ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" жовтня 2019 р. Cправа №902/490/19

Суддя Господарського суду Вінницької області Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Комунальної установи "Обласний пансіонат для осіб з інвалідністю та осіб похилого віку", м.Вінниця

до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_1

про стягнення 13645,41 грн безпідставно отриманих коштів

учасники процесу:

представник позивача: Грабік О.А., діє на підставі договору № 10-06 від 10.06.2019.

представник відповідача: Цимбалюк Г.С., діє на підставі довіреності № 2688/10-1/50/08 від 11.06.2019.

Третя особа в судове засідання не з`явилась.

В С Т А Н О В И В :

20.06.2019 на адресу Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Комунальної установи "Обласний пансіонат для осіб з інвалідністю та осіб похилого віку" про стягнення з Управління пенсійного фонду в м.Вінниця грошових коштів в сумі 13645,41 грн, як таких, що отриманні останнім без достатньої правової підстави.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що ним були перераховані відповідачу, згідно запиту останнього кошти у розмірі 13645,41 грн. Однак вказані кошти були помилково перераховані на рахунок Управління пенсійного фонду в м.Вінниця, так як вони були витрачені за цільовим призначенням, у зв`язку із перебуванням підопічного на утриманні у позивача.

Ухвалою суду від 25.06.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/490/19 для розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

24.07.2019 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 1211/10-1/48/08, в якому останній зазначає, що вважає її вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Так, представник відповідача зазначає, що підопічний позивача не дотримався обов`язку своєчасного повідомлення Управління про своє працевлаштування, на підставі чого неправомірно отримав соціальну пенсію у період з 12.04.2018 та як наслідок спричинив надмірне перерахування коштів на рахунок позивача. Позивач у відповідь на лист відповідача про повернення отриманих коштів в сумі 13645,41 грн, перерахував вказані кошти, чим підтвердив безпідставність їх отримання.

30.08.2019 позивачем надано до суду відповідь на відзив № 01 від 20.08.2019 про недоведеність та безпідставність доводів відповідача. Так, останній зазначає, що у відзиві міститься протиріччя, а саме визначаючи той факт, що саме підопічний ( ОСОБА_1 ) не дотримався порядку та обов`язку своєчасного повідомлення Управління про своє працевлаштування, неправомірно отримав соціальну пенсію з 12.04.2018 та те, що саме пенсіонер повинен відшкодувати заподіяну шкоду, відповідач хибно вважає що саме позивач повинен нести витрати по відшкодуванню шкоди. Окрім того, позивач вказує, що не є власником (набувачем) пенсійних виплат, призначених для підопічного ОСОБА_1 , а також не є по відношенню до останнього страхувальником та ніколи не подавав до органів Пенсійного фонду України недостовірних даних відносно нього. Тобто зі сторони позивача не вбачається недобросовісних дій.

23.09.2019 судом постановлено ухвалу про заміну відповідача у справі №902/490/19 з Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області. Закрито підготовче провадження у справі №902/490/19 та призначено справу для судового розгляду по суті на 15.10.2019.

На визначену судом дату (15.10.2019) з`явилися представники обох сторін. Третя особа в судове засідання не з`явилася, хоча про місце, дату та час його проведення остання була належним чином повідомлена, зокрема телефонограмою від 11.10.2019.

Вказаний вид повідомлення узгоджується із приписами ч.6 ст. 120 ГПК України, відповідно до яких суд викликає або повідомляє експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

В судовому засіданні, 15.10.2019, судом оголошено про вихід до нарадчої кімнати для ухвалення рішення та орієнтовний час проголошення його вступної та резолютивної частин.

На оголошення вступної та резолютивної частин рішення суду представники сторін не з`явились.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

17.05.2017 між Комунальною установою "Обласний пансіонат для осіб з інвалідністю та осіб похилого віку" (далі по тексту також - позивач) та громадянином ОСОБА_1 (далі по тексту також - підопічний, третя особа) укладено договір №3025, предметом якого було забезпечення достойних побутових обставин та умов для задоволення культурно-суспільних потреб літніх людей та людей з інвалідністю в умовах Вінницького будинку-інтернату геріатричного профілю (далі по тексту також - Договір).

Підопічний, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого Тиврівським Управлінням Пенсійного фонду України від 08.09.2004 року, є пенсіонером по інвалідності.

Згідно п.2.7 Договору підопічним, які проживають у будинку-інтернаті пенсія виплачується відповідно до ст.88 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до вимог статті 66 Цивільно процесуального кодексу України заклад виступає піклувальником осіб, на період їх перебування у будинку-інтернаті геріатричного профілю (п. 2.8 Договору).

Відповідно до п. 3.1 строк дії договору визначається терміном проживання підопічного в будинку - інтернаті.

За час перебування підопічного в будинку-інтернаті, останньому здійснювалися пенсійні виплати в розмірі 25% від загального розміру отримуваної соціальної пенсії, різниця (75 %) перераховувалися на рахунки позивача.

12.04.2018 підопічний позивача - ОСОБА_1 прийнятий на роботу до ПП НВК "Джерело мудрості". При цьому про своє працевлаштування останній повідомив Управління пенсійного фонду в м.Вінниця 08.02.2019, що підтверджується відповідною заявою про призначення/перерахування пенсії (а.с. 41).

