ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16 жовтня 2019 р. Справа № 903/637/19

за позовом Фізичної особи-підприємця Козаревської Марії Олександрівни, м.Суми

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Дикуна Віталія Петровича, м.Луцьк

про стягнення 47 131 грн. 82 коп.

Суддя Кравчук А.М.

Секретар судового засідання Легерко В.Б.

За участю представників сторін:

від позивача: н/з

від відповідача: Довгун Н.Д., ордер ВЛ №000,063856 від 09.10.2019

Книш С.В., ордер ВЛ №000,063954 від 04.09.2019

суть спору: 19.08.2019 на адресу суду надійшла позовна заява ФОП Козаревської Марії Олександрівни до ФОП Дикуна Віталія Петровича про стягнення 47 131 грн. 82 коп., розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Позовна заява обґрунтована неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно заявки - договору перевезення з елементами договору транспортного експедирування, внаслідок чого позивачу були нанесені збитки в сумі 47 131 грн. 82 коп.

Ухвалою суду від 23.08.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду; належно засвідчену копію свідоцтва про державну реєстрацію. У разі наявності заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідачу подати суду заяву із обґрунтуванням заперечень протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали. Попереджено відповідача, що у разі не подання протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали обґрунтованих заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, він має право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведе, що пропустив строк з поважних причин.

05.09.2019 на адресу суду надійшла заява відповідача ФОП Дикуна Віталія Петровича від 05.09.2019 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням (а.с.41-42).

Також 05.09.2019 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача ФОП Дикуна Віталія Петровича від 05.09.2019 про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.43-44).

Ухвалою суду від 09.09.2019 у задоволенні заяви підприємця Дикуна Віталія Петровича від 05.09.2019 року про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено; клопотання фізичної особи-підприємця Дикуна Віталія Петровича від 05.09.2019 року про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін задоволено. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання по розгляду справи по суті призначено 09 жовтня 2019 року о 10 год. 00 хв. (а.с.45-46).

Судом встановлено, що відповідач ухвалу суду від 23.08.2019 отримав 28.08.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №253 (а.с.39).

Строк для подання відзиву - по 12.09.2019 року.

Відповідач у поданому 12.09.2019 відзиві від 12.09.2019 позовні вимоги заперечив посилаючись на те, що ФОП Козаревською М.О. , як замовником перевезення, не було доведено до відома відповідача про необхідність наявності свідоцтва про допущення дорожнього транспортного засобу до перевезення товарів під митними печатками та пломбами, відбувся простій належного ФОП Дикуну В.П . транспортного засобу з вини позивачки, внаслідок чого нею було сплачено 15 920 грн. 70 коп. штрафних санкцій. Згідно умов заявки №140318 від 28.03.2018 та досвіду у міжнародних перевезеннях по товаросупровідних документах CMR та Т1 не було та немає вимог щодо обов`язкової наявності даного свідоцтва, а позивач не повідомляла відповідача про особливі умови такого перевезення. Якби Козаревська М.О. повідомила про необхідність свідоцтва, то договір не укладався б. Умова в заявці про те, що перевізник не має виїжджати з місця митного оформлення без пломби не прирівнюється до обов`язку мати свідоцтво. Не погоджується з висновками Північного апеляційного господарського суду у справі №920/910/19, що відбувалося транзитне перевезення територією ЄС за транзитною декларацією Т1, процедура якої вимагає накладення пломб, щодо непридатності належного йому транспортного засобу для технічного накладення пломб. Вважає, що висновок митних органів ФРН про непридатність транспортних засобів випливав саме з відсутності свідоцтва, оскільки працівники митних органів не уповноважені оцінювати придатність транспортного засобу до пломбування. Також відповідач просить застосувати строки позовної давності, посилаючись на ст.32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 (а.с.47-53).

Відзив позивач отримав 16.09.2019, що підтверджується витягом щодо відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" (а.с.71).

Встановлений ухвалою суду від 23.08.2019 строк для подання відповіді - по 19.09.2019.

У поданій 18.09.2019 відповіді на відзив від 18.09.2019 позивач вказує на те, що відповідач у відзиві не заперечує обставину невиконання ним узятого на себе зобов`язання міжнародного перевезення вантажу. З приводу відшкодування вартості простою транспортного засобу, за який ФОП Козаревською М.О. повернуто вказану у позові суму, то саме відповідач безпідставно отримав вказані кошти, адже простій транспортного засобу відбувся через його винні дії, тому ФОП Дикун В.П. повинен відшкодувати безпідставно набуті кошти. Щодо строків позовної давності, то позивач вказує, що ст.32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 визначені два строки позовної давності, серед яких один застосовується за загальними правилами, а інший при неналежному виконанні зобов`язання (а.с.72-74).

Відповідь на відзив відповідач отримав 25.09.2019, що підтверджується витягом щодо відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" (а.с.81).

Встановлений ухвалою суду від 23.08.2019 строк для подання заперечень на відповідь на відзив - по 30.09.2019.

У поданому 30.09.2019 запереченні на відповідь на відзив від 30.09.2019 відповідач зазначає, що не визнає невиконання взятих на себе зобов`язань з міжнародного перевезення вантажу. З приводу відшкодування понесених ФОП Козаревською М. О . збитків, то про безпідставність їх заявлення та відсутність вини ФОП Дикуна В.П. заявлялося у відзиві на позовну заяву, а ФОП Козаревська М.О. не заявляла такої підстави позову, як безпідставно набуте майно, а наполягала виключно на відшкодуванні збитків. Також відповідач просить застосувати строки позовної давності в 1 рік, так як застосування трьох років позовної давності можливе виключно у випадку встановлення навмисного порушення зобов`язань щодо перевезення, що позивачем не доведено при розгляді даної справи (а.с.82-84).

В судовому засіданні 16.10.2019 представники відповідача проти позову заперечили, просили в позові відмовити. Вважають безпідставними вимоги щодо стягнення 3% річних та судових витрат по справі №920/910/18.

У судове засідання 16.10.2019 представник позивача не з`явився, 20.09.2019 на адресу суду надіслав клопотання від 18.09.2019 про розгляд справи за відсутності представника позивача за наявними у справі документами (а.с.80).

У судовому засіданні 16.10.2019 оголошена перерва до 16:00 год. Після перерви представники відповідача у судове засідання не з`явились.

Заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

встановив:

28.03.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Пролог Україна" і фізичною особою-підприємцем Козаревською М.О. підписана заявка №140318 на перевезення фільтраційного обладнання по маршруту 27568 Bremerhaven, DM - Ірпінь, Україна (а.с. 8).

28.03.2018 між фізичною особою-підприємцем Козаревською М.О. та фізичною особою-підприємцем Дикуном В .П . підписана заявка №140318 шляхом обміну електронними листами на перевезення фільтраційного обладнання по маршруту 27568 Bremerhaven, DM - Ірпінь, Україна (далі заявка, а.с. 9).

На виконання заявки від 28.03.2018 перевізником ФОП Дикуном В .П . надано під завантаження транспортні засоби RENAULT MAGNUM 480 р.н. НОМЕР_1 та SCHWARZMULLER SPA-3Е р.н. НОМЕР_2 .

Заявкою сторони погодили поставку на умовах FCA Інкотермс - «Франко-перевізник», відповідно до яких продавець здійснює поставку товару перевізнику чи іншій особі, призначеній покупцем, на площах продавця. За загальним правилом, умови FCA Інкотермс передбачають зобов`язання покупця (ТОВ «ЕКОСОФТ») за власний рахунок укласти договір перевезення товару з названого місця поставки.

Заявкою визначено також перелік супровідних документів на вантаж, серед яких вказана транзитна декларація Т1, яка свідчить про необхідність здійснення перевезення вантажу за процедурою зовнішнього транзиту Т1 територією Європейського Союзу (а.с.9).

