ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2019 р. Справа№ 911/1727/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.

за участю представників учасників апеляційного провадження згідно з протоколом судового засідання від 21.10.2019

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Київської області від 13.08.2019 (дата підписання ухвали - 13.08.2019)

у справі № 911/1727/19 (суддя - Чонгова С.І.)

за позовом ОСОБА_1

до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Новоселицький"

про визнання недійсним рішення загальних зборів,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовної заяви, заяви ОСОБА_1 та рух справи

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Новоселицький" про визнання недійсним рішення загальних зборів членів від 10.04.2019, оформленого протоколом № 10/2019.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що внаслідок прийняття рішення загальних зборів членів до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Новоселицький" від 10.04.2019, оформленого протоколом № 10/2019, позивача всупереч вимог закону та приписів Статуту кооперативу було незаконно позбавлено членства в кооперативі, відсторонено його від посади, відомості про що також було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

12.08.2019 до Господарського суду Київської області ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу - Сільськогосподарському виробничому кооперативу "Новоселицький" (в особі голови кооперативу Войтенко Наталії Петрівни) та будь-яким іншим особам (перелік яких наведено в заяві) вчиняти будь-які дії, щодо перешкоджання у прийняті участі у проведенні збору певної сільськогосподарської продукції на визначених земельних ділянках (перелік яких наведено в заяві).

Заява мотивована тим, що існує загроза незаконного привласнення врожаю на засіяних Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Новоселицький" земельних ділянках, які перебувають в користуванні кооперативу, шляхом організації його збору, а необхідність вжиття заходів забезпечення позову полягає у збереженні майна кооперативу та запобігання заволодіння його майном, невжиття чого призведе до порушення прав позивача та інших членів кооперативу.

При цьому, заявник посилався на те, що ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 29.05.2019 у справі № 1-кс/759/9682/19 в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000472 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України накладено арешт на майно Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Новоселицький", в тому числі на сільськогосподарську продукцію, яка належить товариству, із забороною посадовим особам її використання та розпорядження, накладено арешт на майно, заборонено будь-яким фізичним та юридичним особам, окрім кооперативу, здійснювати сільськогосподарські роботи із збирання врожаю посівів сільськогосподарських культур, а також встановлено заборону посадовим особам кооперативу на використання та розпорядження урожаю 2019 року.

Позивач наголошував, що незаконно обрана голова кооперативу Войтенко Н.П. від імені кооперативу здійснює дії та приймає рішення, які порушують права та законні інтереси позивача, а також інших членів кооперативу, зокрема, укладає певні правочини.

2. Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.08.2019 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що заявником у поданій заяві вимоги щодо вжиття заходів забезпечення позову направлені фактично не до відповідача у справі, а до ОСОБА_2 , а у самій заяві визначені також інші особи, права яких потребують захисту, проте зазначені особи не є стороною у даному спорі. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що заходи забезпечення позову, які просить вжити заявник, не співвідносяться з предметом позову; позивачем не надано доказів вчинення відповідачем дій, що направлені на перешкоджання здійснення позивачем господарської діяльності, які не конкретизовано: яким саме іншим особам та які саме дії суд має заборонити вчинити.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

Не погодившись з ухвалою Господарського суду Київської області від 13.08.2019, ОСОБА_1 27.08.2019 (згідно вхідного штемпеля Господарського суду Київської області на апеляційній скарзі) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 13.08.2019 та задовольнити заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 13.08.2019. Справу призначено до розгляду 25.09.2019.

25.09.2019 розгляд справи відкладено до 07.10.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 прийнято справу № 911/1727/19 до провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 13.08.2019 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Сулім В.В., Майданевич А.Г., відкладено розгляд апеляційної скарги на 21.10.2019.

Скаржник в судове засідання 21.10.2019 представників не направив, причин неявки суду апеляційної інстанції - не повідомив. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги скаржник повідомлений належним чином за адресою свого місцезнаходження, зазначеною у позові, що підтверджується рекомендованими поштовими повідомленнями про вручення ухвал суду, а саме:

- рекомендоване відправлення 897 - про вручення ухвали Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2019;

- рекомендоване відправлення 421 - про вручення ухвали Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2019 уповноваженому представнику скаржника, адвокату Клименко Е.Н.;

- рекомендоване відправлення 653 - про вручення ухвали Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 уповноваженому представнику скаржника, адвокату Клименко Е.Н.