Листом від 18.04.2019 № 1096/11-32-2/05 Управління пенсійного фонду України в місті Вінниці звернулось до позивача з проханням повернути надлишково перераховані кошти на утримання ОСОБА_1 в сумі 13 645,41 грн, у зв`язку із його працевлаштуванням.

У відповідь на вказаний лист позивач, згідно платіжного доручення № 12 від 25.04.2019 перерахувала на рахунок відповідача кошти в сумі 13 645,41 грн з призначенням платежу: Повернення надлишково перерахованих коштів підопічних; згідно листа ПФ № 1096/11-32-2/05 від 18.04.2019, зг.пост.КМУ 1399 від 04.09.2003 ст.88 З.У. "Про пенсійне забезпечення".

Разом з тим, позивачем в подальшому направлено на адресу відповідача лист № 258 від 02.05.2019 щодо повернення коштів, в якому адресант зазначає, що 26.04.2019 кошти в сумі 13645,41 грн перераховані помилково, оскільки були витрачені закладом на утримання підопічного ОСОБА_1 протягом року (проживання, харчування, оплата всіх комунальних послуг.

Листом від 06.05.2019 № 1187/11-32.2/05 Управління Пенсійного фонду України повідомило позивача, що підстави для повернення коштів відсутні, оскільки згідно чинного законодавства ОСОБА_1 не мав права отримувати соціальну пенсію з 12.04.2018.

Таким чином, позивач з посиланням на положення ст. 1212 Цивільного кодексу України звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 13645,41 грн, як таких, що отриманні останнім без достатньої правової підстави.

Враховуючи встановлені обставини суд зважає на наступне.

Нормативно правовими актами, які визначають принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду є 3акон України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" та Закон України від 09.07.2003 № 1058 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до статті 93 З.У. "Про пенсійне забезпечення" соціальні пенсії призначаються і виплачуються непрацюючим громадянам, крім інвалідів з дитинства, при відсутності права на трудову пенсію, зокрема інвалідам I і II груп, у тому числі інвалідам з дитинства, а також інвалідам III групи.

Відповідно до пункту в) статті 94 З.У. "Про пенсійне забезпечення" соціальна пенсія інвалідам II групи призначаються в розмірі 100 процентів мінімального розміру пенсії за віком.

Як зазначалось раніше Стаття 88 вказаного Закону, врегульовує порядок виплати пенсій особам, які перебувають на повному державному утриманні.

Так, особам, які проживають у будинках-інтернатах (пансіонатах), стаціонарних відділеннях територіальних центрів соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян, а також дітям, яким призначено соціальні пенсії та які проживають у дитячих будинках-інтернатах, виплачується 25 процентів розміру призначеної пенсії, але не менше 20 процентів мінімального розміру пенсії за віком на місяць.

У разі коли розмір їх пенсії перевищує вартість утримання в цих установах, виплачується різниця між розміром пенсії і вартістю утримання, але не менше 25 процентів розміру призначеної пенсії і не менше 20 процентів мінімального розміру пенсії за віком на місяць.

Якщо у пенсіонера, який проживає в будинку-інтернаті (пансіонаті), стаціонарному відділенні територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян, є непрацездатні члени сім`ї, які перебувають на його утриманні (статті 37, 38, 40 і 41 цього Закону), пенсія виплачується в такому порядку: 25 процентів розміру призначеної пенсії, але не менше 20 процентів мінімального розміру пенсії за віком, виплачується самому пенсіонерові, а інша частина пенсії, але не більше 50 процентів призначеного розміру, виплачується зазначеним членам сім`ї.

Різниця між розміром призначеної пенсії особи, яка проживає в будинку-інтернаті (пансіонаті), стаціонарному відділенні територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян та дитячому будинку-інтернаті, і розміром пенсії, яка виплачується їй та непрацездатним членам її сім`ї відповідно до частин першої - третьої цієї статті, перераховується будинку-інтернату (пансіонату), стаціонарному відділенню територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян, дитячому будинку-інтернату, в якому проживає особа, за її особистою письмовою заявою або заявою батьків, опікунів (піклувальників). Зазначені кошти зараховуються на рахунки цих установ понад бюджетні асигнування і спрямовуються виключно на поліпшення умов проживання у них громадян похилого віку, інвалідів та дітей у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок перерахування органами Пенсійного фонду України або структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських рад коштів установам (закладам), у яких особи перебувають на повному державному утриманні, та їх використання затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2004 № 269 (далі - Порядок № 269).

Громадянин ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні з 01.06.2017 та отримує соціальну пенсію як особа з інвалідністю 2 групи.

Таким чином, вказаній особі, як підопічному комунальної установи "Обласний пансіонат для осіб з інвалідністю та осіб похилого віку" пенсійні виплати здійснювались в розмірі 25 % від загального розміру отримуваної соціальної пенсії, різниця (75%) Управлінням перераховувалась на рахунки позивача в тому числі за період з 12.04.2018 (дата працевлаштування підопічного) кошти в сумі 13 645,41 грн.

При цьому суд зауважує, що означена вище обставина обопільно визнана сторонами в процесі розгляду справи.

Разом з тим, відповідно до статті 102 З.У. "Про пенсійне забезпечення" пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

В порушення вказаної норми Закону підопічний ОСОБА_1 не повідомив Управління про своє працевлаштування, на підставі чого неправомірно отримував соціальну пенсію у період з 12.04.2018 та як наслідок спричинив надмірне перерахування коштів на рахунок позивача.

Водночас суд враховує, що пункт 10 Порядку № 269 покладає відповідальність за своєчасне подання документів для призначення (перерахунку) пенсії або державної соціальної допомоги, переведення їх виплати за новим місцем проживання особи на адміністрацію установи, в якій перебуває чи перебувала така особа.

Таким чином, бездіяльність ОСОБА_1 , а так само позивача щодо вчасного повідомлення відповідача про обставину, з виникненням якої припиняється можливість отримання соціальної пенсії підопічного, зумовила безпідставне перерахування Управлінням на рахунок позивача коштів в сумі 13645,41 грн.

При цьому суд критично оцінює твердження позивача, що ОСОБА_1 вчасно подано документи про його працевлаштування. Оскільки, як слідує із змісту заяви про призначення / перерахунок пенсії вказана заява прийнята Управлінням пенсійного фонду в м.Вінниця 08.02.2019, тоді як ОСОБА_1 працевлаштувався 12.04.2018, що свідчить про безпідставність отримання останнім соціальної пенсії протягом чотирнадцяти місяців.

Додатково суд зауважує, що використання перерахованих Управлінням пенсійного фонду в м.Вінниця коштів за цільовим їх призначенням, а саме на утримання підопічного ОСОБА_1 протягом року (проживання, харчування, оплата всіх комунальних послуг) не є підставою для отримання соціальної пенсії, яка відповідно до положення статті 93 З.У. "Про пенсійне забезпечення" у даному випадку призначаються і виплачуються непрацюючим громадянам.

Таким чином, з моменту працевлаштування підопічного ОСОБА_1 , останній позбавлений можливості отримувати соціальну пенсію, яка до моменту повідомлення Управління пенсійного фонду в м.Вінниця виплачувалася останньому у визначений пунктом 2.7. Договору порядку.

З огляду на викладене, а також враховуючи, що саме позивачу відповідно до ст. 88 З.У. "Про пенсійне забезпечення" та пункту 2.7 Договору перераховувалися пенсійні виплати підопічного ОСОБА_1 відповідач правомірно отримав від позивача безпідставно виплачені на його рахунок кошти в сумі 13 645,41 грн.

Вказана дія відповідача узгоджується з положеннями ч.2 ст.102 З.У. "Про пенсійне забезпечення", із змісту якого слідує, що у випадку невиконання обов`язку щодо повідомлення органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери (в даному випадку позивач) повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Окрім того, суд зауважує, що вказані кошти також підлягали поверненню на підставі положення п. 1 ч. 1 ст. 1215 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до даної норми Кодексу, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Як вірно зазначено позивачем, тлумачення вказаної норми свідчить, що законодавством передбачені два винятки із означеного правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум не є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі відсутності недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Таким чином, з огляду на встановлення обставин щодо обов`язку в т.ч. позивача відносно своєчасного подання документів для перерахунку пенсії щодо підопічного та його не виконання Комунальною установою, вказана бездіяльність свідчить про недобросовісність зі сторони набувача виплати (в даному випадку КУ "Обласний пансіонат для осіб з інвалідністю та осіб похилого віку").

Надаючи оцінку позовній вимозі позивача та відповідно підставам даної позовної заяви суд зазначає, що загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначено статтею 1212 Цивільного кодексу України.

Так, згідно з приписами статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Отже в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Як зазначалось раніше, позивачем завдано відповідачу шкоду, зумовлену безпідставними виплатами соціальної пенсії підопічному позивача, у зв`язку із бездіяльністю останнього, яка виражена в не повідомленні відповідача про настання обставини, з виникненням якої припиняється така виплата (працевлаштування підопічного).

Таким чином, зміст спірних правовідносин підтверджує виникнення між сторонами цивільних прав та обов`язків, у зв`язку із завданням позивачем відповідачу майнової шкоди.

За таких обставин, твердження позивача про те, що заявлена ним до стягнення сума була отримана відповідачем без достатніх правових підстав в розумінні статті 1212 ЦК України, суперечить наведеним приписам законодавства та обставинам справи.

Враховуючи викладене, вимоги позивача з підстав, заявлених у позовній заяві, є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають задоволенню.

При цьому суд враховує, що ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Витрати зі сплати судового збору за подання позову згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України покладаються на позивача у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 8, 13, 14, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 25 жовтня 2019 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (Хмельницьке шосе , буд.94, м.Вінниця, 21029);

3 - представнику позивача - адвокату Грабік О.А. (вул.Визволення,8, оф. 37, м .Вінниця , 21000 );

4 - відповідачу (Хмельницьке шосе, 7, м.Вінниця, 21000);

5 - третій особі ( АДРЕСА_4