РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.10.2019Справа № 910/10416/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Споживчого товариства «УТФ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс»

про стягнення 41 742, 56 грн.,

Без виклику (повідомлення) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Споживче товариство «УТФ» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (далі - відповідач) про стягнення 41 742, 56 грн., з яких 5 344, 15 грн. 3% річних, 36 398, 41 грн. інфляційних втрат. Крім того, позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в сумі 1 921, 00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 000, 00 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на те, що між ним та відповідачем 30.08.2017 року було укладено Договір поставки № 291/2017/КАМ/О, відповідно до умов якого позивач поставив продукцію, яка відповідачем була оплачена з порушенням встановлених договором строків, внаслідок чого позивачем на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нараховано 3% річних та інфляційні втрати. У зв`язку з цим позивач вирішив звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.08.2019 у справі № 910/10416/19 вищевказану позовну заяву було залишено без руху на підставі частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачу строк для усунення недоліків.

14.08.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.08.2019 відкрито провадження у справі № 910/10416/19, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

11.09.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

16.09.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано відзив на позов, відповідно до змісту якого відповідач вказує на те, що всупереч вимог пункту 4.4. Договору документи для здійснення оплати позивачем надавались вибірково, не в момент поставки товару та не в повному обсязі. Також відповідач вказує на те, що позивачем невірно визначено строк оплати товару протягом 7 календарних днів з дати поставки товару, що суперечить умовам пункту 7.2. Договору. При цьому, відповідач зазначає, що оскільки позивачем вчасно не надано всіх необхідних документів, передбачених умовами Договору, зокрема сертифікатів якості та копії зареєстрованої податкової накладної, то у нього не виник обов`язок зі сплати поставленого позивачем товару.

Разом з тим, відповідач вказує на те, що в провадженні господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/9918/19 за позовом Споживчого товариства "УТФ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за аналогічний період за накладними № 1 від 02.01.2018, № 2 від 04.01.2018, № 3 від 05.01.2018, № 4 від 05.01.2018, № 5 від 08.01.2018, № 7 від 09.01.2018, № 8 від 09.01.2018, № 9 від 10.01.2018, № 10 від 10.01.2018, № 11 від 11.01.2018, № 13 від 12.01.2018, № 14 від 13.01.2018, № 16 від 16.01.2018, № 17 від 16.01.2018, № 18 від 17.01.2018, № 19 від 17.01.2018, № 22 від 22.01.2018, № 24 від 25.01.2018, № 25 від 27.01.2018, № 26 від 28.01.2018, № 27 від 30.01.2018, у зв`язку з чим просить суд залишити позов без розгляду.

20.09.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано відповідь на відзив, відповідно до змісту якої позивач не погоджується з аргументами відповідача, викладеними у відзиві на позов, та зазначає, що всі передбачені умовами Договору документи відповідачу були надані.

Крім того, 20.09.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до змісту якої позивач просить суд стягнути з відповідача 652, 40 грн. 3% річних та 6 000, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.09.2019 року заяву Споживчого товариства «УТФ» про зменшення розміру позовних вимог залишено без розгляду, оскільки вона подана з порушенням строків, встановлених статтею 46 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.08.2017 року між позивачем (Постачальник за договором) та відповідачем (Покупець за договором) укладено договір поставки кукурудзи та пшениці № 291/2017/КАМ/О (далі - Договір), відповідно до пункту 3.1. якого Постачальник бере на себе зобов`язання здійснити поставку Товару, який не обтяжений правами третіх осіб, передати його у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити поставлений Постачальником товар належної якості та в обумовлені сторонами строки.

Згідно з пунктом 3.2. Договору предметом даного Договору є поставка кукурудзи та пшениці, що вирощується на полях (далі - Товар), кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю якого та вартість визначена специфікаціями до даного договору та товарно-супровідними документами а кожну окрему партію товару.

Пунктом 4.1 договору визначено, що поставка товару здійснюється постачальником на умовах терміну DAP (DELIVERED AT PLACE) за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська, 98.

Відповідно до пункту 4.3. Договору строк поставки Товару складає 2 (два) робочих дні з моменту замовлення Покупця.

Положеннями пункту 4.4 Договору визначено, що в момент поставки на кожну партію товару постачальник надає покупцю наступні документи: сертифікат якості, товарно-транспортна накладна, видаткова накладна, оригінал рахунку-фактури, інші супровідні документи згідно діючого законодавства.

Вартість Товару визначається у рахунку-фактурі, який виставляється Постачальником на кожну окрему партію Товару (пункт 7.1. Договору).

Згідно з п. 7.2. Договору розрахунок за Товар здійснюється на умовах 100% після оплати вартості замовленого Товару на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 7 (семи) календарних днів за умови настання наступних умов:

з дати поставки Товару Покупцю;

за умови отримання оригіналів документів, зазначених в п. 4.4. даного Договору;

за умови реєстрації податкової накладної у єдиному реєстрі податкових накладних.

За умовами пункту 4.4. Договору у момент поставки на кожну партію товару Постачальник надає Покупцю наступні документи: сертифікат якості; товарно-транспортна накладна (ТТН); видаткову накладну; оригінал рахунку-фактури; інші супровідні документи згідно діючого законодавства.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар за видатковими накладними № 1 від 02.01.2018 на суму 168 437, 80 грн., № 2 від 04.01.2018 на суму 192 425, 20 грн., № 3 від 05.01.2018 на суму 156 572, 80 грн., № 4 від 05.01.2018 на суму 164 713, 20 грн., № 5 від 08.01.2018 на суму 166 964, 80 грн., № 7 від 09.01.2018 на суму 158 045, 00 грн., № 8 від 09.01.2018 на суму 173 892, 80 грн., № 9 від 10.01.2018 на суму 163 067, 80 грн., № 10 від 10.01.2018 на суму 158 997, 60 грн., № 11 від 11.01.2018 на суму 156 746, 00 грн., № 13 від 12.01.2018 на суму 164 020, 40 грн., № 14 від 13.01.2018 на суму 158 057, 71 грн., № 16 від 16.01.2018 на суму 179 270, 00 грн., № 17 від 16.01.2018 на суму 178 542, 00 грн., № 18 від 17.01.2018 на суму 167 713, 00 грн., № 19 від 17.01.2018 на суму 85 631, 00 грн., № 22 від 22.01.2018 на суму 153 886, 46 грн., № 24 від 25.01.2018 на суму 199 025, 52 грн., № 25 від 27.01.2018 на суму 169 334, 00 грн., № 26 від 28.01.2018 на суму 177 408, 00 грн., № 27 від 30.01.2018 на суму 168 960, 00 грн., № 3 від 02.02.2018 на суму 174 244, 00 грн., № 4 від 03.02.2018 на суму 170 226, 00 грн., № 5 від 04.02.2018 на суму 174 146, 00 грн., № 6 від 05.02.2018 на суму 189 329, 14 грн., № 7 від 06.02.2018 на суму 220 108, 00 грн., № 8 від 06.02.2018 на суму 183 946, 00 грн., № 9 від 07.02.2018 на суму 179 732, 00 грн., № 10 від 07.02.2018 на суму 172 088, 00 грн., № 11 від 07.02.2018 на суму 157 682, 00 грн., № 13 від 11.02.2018 на суму 127 694, 00 грн., № 14 від 11.02.2018 на суму 135 142, 00 грн., № 15 від 12.02.2018 на суму 174 832, 00 грн., № 17 від 22.02.2018 на суму 110 192, 00 грн.

Однак, в порушення умов укладеного Договору, відповідачем за вищевказаними накладними було здійснено розрахунок за Товар поза межами 7 (семи) календарних днів, як передбачено пунктом 7.2. Договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Позивач стверджує, що оскільки відповідач порушив умови Договору, несвоєчасно розрахувавшись за отриманий Товар згідно вищевказаних накладних, то це зумовило нарахування позивачем 3% річних, інфляційних втрат, у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на правову природу укладеного між сторонами договору поставки, який у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Статтею 663 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар за видатковими накладними № 1 від 02.01.2018 на суму 168 437, 80 грн., № 2 від 04.01.2018 на суму 192 425, 20 грн., № 3 від 05.01.2018 на суму 156 572, 80 грн., № 4 від 05.01.2018 на суму 164 713, 20 грн., № 5 від 08.01.2018 на суму 166 964, 80 грн., № 7 від 09.01.2018 на суму 158 045, 00 грн., № 8 від 09.01.2018 на суму 173 892, 80 грн., № 9 від 10.01.2018 на суму 163 067, 80 грн., № 10 від 10.01.2018 на суму 158 997, 60 грн., № 11 від 11.01.2018 на суму 156 746, 00 грн., № 13 від 12.01.2018 на суму 164 020, 40 грн., № 14 від 13.01.2018 на суму 158 057, 71 грн., № 16 від 16.01.2018 на суму 179 270, 00 грн., № 17 від 16.01.2018 на суму 178 542, 00 грн., № 18 від 17.01.2018 на суму 167 713, 00 грн., № 19 від 17.01.2018 на суму 85 631, 00 грн., № 22 від 22.01.2018 на суму 153 886, 46 грн., № 24 від 25.01.2018 на суму 199 025, 52 грн., № 25 від 27.01.2018 на суму 169 334, 00 грн., № 26 від 28.01.2018 на суму 177 408, 00 грн., № 27 від 30.01.2018 на суму 168 960, 00 грн., № 3 від 02.02.2018 на суму 174 244, 00 грн., № 4 від 03.02.2018 на суму 170 226, 00 грн., № 5 від 04.02.2018 на суму 174 146, 00 грн., № 6 від 05.02.2018 на суму 189 329, 14 грн., № 7 від 06.02.2018 на суму 220 108, 00 грн., № 8 від 06.02.2018 на суму 183 946, 00 грн., № 9 від 07.02.2018 на суму 179 732, 00 грн., № 10 від 07.02.2018 на суму 172 088, 00 грн., № 11 від 07.02.2018 на суму 157 682, 00 грн., № 13 від 11.02.2018 на суму 127 694, 00 грн., № 14 від 11.02.2018 на суму 135 142, 00 грн., № 15 від 12.02.2018 на суму 174 832, 00 грн., № 17 від 22.02.2018 на суму 110 192, 00 грн.

Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено порядок оформлення документів, які можуть підтверджувати господарські операції.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

При цьому, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 05.07.2019 у справі № 910/4994/18 виклав наступний правовий висновок:

"Сам лише факт складання та підписання сторонами таких актів не є безумовним свідченням реальності господарських операцій за Договором, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації, зазначеної у цих документах.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.

Оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю."

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів кореспондується з Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, відповідно до пункту 2.4. якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Необхідно зазначити, що накладна - це супроводжуючий первинний документ, що використовується в бухгалтерському обліку та містить основні облікові дані про товар, що передається, відправляється, транспортується. Отже, накладна є належним документом, що підтверджує оформлення договірних відносин між сторонами.

Вирішуючи питання щодо доказів, суд враховує інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Слід зазначити, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Питання про прийняття доказів спершу повинно вирішуватися під час їх представлення суду. Однак остаточно може з`ясуватися неналежність доказу і на подальших стадіях, під час їх оцінки судом, аж до проголошення рішення.

Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого - виключення зайвих доказів. З усіх поданих особами, що беруть участь у справі, доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.

Належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання.

Традиційно правило допустимості доказів у процесуальному праві розумілось як певне, встановлене законом обмеження у використанні доказів у процесі вирішення конкретних справ, що є наслідком наявності письмових форм фіксації правових дій та їх наслідків.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шабельник проти України" (Заява № 16404/03) від 19.02.2009 зазначається, що хоча стаття 6 гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством (рішення у справі "Шенк проти Швейцарії" від 12.07.1988, та у справі "Тейшейра ді Кастру проти Португалії" від 09.06.1998).

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

Отже, допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Враховуючи вимоги процесуального законодавства, належними та допустимими доказами, які підтверджують факт заборгованості інших осіб перед боржником, можуть бути: договір, товарно-транспортна накладна, видаткова накладна, акти приймання товарів і послуг, тобто первинні документи.

Судом встановлено, що надані позивачем видаткові накладні, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар, позаяк відповідають вимогам, зокрема статті 9 названого Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995.

Відповідно до частин першої та другої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Пунктом 7.2. договору сторони погодили, що розрахунок за товар здійснюється протягом 7 (семи) календарних днів за умови настання наступних умов: з дати поставки товару покупцю; за умови отримання оригіналів документів, зазначених в пункті 4.4. даного договору; за умови реєстрації податкової накладної у єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п.п. а) п. 187.1. статті 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку.

Пунктом 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України визначено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

П. 11 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України визначено, що з 1 лютого 2015 року реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних підлягають всі податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних (у тому числі які не надаються покупцю, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування) незалежно від розміру податку на додану вартість в одній податковій накладній / розрахунку коригування.

Оскільки між сторонами було погоджено оплату товару, зокрема, не пізніше 7 (семи) календарних днів з дати реєстрації податкової накладної у єдиному реєстрі податкових накладних, то саме дата реєстрації податкової накладної і є початком відліку строку для виникнення обов`язку у покупця оплати отриманого товару.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем були сформовані та зареєстровані і єдиному реєстрі податкових накладних наступні податкові накладні:

- № 1 від 02.01.2018 на суму 168 437, 00 грн. - зареєстрована 18.01.2018 року;

- № 2 від 04.01.2018 на суму 192 425, 20 грн. - зареєстрована 18.01.2018 року;

- № 3 від 05.01.2018 на суму 156 572, 80 грн. - зареєстрована 18.01.2018 року;

- № 4 від 05.01.2018 на суму 164 713, 20 грн. - зареєстрована 19.01.2018 року;

- № 5 від 08.01.2018 на суму 166 964, 80 грн. - зареєстрована 19.01.2018 року;

- № 7 від 09.01.2018 на суму 158 045, 00 грн. - зареєстрована 19.01.2018 року;

- № 8 від 09.01.2018 на суму 173 892, 80 грн. - зареєстрована 22.01.2018 року;

- № 9 від 10.01.2018 на суму 163 067, 80 грн. - зареєстрована 22.01.2018 року;

- № 10 від 10.01.2018 на суму 158 997, 60 грн. - зареєстрована 22.01.2018 року;

- № 11 від 11.01.2018 на суму 156 746, 00 грн. - зареєстрована 22.01.2018 року;

- № 13 від 12.01.2018 на суму 164 020, 40 грн. - зареєстрована 22.01.2018 року;

- № 14 від 13.01.2018 на суму 131 714, 76 грн. - зареєстрована 22.01.2018 року;

- № 16 від 16.01.2018 на суму 179 270, 00 грн. - зареєстрована 22.01.2018 року;

- № 17 від 16.01.2018 на суму 178 542, 00 грн. - зареєстрована 23.01.2018 року;

- № 18 від 17.01.2018 на суму 167 713, 00 грн. - зареєстрована 23.01.2018 року;

- № 19 від 17.01.2018 на суму 85 631, 00 грн. - зареєстрована 25.01.2018 року;

- № 22 від 22.01.2018 на суму 153 886, 46 грн. - зареєстрована 25.01.2018 року;

- № 25 від 25.01.2018 на суму 199 025, 52 грн. - зареєстрована 29.01.2018 року;

- № 251 від 27.01.2018 на суму 169 344, 00 грн. - зареєстрована 30.01.2018 року;

- № 26 від 28.01.2018 на суму 177 408, 00 грн. - зареєстрована 30.01.2018 року;

- № 27 від 30.01.2018 на суму 168 960, 00 грн. - зареєстрована 01.02.2018 року;

- № 3 від 02.02.2018 на суму 174 244, 00 грн. - зареєстрована 07.02.2018 року;

- № 4 від 03.02.2018 на суму 170 226, 00 грн. - зареєстрована 11.02.2018 року;

- № 5 від 04.02.2018 на суму 174 146, 00 грн. - зареєстрована 11.02.2018 року;

- № 6 від 05.02.2018 на суму 189 329, 14 грн. - зареєстрована 11.02.2018 року;

- № 7 від 06.02.2018 на суму 220 108, 00 грн. - зареєстрована 11.02.2018 року;

- № 8 від 06.02.2018 на суму 183 946, 00 грн. - зареєстрована 11.02.2018 року;

- № 9 від 07.02.2018 на суму 179 732, 00 грн. - зареєстрована 11.02.2018 року;

- № 10 від 07.02.2018 на суму 172 088, 00 грн. - зареєстрована 13.02.2018 року;

- № 11 від 07.02.2018 на суму 157 682, 00 грн. - зареєстрована 13.02.2018 року;

- № 13 від 11.02.2018 на суму 127 694, 00 грн. - зареєстрована 13.02.2018 року;

- № 14 від 11.02.2018 на суму 135 142, 00 грн. - зареєстрована 14.02.2018 року;

- № 15 від 12.02.2018 на суму 174 832, 00 грн. - зареєстрована 14.02.2018 року;

- № 17 від 22.02.2018 на суму 110 192, 00 грн. - зареєстрована 28.02.2018 року.

Позивач стверджує, що отриманий за накладними № 1 від 02.01.2018, № 2 від 04.01.2018, № 3 від 05.01.2018, № 4 від 05.01.2018, № 5 від 08.01.2018, № 7 від 09.01.2018 № 8 від 09.01.2018, № 9 від 10.01.2018, № 10 від 10.01.2018, № 11 від 11.01.2018, № 13 від 12.01.2018, № 14 від 13.01.2018, № 16 від 16.01.2018, № 17 від 16.01.2018, № 18 від 17.01.2018, № 19 від 17.01.2018, № 22 від 22.01.2018, № 24 від 25.01.2018, № 25 від 27.01.2018, № 26 від 28.01.2018, № 27 від 30.01.2018, № 3 від 02.02.2018, № 4 від 03.02.2018, № 5 від 04.02.2018, № 6 від 05.02.2018 на суму 189 329, 14 грн., № 7 від 06.02.2018, № 8 від 06.02.2018 на суму 183 946, 00 грн., № 9 від 07.02.2018, № 10 від 07.02.2018, № 11 від 07.02.2018, № 13 від 11.02.2018, № 14 від 11.02.2018, № 15 від 12.02.2018, № 17 від 22.02.2018 товар відповідач оплатив з порушенням встановлених договором строків.

У зв`язку з цим, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 5 344, 15 грн. 3% річних та 36 398, 41 грн. інфляційних втрат на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України за несвоєчасне виконання ви конання відповідачем грошового зобов`язання по оплаті товару, отриманого за вищевказаними накладними.

Разом з тим, судом встановлено, що в провадженні господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/9918/19 за позовом Споживчого товариства "УТФ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за аналогічний період за накладними № 1 від 02.01.2018, № 2 від 04.01.2018, № 3 від 05.01.2018, № 4 від 05.01.2018, № 5 від 08.01.2018, № 7 від 09.01.2018 № 8 від 09.01.2018, № 9 від 10.01.2018, № 10 від 10.01.2018, № 11 від 11.01.2018, № 13 від 12.01.2018, № 14 від 13.01.2018, № 16 від 16.01.2018, № 17 від 16.01.2018, № 18 від 17.01.2018, № 19 від 17.01.2018, № 22 від 22.01.2018, № 24 від 25.01.2018, № 25 від 27.01.2018, № 26 від 28.01.2018, № 27 від 30.01.2018.

Рішенням господарського суду міста Києва від 30.09.2019 у справі № 910/9918/19 позов задоволено частково: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" на користь Споживчого товариства "УТФ" 39 591 грн 62 коп. інфляційних втрат, 8 984 грн 44 коп. 3% річних, 866 грн 21 коп. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

При цьому, станом на час розгляду даної справи (18.10.2019) рішення господарського суду міста Києва від 30.09.2019 у справі № 910/9918/19 не набрало законної сили.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З огляду на вищевикладене, суд залишає без розгляду вимоги позивача в частині стягнення 3% річних в сумі 3 775, 71 грн. та інфляційних втрат в сумі 33 530, 79 грн., нарахованих за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по оплаті товару, отриманого за накладними № 1 від 02.01.2018, № 2 від 04.01.2018, № 3 від 05.01.2018, № 4 від 05.01.2018, № 5 від 08.01.2018, № 7 від 09.01.2018, № 8 від 09.01.2018, № 9 від 10.01.2018, № 10 від 10.01.2018, № 11 від 11.01.2018, № 13 від 12.01.2018, № 14 від 13.01.2018, № 16 від 16.01.2018, № 17 від 16.01.2018, № 18 від 17.01.2018, № 19 від 17.01.2018, № 22 від 22.01.2018, № 24 від 25.01.2018, № 25 від 27.01.2018, № 26 від 28.01.2018, № 27 від 30.01.2018.

При цьому, що стосується позовних вимог в частині стягнення 3% річних в сумі 1 568, 44 грн. 3% річних та 2 867, 62 грн. інфляційних втрат, нарахованих за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по оплаті товару, отриманого за накладними № 3 від 02.02.2018, № 4 від 03.02.2018, № 5 від 04.02.2018, № 6 від 05.02.2018, № 7 від 06.02.2018, № 8 від 06.02.2018 на суму 183 946, 00 грн., № 9 від 07.02.2018, № 10 від 07.02.2018, № 11 від 07.02.2018, № 13 від 11.02.2018, № 14 від 11.02.2018, № 15 від 12.02.2018, № 17 від 22.02.2018, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України № 11/1-5/73 від 13.02.2009 також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов`язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату № 265 від 27.07.2007 «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін», відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться «ланцюговим» методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов`язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов`язання, за період з моменту виникнення обов`язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов`язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 910/21564/16 від 10.07.2019.

Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 10.07.2019 у справі № 910/21256/14, а також постановою Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 року у справі № 905/600/18.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат суд вважає його арифметично невірним та таким, що не повністю відповідає положенням чинного законодавства через невірне визначення позивачем дня виникнення права вимоги на їх нарахування.

За розрахунком суду, розмір 3% річних складає 667, 17 грн.

При цьому, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 2 867, 62 грн. з огляду на те, що строк прострочення виконання зобов`язань, за який здійснено нарахування інфляційних втрат, становить менше ніж один місяць.

З огляду на вищевикладене суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведеного.

Надаючи правову оцінку викладеним у відзиві на позов аргументам відповідача проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що в момент поставки спірної партії товару позивачем не було надано всіх оригіналів документів, передбачених п. 4.4 Договору, а відтак строк оплати такого товару не настав, судом зазначається наступне.

Обов`язок покупця (відповідача) з оплати товару виникає безпосередньо з факту здійснення постачальником (позивачем) поставки товару та прийняття товару покупцем (відповідачем). При цьому, форма (вид) документу, яким сторони відобразили сам факт поставки товару (яким оформили факт здійснення поставки) - видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, акт приймання-передачі продукції, тощо, не впливає на обов`язок покупця оплатити товар та не звільняє покупця від обов`язку з оплати товару у випадку оформлення поставки товару іншим документом, ніж той, що передбачений умовами договору.

Суд звертає увагу на те, що предметом доказування є саме встановлення обставин виникнення між сторонами господарських правовідносин з поставки товару, а саме, - факту поставки продавцем та отримання товару покупцем.

З урахуванням викладеного, наявні в матеріалах справи видаткова та товарно-транспортна накладні в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинними документами, які фіксують факт отримання відповідачем товару.

При цьому, відповідно до ст. 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

В той же час, матеріали справи не містять доказів відмови відповідача від приймання товару, складення актів розбіжностей стосовно відмови від приймання товару.

Також у матеріалах справи відсутнє листування з боку відповідача стосовно виправлення будь-яких невідповідностей у супровідних документах, відсутності супровідних документів на товар, тощо.

Таким чином суд вважає, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано факт отримання ТОВ «Комплекс Агромарс» всіх документів, передбачених приписами п. 4.4 договору саме в момент отримання товару.

Щодо покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 6 000, 00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.ч. 3, 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, 25.07.2019 року між позивачем, як Замовником, та адвокатом Гайдук Оксаною Олександрівною, як адвокатом, укладено договір про надання правничої (правової) допомоги - адвокатських послуг б/н (надалі - Договір від 25.07.2019 року), предметом якого є надання в порядку та на умовах Договору юридичних послуг щодо стягнення штрафних санкцій (пені, 3% річних, інфляційних втрат тощо) з ТОВ «Комплекс «Агромарс», Замовник в свою чергу зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги.

Відповідно до пункту 4.1. Договору від 25.07.2019 Замовник виплачує на умовах 100% передоплати Адвокату винагороду в розмірі 6 000, 00 грн. Визначена сума є винагородою за надання правничої допомоги - адвокатських послуг.

Пунктом 4.2. вказаного договору визначено, що винагорода включає в себе : вивчення документації, консультації клієнта, узгодження правової позиції - 1 000, 00 грн.; підготовка позовної заяви про стягнення штрафних санкцій за не своєчасне виконання грошових зобов`язання - 3 000, 00 грн.; подання позовної заяви до Господарського суду міста Києва про стягнення штрафних санкцій за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань - 250, 00 грн., складання процесуальних документів та представництво інтересів Замовника у Господарському суді міста Києва - 1 750, 00 грн.

За результатами виконання умов Договору Сторони підписують акт виконаних робіт (наданих послуг), в якому визначають об`єм наданих послуг.

До матеріалів справи долучено копії Договору від 25.07.2019 року, ордер та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, платіжне доручення № 989 від 26.07.2019 року про оплату адвокатських послуг на суму 6 000,00 грн. та акт виконаних робіт (наданих послуг) від 20.08.2019 року підписаний адвокатом та Замовником на суму 6 000, 00 грн. з описом робіт (наданих послуг) за Договором від 25.07.2019 року.

За таких обставин, з урахуванням вимог пункту 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6 000, 00 грн. слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно задоволеній частині позову.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 226, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Споживчого товариства «УТФ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» в частині стягнення 3 775 (три тисячі сімсот сімдесят п`ять) грн. 71 коп. - 3% річних, 33 530 (тридцять три тисячі п`ятсот тридцять) грн. 79 коп. інфляційних втрат залишити без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

2. Позовні вимоги Споживчого товариства «УТФ» до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" про стягнення 1 568, 44 грн. 3% річних та 2 867, 62 грн. інфляційних втрат задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (02094, місто Київ, вулиця Пожарського, будинок 3; ) на користь Споживчого товариства «УТФ» (04205, місто Київ, проспект Оболонський, будинок 30, офіс 287; ) 3% річних у сумі 667 (шістсот шістдесят сім) грн. 17 коп., 30 (тридцять) грн. 70 коп. витрат по сплаті судового збору, 95 (дев`яносто п`ять) грн. 90 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

6. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

8. Відповідно до підпункту 17.5. пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 18.10.2019 року.

Суддя В.С. Ломака