ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"18" жовтня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2401/19
Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання: Горнович Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Чорноморської філії (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Праці, 6)

до відповідача: Державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Праці, 6)

про стягнення 193 336,87 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 19.08.2019 року позивач Державне підприємство „Адміністрація морських портів України в особі Чорноморської філії звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. ГСОО №2457/19) до відповідача Державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ, в якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 192 812,17 грн., 3% річних у розмірі 524,70 грн. та судові витрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №238-П-ІЛФ-15 від 23.11.2015 року в частині виконання зобов`язань з відшкодування понесених позивачем втрат передбачених п.5.5 договору, згідно рахунків від 30.04.2019р., 31.05.2019р. та від 30.06.2019р., в зв`язку з чим у відповідача за підрахунком позивача виникла заборгованість у розмірі 192 812, 17 грн., на яку нараховано на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних у розмірі 524,70 грн. про стягнення яких позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

У судовому засіданні від 23.09.2019 року судом було оголошено перерву у розгляді справи до 18.10.2019 року.

18.10.2019р. до суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача вх. ГСОО № 21368/19. При цьому у наведеному клопотання представник позивача зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ДП „МТП „Чорноморськ про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом направлення ухвал суду, які були отримані відповідачем про, що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення про вручення судових відправлень. Враховуючи відсутність жодних повідомлень щодо причин неявки представника відповідача у судові засідання, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до п. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 18.10.2019 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду, повний текст якого буде складено 23.10.2019 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено матеріалами справи, 23.11.2015р. між ДП «АМПУ» (балансоутримувач 1» та ДП «Іллічівський морський торговельний порт» в подальшому змінено назву на ДП „Морський торговельний порт „Чорноморськ (балансоутримувач 2) було укладено договір про спільне використання державного нерухомого майна (надалі договір) предметом якого є врегулювання відносин щодо спільного використання та утримання сторонами державного нерухомого майна інженерного корпусу ІВЦ (надалі адміністративна будівля або будівля), що є державною власністю та перебуває окремими частками в господарському віданні сторін та на їх балансовому обліку: на балансовому обліку балансоутримувача 1 за обліковим (інвентарним) номером 5443 приміщення та площі зазначені на схемі, яка є додатком №1 до договору; на балансовому обліку балансоутримувача 2 за обліковим (інвентарним) номером 21432 приміщення та площі зазначені на схемі, яка є додатком №1 до договору.

Відповідно до п. 3.2 договору, балансоутримувач зобов`язаний забезпечувати власними силами (або із залученням підрядних організацій) за рахунок власних коштів та коштів, які відшкодовуються балансоутримувачем 2 прибирання, технічне та санітарне обслуговування, утримання, поточний та капітальний ремонт місць загального користування, визначених у додатку №1 до договору, а також у внутрішніх мереж загального користування, ліфтів, фасаду та даху будівлі, сховища цивільної оборони, прибудинкової території визначеної за технічним паспортом будівлі, вивезення твердих побутових відходів.

Згідно п. 3.5 договору, всі права та обов`язки балансоутримувача 1 (в т.ч. ведення бухгалтерського обліку, проведення розрахунків, підписання первинних документів, приймання-передача товарів, робіт та послуг за кількістю та якістю тощо), які передбачені цим договором виконуються Іллічівською філією ДП «АМПУ» (адміністрація Іллічівського морського порту).

За умовами п. 3.6 договору, балансоутримувач 1 має право на отримання коштів від балансоутримувача 2, як частину долі витрат балансоутримувача 1, у здійсненні утримання місць визначених п. 3.2 цього договору.

Положеннями п. 4.2 договору визначено обов`язок балансоутримувача 2 відшкодувати балансоутримувачу 1 долю витрат, пов`язаних із прибиранням, технічним та санітарним обслуговуванням, утриманням, поточним та капітальним ремонтами місць загального користування, визначених у додатку №1 до договору, а також внутрішніх мереж загального користування, ліфтів, фасаду та даху будівлі, сховища цивільної оборони, прибудинкової території визначеної за технічним паспортом будівлі, вивезенням твердих побутових відходів.

Відповідно до умов п. 5.1 договору, до 15-го числа кожного місяця балансоутримувач 1 складає відшкодування фактичних витрат балансоутримувача 1 на прибирання, технічне та санітарне обслуговування, утримання місць загального користування, визначених у додатку №1 до договору, в т.ч. ліфтів, шахт ліфтів та прибудинкової території визначеної за технічним паспортом будівлі, вивезення твердих побутових відходів (далі акт відшкодування).

Положеннями п. 5.2 договору визначено, що сторони погодились, що акт відшкодування є документом, що підтверджує факт виконання балансоутримувачем 1 зобов`язань, визначених п. 3.2 цього договору.

За умовами п. 5.5 договору, балансоутримувач 2 відшкодовує належну йому частину витрат, пов`язаних з утриманням та забезпеченням експлуатації будівлі, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок балансоутримувача 1 не пізніше 30 числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до п. 8.1 договору, договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та засвідчення печатками, але в частині розрахунків та компенсації витрат регламентує відносини сторін за час фактичного користування сторонами будівлею, а саме, з 13.06.2013р.

Положеннями п.п. 8.1.2 договору визначено, що дія договору не обмежена в часі.

Додатками до цього договору є схеми приміщень та місць балансової належності балансоутримувача 1 та балансоутримувача 2, схема місць загального користування; схема балансового розділу електромереж; порядок визначення часток балансоутримувача 2 в витратах, пов`язаних з утриманням, технічним та санітарним обслуговуванням місць загального користування та ліфтів; розмежування приміщень будівлі інженерного корпусу ІВЦ.

На виконання вказаного договору, між сторонами у справі було складено акти здачі прийняття робіт (надання послуг), згідно яких відшкодування фактичних витрат з утримання місць загального користування будівлі та експлуатації ліфтів складає 192 812,17 грн., а саме: №Пр/5 583 від 30.04.2019р. на суму 65 049,30 грн., Пр/5652 від 31.05.2019р. на суму 67 673,21 грн., №Пр/8 910 від 30.06.2019р. на суму 60089,66 грн.

При цьому, позивач наполягає, що зазначені акти не сплачено відповідачем, в зв`язку з чим за підрахунком позивача станом на 01.08.2019 року розмір заборгованості становить 192 812,17 грн.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 Господарського кодексу України.

Так, із наявних в матеріалах справи первинних документів вбачається, що між сторонами у справі відбулись господарські операції з приводу надання послуг та відшкодування їх вартості позивачу.

Відповідно до ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконав умови укладеного між сторонами договору №238-П-ІЛФ-15 від 23.11.2015 року, а не здійснив відшкодування понесених позивачем витрат у розмірі 192 812,17 грн., водночас відповідачем не надано доказів сплати грошових коштів у зазначеній сумі.

З урахуванням викладеного позовні вимоги про стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі 192 812,17 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних у розмірі 524,70 грн. нарахованих по 01.08.2019р. (а.с.6) вважає його вірним та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2900,05 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Праці, 6; ) на користь Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (01135, м. Київ, пр-т Перемоги, 14; ) в особі Чорноморської філії (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Праці, 6; ) 192 812/сто дев`яносто дві тисячі вісімсот дванадцять/грн. 17 коп. основної заборгованості, 524/ п`ятсот двадцять чотири/грн. 70 коп. 3% річних та 2900/дві тисячі дев`ятсот/ грн. 05 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 23 жовтня 2019 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська