ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

21.10.19 Справа № 917/1819/19

м. Полтава

Суддя Господарського суду Полтавської області Семчук О.С., розглянувши

заяву ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Полтавської області із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви (вх. № 2092/19 від 18.10.2019).

У вказаній заяві зазначено, що заявник має намір звернутись до Господарського суду Полтавської області з позовом про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Мало-Кохнівський кар`єр", визнання недійсним правочину договору купівлі-продажу частки статутного капіталу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Мало-Кохнівський кар`єр", визнання недійсним додаткового договору (про погашення боргу) до кредитного договору шляхом передачі частки у статутному капіталі.

При цьому заявник вказує, що між ним та ТОВ «ОПТИМУМ ФАКТОР» було укладено Додатковий договір (про погашення боргу) до кредитного договору № 014/2063/74/74372 від 11.08.2006 передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Мало-Кохнівський кар`єр» на погашення боргу. Відповідно до вказаного договору заявник передав належні йому корпоративні права ТОВ «Оптимум ФАКТОР».

Заявник стверджує, що ТОВ «ОПТИМУМ ФАКТОР» станом на даний момент може вільно розпорядитись корпоративними правами та майном товариства, що може призвести до їх відчуження N-ну кількість раз непов`язаним між собою набувачам, що матиме наслідком втрату всіх майнових інтересів заявника. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, на думку заявника, може призвести до утруднення виконання рішення суду.

В зв`язку з цим, заявник просить суд заборонити державним реєстраторам юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань проводити будь-які реєстраційні дії щодо змін до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю "Мало-Кохнівський кар`єр", змін виконавчого органу юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Мало-Кохнівський кар`єр", зміни відомостей про учасників юридичної особи, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та вносити такі зміни до вирішення справи по суті та набрання у справі законної сили рішенням суду.

Суд зазначає, що згідно п. 6 ч. 1 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, крім іншого, пропозиції заявника щодо

зустрічного забезпечення. Зазначене положення закону є імперативним та не допускає подвійного тлумачення.

Заявник у заяві зазначив, що сам по собі факт заборони вчинення реєстраційних дій не позбавляє сьогоднішнього власника корпоративних прав на них, а відтак і не створює та не завдає жодних збитків потенційним відповідачам. Враховуючи це заявник не вбачає правових підстав для зустрічного забезпечення.

Згідно з ч. 1, 2, 3 статті 141 ГПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснене шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову. Розмір чи вид зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Правовий аналіз наведених вище норм процесуального законодавства свідчить про те, що метою застосування заходів зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Питання вжиття заходів зустрічного забезпечення вирішуються судом, який остаточно і визначає захід зустрічного забезпечення, який має бути вжитий в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

У той же час законодавець, урівноважуючи можливості реалізації та захисту прав сторін, на підставі принципу диспозитивності, зобов`язав особу, яка бажає забезпечити позов, запропонувати спосіб зустрічного забезпечення.

Таким чином, застосування зустрічного забезпечення та визначення його конкретного розміру є прерогативою суду, який повинен, з урахуванням обставин справи, оцінити вірогідність завдання збитків відповідачу.

Отже, на заявника (позивача) покладено обов`язок надати пропозиції зустрічного забезпечення, тобто запропонувати спосіб, а суд має право визначити конкретний розмір такого способу.

Разом з тим, заявником у своїй заяві про забезпечення позову не зазначено будь-яких пропозицій щодо зустрічного забезпечення, що є порушенням вимог пункту 6 частини 1 статті 139 ГПК України

Окрім того, відповідно до п. 3. ч. 1 ст. 139 ГПК України заявник повинен обґрунтувати необхідність забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

За змістом цієї норми, обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

З урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання

судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання подальшого судового рішення або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулись, а не тих, які, з настанням певних обставин, можуть бути порушені в майбутньому.

Заява про забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях заявника. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

Приписами статті 79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Пунктами 1, 2 статті 86 ГПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, заява про забезпечення позову не містить відомостей, потрібних для забезпечення позову, а саме доказів в підтвердження обставин, на які заявник посилається у даній заяві.

Всупереч наведеним нормам, заявник до поданої заяви не додав жодних доказів на підтвердження своїх доводів та аргументів, вказаних у заяві обставин, а також доказів, які б свідчили про можливе істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або позбавлення заявника можливості ефективно захистити його порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких він звернувся до суду, у разі невжиття таких заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 7 ст. 140 ГПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 139 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Оскільки заява ОСОБА_1 про забезпечення позову подана без додержання вимог п. п. 3, 6 ч. 1 ст. 139 ГПК України, вказана заява підлягає поверненню заявнику.

Керуючись ст. ст. 139, 140 (ч. 7), 234 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви повернути заявнику.

Додаток: заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви з додатком.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у апеляційному порядку протягом 10 днів з дня підписання (ст.ст. 235, 255-256 ГПК України). Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О. С. Семчук