Заявка також містить розділ «Спеціальні вимоги, умови та інструкції», відповідно до яких перед завантаженням водій зобов`язаний перевірити відповідність вантажу із зазначеними в заявці даними й у випадку розбіжностей не приступати до завантаження, а негайно проінформувати замовника, водій зобов`язаний перевіряти наявність усіх необхідних документів для перевезення вантажу і контролювати процес завантаження (п. 1), а також не виїжджати з місця митного оформлення без пломби (п. 5) (а.с.9).

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до ст.509 ЦК України, ст.173 ГК України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За договором перевезення вантажу згідно ст. 909 ЦК України одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ч. 1 ст. 917 ЦК України перевізник зобов`язаний надати транспортні засоби під завантаження у строк, встановлений договором. Відправник вантажу має право відмовитися від наданого транспортного засобу, якщо він є непридатним для перевезення цього вантажу.

За змістом п. 44 Статуту автомобільного транспорту УРСР (затверджений Постановою Ради Міністрів УРСР №401 від 27.06.1969) автотранспортні підприємства і організації зобов`язані забезпечувати своєчасну подачу рухомого складу по всіх пунктах вантаження і вивантаження у відповідності з договорами на перевезення вантажів автомобільним транспортом, а також подавати вантажовідправникам рухомий склад під вантаження у справному стані, придатному для перевезення даного виду вантажу, який відповідає санітарним вимогам. Подача рухомого складу, непридатного для перевезення вантажу, передбаченого договором, дорівнюється неподачі транспортних засобів.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин на підставі ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За змістом ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» міжнародні перевезення пасажирів і вантажів це - перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом з перетином державного кордону.

Положеннями ст. 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів 1956 (далі - Конвенція) визначено, що ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Відповідно до ст. 4 Конвенції договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної, яка і є міжнародним перевізним документом, що відображає шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Перевезення вантажів на підставі ст.9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України.

За приписами ст. 6 Закону України «Про транзит вантажів» транзит вантажів супроводжується товарно-транспортною накладною, складеною мовою міжнародного спілкування. Залежно від обраного виду транспорту такою накладною може бути авіаційна вантажна накладна (Air Waybill), міжнародна автомобільна накладна (CMR), накладна УМВС (СМГС), накладна ЦІМ (CIM), накладна ЦІМ/УМВС (CIM/SMGS, ЦИМ/СМГС), коносамент (Bill of Lading). Крім цього, транзит вантажів може супроводжуватися (за наявності) рахунком-фактурою (Invoice) або іншим документом, що вказує вартість товару, пакувальним листком (специфікацією), вантажною відомістю (Cargo Manifest), книжкою МДП (Carnet TIR), книжкою ATA (Carnet ATA). При декларуванні транзитних вантажів відповідно до митного законодавства України до органів доходів і зборів подається вантажна митна декларація (ВМД) або накладна УМВС (СМГС), накладна ЦІМ (CIM), накладна ЦІМ/УМВС (CIM/SMGS, ЦИМ/СМГС), книжка МДП (Carnet TIR), книжка ATA (Carnet ATA), необхідні для здійснення митного контролю.

Конвенція про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (Конвенція МДП) 1975 стосується перевезення вантажів, що здійснюється без їхнього проміжного перевантаження, в дорожніх транспортних засобах, составах транспортних засобів або контейнерах, з перетинанням одного або декількох кордонів від митниці місця відправлення однієї з договірних сторін до митниці місця призначення іншої договірної сторони або тієї ж договірної сторони за умови, що деяка частина операції МДП між її початком і кінцем провадиться автомобільним транспортом.

Положення цієї Конвенції застосовуються за умови, що: 1) перевезення гарантуються гарантійними об`єднаннями і мають провадитися з застосуванням книжки МДП; 2) перевезення провадяться у дорожніх транспортних засобах, составах транспортних засобів або контейнерах, попередньо допущених до перевезення.