Крім того, суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали оскарження, встановив, що скаржник був обізнаний про розгляд справи судом апеляційної інстанції, оскільки ним 25.10.2019 та 07.10.2019 подавались клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги.

Також, суд враховує і те, що саме ОСОБА_1 було ініційоване апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, а отже, скаржник був наділений усією сукупністю прав та обов`язків учасника справи, обумовлених ст. 42 ГПК України, зокрема щодо участі в судових засіданнях.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Суд апеляційної інстанції зазначає, що розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010р., "Смірнова проти України" від 08.11.2005р., "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006р., "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ст. 2, ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Частиною 12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, керуючись ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку, що явка учасників справи в судове засідання 21.10.2019 обов`язковою не визнавалась, а отже, неявка в судове засідання скаржника, належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи апеляційним судом - не є перешкодою для розгляду справи.

Представники відповідача в судовому засіданні 21.10.2019 проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін як таку, що постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, вказуючи на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи в частині спрямованості заходу до забезпечення позову, який був адресований виключно до відповідача, як юридичної особи, керівником якої є ОСОБА_2 . Скаржник вказує, що він звернувся за захистом своїх порушених прав, визначивши предмет позову: скасування рішення загальних зборів членів кооперативу, яким припинено повноваження позивача, як голови кооперативу, тобто порушене право позивача і є предметом відповідного судового захисту. Крім того, скаржник зазначав, що статтею 137 ГПК України не передбачено конкретизацію інших осіб, щодо яких застосовуються заходи забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач також зазначав, що оскаржувана ухвала була постановлена з порушенням вимог ст. 238 ГПК України, п.п. б п. 4 ч. 1 ст. 234 ГПК України, оскільки у резолютивній частині не зазначено строку і порядку набрання ухвалою законної сили.

В апеляційній скарзі скаржник просив скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 13.08.2019 та задовольнити заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

07.10.2019 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких відповідач просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін як таку, що постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач зазначав, що заявником в обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову не подано жодного доказу, що будь-якими особами та головою кооперативу ОСОБА_2 вчинялись чи вчиняються дії щодо перешкоджання проведення сільськогосподарської продукції, яка належить СВК «Новоселицький». Крім того, заявлене забезпечення позову, про яке просив скаржник у заяві, не кореспондується з предметом позову у даній справі.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

6. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, застосовані ним положення законодавства та межі апеляційного перегляду ухвали суду

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України визначено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема про відмову у забезпеченні позову.

Згідно ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково (ч. 5 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України).

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявників щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову (аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 12.09.2018 у справі №910/7912/18, від 21.09.2019 у справі №902/483/18, від 08.10.2018 у справі №913/257/18 та від 10.01.2019 у справі №910/11906/18).

Як підтверджується наявними матеріалами оскарження, ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Новоселицький" про визнання недійсним рішення загальних зборів членів Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Новоселицький" від 10.04.2019, оформленого протоколом № 10/2019. Позовні вимоги обґрунтовані порушення прав позивача як члена кооперативу, спірним рішенням відсторонено позивача від посади.

В свою чергу, обґрунтовуючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, позивач посилався на те, що внаслідок незаконної зміни керівника кооперативу на підставі рішення загальних зборів членів Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Новоселицький" від 10.04.2019, оформленого протоколом № 10/2019, існує загроза заволодіння майном кооперативу, зокрема врожаєм сільськогосподарських культур, з метою його збуту. Також, стосовно подій щодо проведення 10.04.2019 загальних зборів кооперативу, здійснених реєстраційних дій, до Єдиного реєстру досудових розслідувань Васильківським відділом поліції ГУ НП в Київській області внесено відомості про досудове розслідування № 0000472. Позивач посилався на те, що ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 29.05.2019 у справі № 759/9682/19 накладено арешт на майно кооперативу з забороною його використання та розпорядження, заборони проведення робіт із збирання врожаю посівів сільськогосподарських культур, а також заборони посадовим особам кооперативу використовувати та розпоряджатися врожаєм 2019 року, який буде зібрано. Позивач вказує, що голова Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Новоселицький" Войтенко Н.П. від імені кооперативу здійснює дії та приймає рішення, які порушують права та законні інтереси позивача та інших членів кооперативу, зокрема щодо збирання врожаю з порушенням вимог правил безпеки.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що у будь-кому випадку, саме на позивача покладається обов`язок довести належними, допустимими та достатніми доказами наявності як підстав для вжиття відповідних заходів, так і їх співмірність з заявленими вимогами.

