторонами виникли розбіжності щодо дати складання даної видаткової накладної, а саме: позивач наполягає що її складено 29.05.2018, а відповідач 23.05.2018. Місцевий господарський суд дослідивши матеріали справи та надані сторонами оригінали документів встановив, що на видатковій накладній відповідача не міститься приписки позивача про отримання товару 29.05.2018. Враховуючи, що примірники первинного документа повинні буди ідентичними як у постачальника, так і у покупця, а виправлення в односторонньому порядку заборонено, то місцевий господарський суд дійшов до висновку, що датою складання видаткової накладної № РН-05/23/28 від 23.05.2018 є саме 23.05.2018.

Місцевим господарським судом відхилені посилання позивача, як на доказ поставки товару на посвідчення № 113, в якому зазначено, що вироби завезені на склад 29.05.2018, оскільки таке посвідчення є внутрішнім документом позивача та його складено в односторонньому порядку, а отже воно може бути належним доказом поставки товару, водночас поставка товару підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною № РН-05/23/28 від 23.05.2018, яка у відповідності до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, є первинним документом.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Міністерство оборони України звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 18.07.2019 у справі №908/852/19 та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі в розмірі 3 888,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий господарський суд дійшов до помилкового висновку про поставку товару за видатковою накладною № РН-05/23/28 у строк встановлений договором.

Апелянт зазначає, що товар за видатковою накладною № РН-05/23/28 відповідно до посвідчення №113 було ввезено на склад лише 29.05.2018, тобто із запізненням на 5 діб.

Апелянт вважає, що дата 23.05.2018 на видатковій накладній № РН-05/23/28 є датою складання документа відповідачем та не підтверджує факт отримання майна на складі замовника в іншому населеному пункті, тому вважає безпідставною відмову у стягненні пені.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.09.2019 колегією суддів у складі головуючого судді Чередка А.Є., суддів: Кузнецова В.О., Чус О.В., відкрито апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Міністерства оборони України на рішення Господарського суду Запорізької області від 18.07.2019 у справі № 908/852/19, розгляд скарги призначений у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, в порядку письмового провадження.

27.09.2019 від Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, рішення господарського суду просить залишити без змін.

Відповідач зазначає, що товар за видатковою накладною № РН-05/23/28 був поставлений позивачу без прострочень 23.05.2018, що підтверджується підписами обох сторін. Відповідач вважає помилковим посилання позивача на посвідчення №113 про отримання товару 29.05.2018, оскільки такі твердження суперечать фактичним обставинам справи та умовам пункту 5 договору.

Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (частина 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України)

Враховуючи, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апелянтом не наведено конкретних обставин справи, які перешкоджали б розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд здійснює перегляд оскаржуваного рішення суду першої інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків, повноту їх дослідження місцевим господарським судом вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 02.04.2018 між Міністерством оборони України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МІК" (постачальник) укладений договір про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби № 286/3/18/134, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався у 2018 році поставити замовнику спідню білизну (труси з трикотажного бавовняного кулірного полотна, вид 2), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості та у строки (терміни), вказані у цьому договорі (п. 1.1).

Пунктом 1.2 договору, з урахування додаткової угоди № 1 від 01.06.2018, сторони погодили строки поставки товару, а саме товар у кількості 30000 шт. на суму 972000 грн. до 08.05.2018 (включно), товар у кількості 20000 шт. на суму 648000 грн. до 23.05.2018 (включно), товар у кількості 90000 шт. на суму 2916000 грн. до 23.07.2018 (включно). Загальна вартість товару становить 3499200 грн.

За умовами пунктів 1.5, 1.6 договору товар постачається на об`єднані центри забезпечення після приймального контролю (якості) представниками Головного управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України (представниками змовника). Товар постачається партіями, які формуються відповідно до рознарядки та ростовки Міністерства оборони України.

За результатами перевірки складається акт перевірки виготовлення товару (пункт 2.1).

Відповідно до пункту 5.1 договору товар постачається на умовах DDP склад замовника, відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню торговельних термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року згідно з положеннями договору. Місце поставки товару є об`єднані центри забезпечення Тилу Збройних Сил України, згідно з рознарядкою та ростовкою Міністерства оборони України (пункт 5.2 договору).

Відповідно до пункту 5.3 договору датою поставки товару є дата вказана одержувачем замовника в акті приймального контролю якості товару та видатковій накладній постачальника.

Міністерство оборони України посилається на несвоєчасну поставку товару у кількості 20000 шт. на суму 648000 грн., у зв`язку з чим просить стягнути штраф, проти чого заперечує Товариство з обмеженою відповідальністю "МІК", що і є причиною виникнення спору.

Предметом спору є стягнення штрафних санкцій за порушення строків поставки товару у кількості 20000 шт. на суму 648000 грн.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з частиною 2 статті 217 та частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до пункту 7.3.4 договору сторони визначили, що за порушення зобов`язання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки.

Сторонами погоджені строки поставки товару, а саме товар у кількості 30000 шт. на суму 972000 грн. до 08.05.2018 (включно), товар у кількості 20000 шт. на суму 648000 грн. до 23.05.2018 (включно), товар у кількості 90000 шт. на суму 2916000 грн. до 23.07.2018 (включно).

Матеріалами справи підтверджується, що 17.05.2018 представник позивача у присутності представника відповідача виконаний приймальний контроль товару за якістю та встановлено, що відібрані зразки товару перевірені на відповідність вимогам нормативної та/або технічної документації. За наслідками перевірки представниками сторін складено акт приймального контролю товару за якістю № 134/02/КЯ/01 від 17.05.2018, в якому зазначено, що прийнятий товар за якістю підлягає відвантаженню на склад військової частини НОМЕР_1 за рознарядкою Міністерства оборони України, у відповідності до додатка № 1 до договору № 286/3/18/134 від 02.04.2018.

Згідно видаткової накладної № РН-05/23/28 від 23.05.2018 товар на суму 648000 грн. передано від Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" Міністерству оборони України. Видаткова накладна підписана та скріплена печатками обох сторін без зауважень.

Як зазначено у рішенні суду, під час розгляду справи між сторонами виникли розбіжності щодо дати складання даної видаткової накладної, а саме: позивач наполягає що її складено 29.05.2018, а відповідач 23.05.2018.

В матеріалах справи міститься копія видаткової накладної № РН-05/23/28 від 23.05.2018 завірена Міністерством оборони України (а.с. 50, том 1), в якій міститься відмітка про отримання 29.05.2018 (прописом) та копія видаткової накладної № РН-05/23/28 від 23.05.2018 завірена Товариством з обмеженою відповідальністю "МІК" (а.с. 38, том 1), яка не містить приписки позивача про отримання товару 29.05.2018.

Для встановлення дати складання видаткової накладної, місцевим господарським судом було оглянуто надані обома сторонами примірники оригіналу видаткової накладної № РН-05/23/28 від 23.05.2018 та встановлено, що на видатковій накладній Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" не міститься приписка позивача про отримання товару 29.05.2018.

Враховуючи те, що в силу закону примірники первинного документа повинні буди ідентичними як у постачальника, так і у покупця, а виправлення в односторонньому порядку заборонено, місцевий господарський суд дійшов до висновку, що датою складання видаткової накладної № РН-05/23/28 від 23.05.2018 є саме 23.05.2018.
Апелянт не погоджується із таким висновком місцевого господарського суду, посилаючись на те, що дата 23.05.2018 на видатковій накладній № РН-05/23/28 є датою складання документа відповідачем та не підтверджує факт отримання майна замовником, на підтвердження дати отримання товару посилається на посвідчення № 113, в якому зазначено, що вироби завезені на склад 29.05.2018.

Між тим, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду, що посвідчення є внутрішнім документом позивача та його складено в односторонньому порядку, тому не є належним доказом щодо дати поставки товару.

Натомість поставка товару підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною № РН-05/23/28 від 23.05.2018, яка у відповідності до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, є первинним документом.

Відповідно до пункту 5.3 договору датою поставки товару є дата вказана одержувачем замовника у акті приймального контролю якості товару та видатковій накладній постачальника.

Матеріалами справи підтверджується, що акт №134/02/КЯ/01 приймального контролю товару за якістю складений 17.05.2019, видаткова накладна № РН-05/23/28 від 23.05.2018 примірник якої передано постачальнику (відповідачу) не міститься відміток щодо отримання товару в іншу дату.

За таких обставин апеляційний господарський суд погоджується із виском місцевого господарського суду, що поставка товару за видатковою накладною № РН-05/23/28 від 23.05.2018 на суму 648000 грн. відбулась 23.05.2019, тобто у строк встановлений умовами договору.

Враховуючи відсутність факту порушення зобов`язань з боку відповідача з поставки товару за договором № 286/3/18/134 від 02.04.2019, відсутні і підстави притягнення відповідача до господарсько-правової відповідальності у вигляді стягнення пені.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скарги Міністерства оборони України на рішення Господарського суду Запорізької області від 18.07.2019 у справі № 908/852/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 18.07.2019 у справі № 908/852/19 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Міністерство оборони України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя О.В. Чус