Свідоцтво про допущення дорожнього транспортного засобу до перевезення товарів під митними печатками та пломбами, це документ, зразок якого наведений в додатку 4 до Конвенції МДП й засвідчує відповідність вантажного відділення автомобільного транспортного засобу міжнародним технічним вимогам, установленим Конвенцією МДП.

Наказом Міністерства фінансів України від 09.10.2012 №1064 затверджений Порядок видачі Свідоцтва про допущення дорожнього транспортного засобу до перевезення товарів під митними печатками та пломбами, яким визначено послідовності дій посадових осіб митних органів під час видачі Свідоцтва про допущення механічного дорожнього транспортного засобу, причепа, напівпричепа, призначеного для його буксирування таким транспортним засобом, власник якого здійснює автомобільні перевезення на умовах Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП 1975, до перевезення товарів під митними печатками та пломбами.

Тобто, Свідоцтво про допущення дорожнього транспортного засобу до перевезення товарів під митними печатками та пломбами видається тільки в тому разі, коли перевезення здійснюється на умовах Конвенції МДП особам, які мають допуск до процедури МДП.

Як вбачається з листа компанії NOW SHIPPING & LOGISTICS GMBH (м. Гамбург, ФРН), яка здійснювала доставку товару згідно морської накладної TORD3729944 від 17.03.2018, на етапі автомобільного перевезення товару з м.Бременхафен (Німеччина) до м.Ірпінь (Україна) по заявці №140318 від 28.03.2018, підписаній між ТОВ «Пролог Україна» (експедитор) і ФОП Козаревською М.О. (перевізник), митними органами Федеративної Республіки Німеччина відмовлено в оформленні транзитної декларації (Т1) на транспортні засоби р.н. НОМЕР_3 , подані під завантаження перевізником ФОП Козаревська М.О. згідно заявки №140318 від 28.03.2018 по причині відсутності Свідоцтва про допущення дорожнього транспортного засобу для перевезення товарів під митними печатками та пломбами на даний автомобіль і його непридатності для здійснення перевезення транзитного вантажу по території ЄС. В зв`язку з цим, виник простій транспортних засобів р.н. НОМЕР_3 на митниці. В подальшому товар був перевантажений на інший транспортний засіб для перевезення в м.Ірпінь, Україна (ТОВ «Екософт») (а.с.28).

Згідно листа від 05.07.2018 №05/07-1 Київської митниці ДФС відповідно до інформації, що міститься в Єдиній автоматизованій інформаційній системі ДФС, станом на 10.07.2018 відсутня інформація щодо видачі свідоцтва про допущення дорожнього транспортного засобу до перевезення товарів під митними печатками та пломбами на транспортний засіб з державними номерними знаками НОМЕР_3 (а.с.30).

Заявкою № НОМЕР_4 від 28.03.2018 сторони погодили поставку на умовах FCA Інкотермс - «Франко-перевізник» відповідно до якої продавець здійснює поставку товару перевізнику чи іншій особі, призначеній покупцем, на площах продавця. За загальним правилом, умови FCA Інкотермс передбачають зобов`язання покупця (ТОВ «Екософт») за власний рахунок укласти договір перевезення товару з названого місця поставки.

Заявкою визначено перелік супровідних документів на вантаж, серед яких вказана транзитна декларація Т1, що свідчить про необхідність здійснення перевезення вантажу за процедурою зовнішнього транзиту Т1 територією Європейського Союзу, яка в свою чергу передбачає в обов`язковому порядку накладення пломб на вантажні відділення транспортних засобів протягом всього часу перевезення.

Крім цього, Заявка містить розділ «Спеціальні вимоги, умови та інструкції», у відповідності до якого перед завантаженням водій зобов`язаний перевірити відповідність вантажу зазначеним у заявці даним і у випадку розбіжностей не приступати до завантаження, а негайно проінформувати замовника, водій зобов`язаний перевіряти наявність усіх необхідних документів для перевезення вантажу і контролювати процес завантаження (п. 1), а згідно п. 5 розділу Заявки водій зобов`язаний не виїжджати з місця митного оформлення без пломби (а.с.9).

Таким чином, підписана сторонами заявка чітко передбачає умови, згідно яких транспортний засіб перевізника повинен мати технічну можливість для накладення пломб, проте як встановлено матеріалами справи, відповідач подав для завантаження транспортні засоби RENAULT MAGNUM 480 р.н. НОМЕР_1 та SCHWARZMULLER SPA-3Е р.н. НОМЕР_2 , які не відповідають вимогам заявки, адже в технічному розумінні транспортний засіб не був придатним для транзитного перевезення територією ЄС за транзитною декларацією Т1, процедура якої в обов`язковому порядку вимагає накладення пломб на транспортний засіб.

В зв`язку з неможливістю виконати міжнародне перевезення на транспортних засобах RENAULT MAGNUM 480 та SCHWARZMULLER SPA-3Е, наданих відповідачем, митні органи ФРН відмовилися оформляти митні документи, а тому стався простій транспортних засобів з вантажем на кордоні, за що позивач виставила ТОВ «Пролог Україна» рахунок №11 від 10.04.2018 на суму 15 920 грн. 70 коп., оплачений останнім платіжним дорученням №1060 від 10.04.2018 з формулюванням в графі «призначення платежу»: «Штрафні санкції згідно рахунку №11 від 10/04/18 без ПДВ» (а.с.27). В подальшому дані кошти в сумі 15 920 грн. 70 коп. були перераховані позивачем на рахунок ФОП Дикуна В.П. платіжним дорученням №191 від 10.04.2018 з формулюванням: «Штрафні санкції а/м НОМЕР_3 за простій авто за кордоном згідно рахунку фактури №СФ-0000038 від 10.04.2018» (а.с.26).

При цьому, ТОВ «Пролог Україна» поніс додаткові витрати (збитки) за зберігання вантажу, а також за навантажувально-розвантажувальні роботи, пов`язані з перевантаженням вантажу в контейнері TCNU9350181 на інший транспортний засіб нового перевізника (ТОВ «Екософт»), який вже мав необхідне свідоцтво. Для надання вказаних послуг та виконання робіт було залучено Компанію С.Н. ROBINSON EUROPE B.V., яка за свої послуги (зберігання і перевантаження) виставила рахунок №6 від 12.04.2018 на суму 800 Євро (а.с.29).

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.07.2019 постановлено стягнути з ФОП Козаревської М.О . на користь ТОВ «Пролог Україна» 41 606,02 грн. збитків (з яких: 15 920 грн. 70 коп. збитки за простій транспортного засобу та 25 685 грн. 32 коп. витрат на навантажувально-розвантажувальні роботи та зберігання вантажу), 636 грн. 06 коп. - 3% річних, 493 грн. 74 коп. - інфляційних втрат, 1 762 грн. 00 коп. судового збору за подання позову, 2 643 грн. 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги (а.с.11-25)

Зазначені обставини встановлені також постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.07.2019 у справі №920/910/18, яка набрала законної сили.

Постановою встановлені факти щодо неналежності транспортного засобу для заявленого перевезення. Спір вирішувався щодо вини експедитора Козаревської М.О. , яка несе відповідальність перед замовником, а не перевізника Дикуна В.П.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів на підставі ст. 16 ЦК України є відшкодування збитків.

Збитками є втрати, яких особа зазнала в зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ст. 22 ЦК України).

Під збитками в розумінні ч. 2 ст. 224 ГК України передбачаються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, які підлягають відшкодуванню особою, що допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст. 225 ГК України).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. В свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

При цьому слід зазначити, що у договірних відносинах протиправна поведінка проявляється у невідповідності поведінки умовам договору та конкретним правовим нормам, що регулюють цей договір.

Під збитками слід розуміти знешкодження або пошкодження майна потерпілого, витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Отже не будь-які витрати є збитками, а лише ті, які безпосередньо пов`язані з порушеним правом і здійснені з метою його відновлення.

Відшкодуванню підлягають тільки збитки, які є об`єктивним наслідком протиправної поведінки, тобто між протиправною поведінкою і збитками повинен бути причинний зв`язок, який полягає в тому, що протиправна поведінка за часом передує збиткам і породжує збитки.

Обов`язковою умовою відповідальності є також вина, яка полягає у суб`єктивному ставленні особи до наслідків своїх неправомірних дій. Вина може бути у формі умислу (прямий, похідний) або необережності (грубої або простої).

Протиправна поведінка відповідача доведена матеріалами справи і полягає в подачі ним транспортного засобу, який не відповідає вимогам до транзитного перевезення територією Європейського Союзу за транзитною декларацію Т1, що стало підставою для відмови митних органів ФРН у митному оформленні документів, як наслідок простою транспортних засобів р.н. НОМЕР_1 та НОМЕР_2 з вантажем на кордоні, після чого позивач був змушений шукати іншого перевізника (ТОВ «Екософт»), на транспортний засіб якого вантаж був перевантажений та в подальшому перевезений до м. Ірпінь (Україна).

Судом встановлено, що кошти в сумі 41606 грн. 02 коп. (15 920 грн. 70 коп. штрафних санкцій, перерахованих ТОВ «Пролог Україна» позивачу та в подальшому перераховані позивачем ФОП Дикуну В.П. та 25 685 грн. 32 коп. витрат за зберігання вантажу та за навантажувально-розвантажувальні роботи) є збитками. Причинний зв`язок полягає у спричиненні збитків протиправною поведінкою відповідача.

Щодо заявлених позивачем збитків у сумі 636 грн. 06 коп. - 3% річних, 493 грн. 74 коп. - інфляційних втрат та 4 396 грн. 00 коп. - судового збору за подання позову та апеляційної скарги в межах справи №920/910/18, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині, так як сплачені суми не знаходяться в прямому причинному зв`язку з неправомірними діями відповідача, оскільки 3% річних, інфляційні втрати та судовий збір в межах справи №920/910/18 сплачувалися не для відновлення порушеного відповідачем права позивача, а для врегулювання правовідносин позивача з ТОВ «Пролог Україна», у зв`язку порушенням позивачем умов договору, укладеного з ТОВ «Пролог Україна». І тому зв`язок між неправомірною дією відповідача та збитками у сумі 5 525 грн. 80 коп. є опосередкований, а не прямий, що виключає відповідальність.

Крім того, позивач допустив арифметичну помилку в підрахунку судового збору, оскільки постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.07.2019 у справі №920/910/18 стягнуто 1 762 грн. 00 коп. судового збору за подання позовної заяви та 2 643 грн. 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги, всього: 4 405 грн. 00 коп.

Проте, згідно позовної заяви, позивач просить стягнути 47 131 грн. 82 коп. виходячи з неправильного розрахунку.

За таких обставин, за наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками й вини відповідача, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 41 606 грн. 02 коп. збитків, які доведено належними та допустимими доказами, не спростовано відповідачем.

В стягненні 5 525 грн. 80 коп. (виходячи з зазначеної позивачем ціни позову 47 131 грн. 82 коп.), з яких 636 грн. 06 коп. - 3% річних, 493 грн. 74 коп. - інфляційних втрат та 4405 грн. 00 коп. - судового збору за подання позову та апеляційної скарги в межах справи №920/910/18 слід відмовити.

Щодо застосування строків позовної давності, судом встановлено таке.

За змістом ст. 908 ЦК України, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19 травня 1956 року (далі - Конвенція), така застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін. Для цілей цієї Конвенції "транспортний засіб" означає автомобілі, автопоїзди, причепи і напівпричепи як це визначено в статті 4 Конвенції про дорожній рух від 19 вересня 1949 року.

При цьому, Конвенція передбачає та регулює питання, що виникають з міжнародного перевезення вантажів транспортними засобами, зокрема щодо статусу учасників правовідносин, їх прав та обов`язків, а також наслідків порушення зобов`язань з перевезення та положень цієї Конвенції.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч. 4 ст. 909 ЦК України).

Перевезення вантажу, яке є предметом спору у даній справі, є міжнародним перевезенням вантажу автомобільним транспортом.

Поряд з цим, спірні правовідносини також відносяться до сфери регулювання Закону України "Про автомобільний транспорт", Статуту автомобільних доріг.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

При цьому, відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим, згідно із ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії")

Згідно ст. 32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, термін позовної давності для вимог, що випливають з перевезення, на яке поширюється ця Конвенція, встановлюється в один рік. Однак, у випадку навмисного правопорушення або такого неналежного виконання обов`язків, яке згідно законодавства, що застосовується судом або арбітражем, який розглядає справу, прирівнюється до навмисного правопорушення, термін позовної давності встановлюється в три роки.

Відлік терміну позовної давності починається:

a) у випадку часткової втрати чи пошкодження вантажу, або прострочення в доставці - з дня доставки;

b) у випадку втрати всього вантажу - з тридцятого дня по закінченню узгодженого терміну доставки, або, за відсутності такого терміну, - з шістдесятого дня після прийняття вантажу перевізником для перевезення;

c) у всіх інших випадках - по закінченню тримісячного терміну з дня укладання договору перевезення.

День початку відліку терміну позовної давності у термін не зараховується.

Стосовно позовної давності, то судом встановлено звернення позивача в межах трирічного строку позовної давності, передбаченого ст. 32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення, вчинене відповідачем правопорушення кваліфіковано як навмисне.

На підставі матеріалів та обставин справи, судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем (ФОП Дикун В.П. ). зобов`язань за Заявкою №140318 від 28.03.2018 щодо надання непридатного для виконання транспортування вантажу транспортного засобу, який визнаний судом як навмисне правопорушення.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 та ч. 1 ст. 530 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Так, судом встановлено, що відповідачем не виконані зобов`язання згідно заявки №140318 від 28.03.2018 через невідповідність його автомобіля умовам перевезення, що свідчить про неналежне виконання обов`язків та прирівнюється до навмисного правопорушення.

Разом із тим, згідно зі ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Аналіз положень наведеної норми дає підстави для висновку, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, Цивільний кодекс України покладає на неї обов`язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15.08.2018 по справі 910/11049/17 та постанові Верховного Суду України від 13.02.2013 у справі № 6-170цс12, та колегія суддів Верховного Суду, під час розгляду цієї справи, не вбачає підстав від відступу від такої позиції.

Оскільки відповідачем не доведено відсутності його вини у виконанні зобов`язання за договором перевезення, правильним є застосування, передбаченого ст.32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення, трирічного строку позовної давності щодо вчиненого відповідачем навмисного правопорушення (навмисного неналежного виконання обов`язків відповідача).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №911/151/16.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (постанова Конституційного суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003 року).

ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Враховуючи, що спір до суду доведений з вини відповідача, витрати по сплаті судового збору в сумі 1 695 грн. 78 коп. (41 606,02 * 1921,00 / 47 131,82 = 1 695,78) слід покласти на нього пропорційно розміру задоволених позовних вимог згідно п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 13, 14, 73, 74, 75, 76-80, 129, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

в и р і ш и в:

1.Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Дикуна Віталія Петровича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_5 ) на користь фізичної особи-підприємця Козаревської Марії Олександрівни ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_6 ) 41 606 грн.02 коп. збитків, 1 695 грн. 78 коп. в повернення витрат по сплаті судового збору, а всього: 43 301 грн. 80 коп. (сорок три тисячі триста одна грн. 80 коп.)

3. У позові на суму 5 525 грн. 80 коп. відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 255, 256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено

23.10.2019

Суддя А. М. Кравчук