У свою чергу, заходи до забезпечення позову, заявлені у клопотанні, не відповідають позовним вимогам, на забезпечення яких позивач просить вжити ці заходи, оскільки вимоги позивача стосуються оскарження відповідного рішення Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Новоселицький" від 10.04.2019, оформленого протоколом № 10/2019, тобто певного акту, а вжити заходи забезпечення позову позивач просить щодо заборони кооперативу в особі його голови та будь-яким іншим особам вчиняти дії з перешкоджання збору сільськогосподарської продукції. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зв`язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, - відсутній, а вказаний захід забезпечення позову жодним чином не спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Крім того, обраний позивачем захід забезпечення позову не відповідає принципам розумності, обґрунтованості і адекватності по відношенню вимог заявника у позові.

Суд апеляційної інстанції також дійшов висновку, що заходи забезпечення позову, які просив вжити позивач, жодним чином не забезпечують збалансованість інтересів сторін, оскільки не спрямовані саме на зупинення ймовірного порушення прав позивача, проте, мають своїм наслідком перешкоджання господарській діяльності відповідача, яка не є предметом розгляду в контексті заявлених позовних вимог.

До того ж, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач всупереч приписів ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України не обґрунтував належними доказами причини звернення із заявою про забезпечення позову, зокрема, ним не подано жодних документів упідтвердження як користування кооперативом будь-якими земельними ділянками, так не подано і доказів існування врожаю, або його обліковування у певних документах.

Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції необгрунтовано відмовлено у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову з тих підстав, що статтею 137 ГПК України не передбачено конкретизацію інших осіб, щодо яких застосовуються заходи забезпечення позову - судом апеляційної інстанції відхиляються з огляду на наступне.

Пунктом 4 частини 1 статті 137 ГПК України визначено, що позов забезпечується забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Тобто, приписами процесуального закону передбачена заборона іншим особам вчиняти дії, проте, чітко зазначено: щодо предмета спору. При цьому, предметом спору у справі № 911/1727/19 є рішення загальних зборів членів Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Новоселицький" від 10.04.2019, оформлене протоколом № 10/2019. Отже, дійсно, вимогами процесуального закону не передбачено конкретизації осіб, щодо яких може бути встановлена заборона вчиняти дії, проте, вказане слід враховувати в сукупності з тим, що наведена норма передбачає здійснення такої заборони саме щодо предмета спору, яким виступає певний об`єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем, яким у контексті даного спору, є, зокрема, право позивача на обіймання посади голови правління у кооперативі.

Крім того, доводи скаржника про те, що невжиттям заходів забезпечення позову можуть бути порушені і права інших учасників кооперативу - судом апеляційної інстанції відхиляються як підстава скасування оскаржуваної ухвали, оскільки в силу приписів частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом саме свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, вимогами закону передбачено процедуру звернення за захистом певних прав в інтересах інших осіб, проте, у даному випадку позивачем здійснено відповідні посилання на порушення прав інших осіб - членів кооперативу без належного документального підтвердження такого представництва станом на момент подання зави про вжиття заходів забезпечення позову.

Також, в апеляційній скарзі скаржник не погоджувався з висновками суду першої інстанції про те, що захід забезпечення позову спрямований фактично не до відповідача, а до ОСОБА_2 . Суд апеляційної інстанції приймає вказаний довод до уваги, проте, він не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали та задоволення заяви про вжиття заходів забезпеченян позову, оскільки вимоги позивача заявлені до визначеного ним відповідача - Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Новоселицький", про що чітко зазначено у позові. ОСОБА_2 у спірних правовідносинах зазначена як керівник кооперативу, і жодних вимог до вказаної особи у розумінні процесуального закону на стадії подачі позовної заяви до суду першої інстанції - позивачем не заявлено.

Водночас, суд апеляційної інстанції встановив, що в матеріалах оскарження наявні:

- ухвала слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 29.05.2019 у справі № 759/9682/19, якою накладено арешт на майно кооперативу з забороною його використання та розпорядження, заборони проведення робіт із збирання врожаю посівів сільськогосподарських культур, а також заборони посадовим особам кооперативу використовувати та розпоряджатися врожаєм 2019 року, який буде зібрано;

- ухвала слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 26.06.2019 № 759/11388/19, якою накладено арешт на майно кооперативу з забороною його використання та розпорядження, заборони проведення робіт із збирання врожаю посівів сільськогосподарських культур, а також заборони здійснювати сільськогосподарські роботи із збирання врожаю посівів сільськогосподарських культур.

Вказані процесуальні документи постановлені в рамках кримінального провадження № 0000472, і якими встановлено певні заборони щодо належного кооперативу майна. Тобто, суд апеляційної інстанції враховує, що вищенаведеними процесуальними актами, постановленими судом в рамках здійснення кримінального провадження, встановлено певні заборони щодо належного кооперативу майна, і заявник не позбавлений права реалізувати свої права в межах вказаного кримінального провадження у встановленому процесуальному порядку, а заявлення вимог про вжиття заходів забезпечення позову у господарській справі № 911/1727/19, як і їх задоволення, призведе до подвійності забезпечення за відсутності обумовлених підстав для вжиття таких заходів саме в межах розгляду даного господарського спору.

В свою чергу, як зазначалось вище, вимоги позивача стосуються оскарження відповідного рішення Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Новоселицький" від 10.04.2019, оформленого протоколом № 10/2019, тобто певного акту, а вжити заходи забезпечення позову позивач просить щодо заборони кооперативу в особі його голови та будь-яким іншим особам вчиняти дії із перешкоджання збору сільськогосподарської продукції, тобто зв`язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, - відсутній, а заявлений до застосування позивачем захід забезпечення позову жодним чином не спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

При цьому, наявність вищезазначених ухвал в рамках кримінального провадження жодним чином не нівелює обов`язок позивача обґрунтувати належними доказами порушення саме своїх прав у контексті спірних правовідносин, підтвердивши вказані доводи належними засобами доказування в розумінні ст.ст. 76-79, ст. 80 ГПК України, чого позивачем здійснено не було.

Також, доводи скаржника про те, що оскаржувана ухвала була постановлена з порушенням вимог ст. 238 ГПК України, п.п. б п. 4 ч. 1 ст. 234 ГПК України, оскільки у резолютивній частині не зазначено строку і порядку набрання ухвалою законної сили - судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні та необґрунтовані, оскільки по-перше, вказані доводи не є підставою для скасування судового рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України. А по-друге, в резолютивній частині оскаржуваної ухвали судом першої інстанції зазначено, що ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. ст. 256, 257 ГПК України, а порядок набрання законної сили відповідною ухвалою унормовано приписами ст. 235 ГПК України.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що у випадку задоволення позову, судове рішення має бути реалізованим, позаяк це рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №18-рп/2012 від 13.12.2012).

Рішення суду безумовно має бути виконаним і його невиконання загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №11-рп/2012 від 25.04.2012).

Складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції, є виконання рішення господарського суду. Право на суд було б ілюзорним, якби судові рішення залишалися не виконуваними. Зокрема, у рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хорнсбі проти Греції" зазначено, що "право на суд" було б ілюзорним, якби правова система договірних держав допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалось б на шкоду одній з сторін.

Із урахуванням зазначеного, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Враховуючи викладене, оскільки позивачем не було доведено в розумінні ст. 76-79, ст. 80, ст. 269 ГПК України обставин того, що невжиття заходів до забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а тому судом першої інстанції обгрунтовано відмовлено у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, про що постановлено оскаржувану ухвалу.

Отже, доводи скаржника є необґрунтованими та спростовуються приписами чинного процесуального закону, з дотриманням яких судом першої інстанції постановлено оскаржувану ухвалу, що виключає застосування ст. 277 ГПК України щодо обов`язкових підстав для її скасування в апеляційному порядку.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

Під час розгляду справи, судом апеляційної інстанції також не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, як не встановлено неправильного застосування норм матеріального права.

Таким чином, керуючись ст. 2, 269, 270, 271, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, судовий збір за подачу апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, покладається на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

10. Оскарження

За загальним правилом, встановленим п. 2 ч. 1 ст. 287 ГПК України, постанова не підлягає оскарженнюдо Верховного Суду.

Керуючись ст. 2, 129, 136, 137, 139, 140, п. 4 ч. 1 ст. 255, 269, 270, 271, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 13.08.2019 у справі № 911/1727/19 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 13.08.2019 у справі № 911/1727/19 - залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом ухвали в суді апеляційної інстанції, покласти на ОСОБА_1 .

4. Матеріали оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 13.08.2019 у справі № 911/1727/19 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст складено 23.10.2019.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич