ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року Справа № 902/611/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Гудак А.В. , суддя Петухов М.Г.

секретар судового засідання Мазур О.Г.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився

відповідача ОСОБА_1 - адв. Путілін Є.В.

відповідача Державного реєстратора з державної реєстрації юридичних осіб підприємців відділу реєстрації юридичних осіб, м.Жмеринка Жмеринського району Вінницької області - не з`явився

відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка"- не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛС-ІНВЕСТ ВН"

на рішення Господарського суду Вінницької області від 20.03.2019 р. ухваленого суддею Нешик О.С. о 15:30 год. у м.Вінниці, повний текст складено 01.04.2019 р.

у справі № 902/611/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛС-ІНВЕСТ ВН", м. Вінниця

до: 1. ОСОБА_1 м. Роздільна Роздільнянського району Одеської області

2. Державного реєстратора з державної реєстрації юридичних осіб підприємців відділу реєстрації юридичних осіб, м.Жмеринка Жмеринського району Вінницької області

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка", смт. Браїлів Жмеринського району Вінницької області

про розірвання договору, скасування рішення загальних зборів та поновлення попереднього запису в реєстраційних документах

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Господарського суду Вінницької області від 20.03.2019 р. відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛС-ІНВЕСТ ВН" до ОСОБА_1 , Державного реєстратора з державної реєстрації юридичних осіб підприємців відділу реєстрації юридичних осіб та Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка" про розірвання договору купівлі- продажу та скасування рішення загальних зборів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛС-ІНВЕСТ ВН" подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 20.03.2019 р. у справі та прийняти нове рішення, яким задоволити позов.

Скаржник вважає, що рішення Господарського суду Вінницької області від 20 березня 2019 року підлягає скасуванню з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Не погоджується з висновками суду, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту направлення позивачем пропозиції про розірвання договору, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Зазначає, що 29.05.2015 р. ОСОБА_2 разом з іншими позичальниками отримала від ОСОБА_1 в борг кошти у розмірі 600 000 грн. Крім того, 31.07.2015 р. ОСОБА_2 разом з іншими позичальниками отримала від ОСОБА_1 в борг ще кошти у розмірі 600 000грн.

В день укладання договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства 04.09.2015 р. ОСОБА_2 , яка являється власником 100% частки в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Веллс-Інвест» - засновника на момент укладання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі 100% Товариства з обмеженою відповідальністю «Швейна фабрика «Браїлівчанка» отримала від ОСОБА_1 кошти у відповідному розмірі визначеними договором. Лише в зв`язку з неповерненням ОСОБА_3 коштів отриманих від ОСОБА_1 за договорами позики, вчинення виконавчих написів нотаріусом, розглядом цивільних справ щодо стягнення з ОСОБА_4 та інших боржників за договорами позики коштів отриманих у позику від ОСОБА_1 було подано Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллс-Інвест ВН», засновником якого являється ОСОБА_5 ., відповідний позов в порядку господарського судочинства з метою тиску на ОСОБА_1 .

Таким чином, всупереч умовам договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі від 04.09.2015 р., відповідач не здійснила розрахунок з позивачем та не сплатила грошові кошти за придбану частку.

У випадку розірвання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Швейна фабрика «Браїлівчанка» від 04 вересня 2015 року, захист права позивача має здійснюватися у спосіб скасування рішення загальних зборів, оформленого протоколом від 04.05.2015 р. № 7.

Позивач втратив право власності на частку у статутному капіталі з моменту внесення державним реєстратором відповідних змін до відомостей про товариство в Єдиному державному реєстрі, а отже - втратив корпоративні права як учасник товариства. Повернення корпоративних прав позивачеві можливе лише шляхом припинення корпоративних правовідносин відповідача ОСОБА_1 та застосування механізму поновлення у цих корпоративних правовідносинах позивача.

З огляду на наведене, застосування такого способу захисту порушеного права як скасування рішення засновників (учасників) юридичної особи узгоджується з законом.

Просить врахувати наведені обставини та скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 20.03.2019 р. та ухвалити нове, яким позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_1 надала суду відзив на апеляційну скаргу та зазначає, що остання є безпідставною та необґрунтованою.

Посилання скаржника, що норми законодавства не містять вимоги щодо направлення пропозицій про розірвання договору спростовуються нормою частини третьої статті 653 ЦК України та частиною четвертою статті 188 ГК України.

Вважає, що право на подання позову про розірвання договору виникає у сторони в разі, коли у відповідь на пропозицію змінити чи розірвати договір надійшла відповідь із відмовою або не надійшло відповіді у 20-денний строк.

Так, в п. 8.1. договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка" від 04.09.2015 р. сторони передбачили, що зміна умов договору або внесення доповнень до нього можливі тільки за згодою сторін. Як правильно встановив суд першої інстанції, доказів надсилання позивачем пропозиції про розірвання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка" від 04.09.2015 суду не надано.

Таким чином, не отримавши від відповідача відповіді на пропозицію про дострокове розірвання договору, позивач не був позбавлений можливості звернутися з відповідним позовом до суду про його розірвання, чого зроблено не було. В той же час, Товариство звернулося до суду із позовом про розірвання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка" від 04.09.2015 р. Проте матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту направлення позивачем пропозиції про розірвання договору, що є цілком обґрунтованою підставою для відмови в задоволенні позову.

Вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено, що рішення загальних зборів, на момент його прийняття ґрунтувалось на укладенні сторонами договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка" від 04.09.2015 р., тоді як позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка" від 04.09.2015 р. не заявлялось. Отже, в межах заявлених позовних вимог суд першої інстанції цілком обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Просить врахувати наведене та залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллс-Інвест ВН» без задоволення, а рішенням Господарського суду Вінницької області від 20.03.2019 р. - без змін.

Інші учасники справи відзиви суду не надали.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 заперечив доводи апеляційної скарги з підстав. викладених у відзиві.

Представники Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛС-ІНВЕСТ ВН", Державного реєстратора з державної реєстрації юридичних осіб підприємців відділу реєстрації юридичних осіб та Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка" в судове засідання не з`явились. Про час і місце розгляду справи суд повідомив сторони в установленому порядку, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення /а.с. 217, 221 у т.2 / та поштовим відправленням, повернутим з відміткою «за закінченням терміну зберігання/інші причини». Ухвала суду від 05.08.2019 р. була направлена скаржнику Товариству з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛС-ІНВЕСТ ВН" за юридичною адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та вказаною скаржником в позовній заяві та апеляційній скарзі, тому повідомлення пошти про невручення кореспонденції суду за належною адресою «за закінченням терміну зберігання/інші причини».- за конкретних обставин є доказом виконання суду обов`язку повідомити про призначене судове засідання.

При цьому колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що сторони зобов`язані виявляти належну зацікавленість у розгляді справи, що узгоджується з позицією, викладеною у рішеннях Європейського суду з прав людини, та вищенаведеними нормами Господарського процесуального кодексу України. Так, колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі "Пономарьов проти України", де зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Скаржник ТОВ "ВЕЛЛС-ІНВЕСТ ВН", який звернувся до суду є зацікавленою особою і враховуючи принцип диспозитивності, має можливість вільно користуватись своїми процесуальними правами та зобов`язаний виявляти належну зацікавленість і отримувати у розумні терміни інформацію, пов`язану із розглядом судом ініційованої ним справи.

Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення учасників судового процесу про час і місце розгляду справи, явка представників в судове засідання обов`язковою не визнавалась, позиції сторін у справі викладені у апеляційній скарзі відзиві на неї, колегія суддів дійшла висновку про можливість завершення розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали даної справи, наявні в ній докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника відповідача ОСОБА_1, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно - західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом на підставі матеріалів справи встановлено наступне.

04.09.2015 р. Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛС-ІНВЕСТ ВН" та громадянкою ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка", за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛС-ІНВЕСТ ВН" продав ОСОБА_1 частку у розмірі 60% в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка" вартістю 537249,60 грн. /а.с. 18-19 у т. 1/.

Відповідно до п.2.2.2. договору купівлі-продажу, покупець зобов`язався сплатити продавцю суму в розмірі та терміни, визначені договором.

За умовами п. 2.1.1. договору, продавець узяв на себе зобов`язання в день укладення даного договору вчинити всі необхідні дії, пов`язані із передачею документів для державної реєстрації статуту підприємства в новій редакції, в якому буде відображена передача покупцю частини частки в статутному капіталі підприємства (корпоративні права у розмірі 60 % статутного капіталу Товариства),

Згідно з п. 3.1. договору, право власності на частку 60% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка" виникає у покупця з моменту повного розрахунку та державної реєстрації змін до статуту.

Пунктом 4.1. договору визначено, що ціна частки - 60% розміру статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка" становить 537249,60 грн.

Відповідно до п. 4.2. договору оплата вартості частки продавцю здійснюється покупцем в наступному порядку: 537249,60 грн. покупець сплачує продавцю в день укладення договору. Оплата за частку здійснюється готівкою або на картковий рахунок продавця.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що за настання обставин, зазначених у п. 3.1 даного договору, продавець втрачає усі права та обов`язки щодо відповідної частки підприємства, які були обумовлені його статусом як власника цієї частки підприємства.

Договір підписаний Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛС-ІНВЕСТ ВН" в особі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Звертаючись з позовом до суду, позивач посилається на те, що всупереч вищенаведеним умовам договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі від 04.09.2015 р., ОСОБА_1 як покупець, не здійснив розрахунки з продавцем та не сплатив грошові кошти за придбану частку, що на думку позивача є підставою для розірвання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про розірвання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка" від 04.09.2015 р., з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у т.ч. із договорів.

Зобов`язання в свою чергу, згідно з вимогами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтями 626, 628, 629 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про розірвання договору та визнання недійсним рішення зборів, позивач послався на невиконання ОСОБА_1 своїх договірних зобов`язань в частині оплати вартості частки в статутному капіталі ТОВ «Швейна фабрика «Браїлівчанка», що на думку позивача, є істотним порушенням умов договору та є підставою для його розірвання відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Так, строк виконання зобов`язання з оплати частки відповідно до п. 4.2. договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Швейна фабрика «Браїлівчанка» настав в день укладення договору в повному обсязі - 537249,60 грн.

Докази виконання оплати готівкою або на картковий рахунок продавця, як це передбачено умовами договору, або в інший погоджений сторонами спосіб - відсутні, суду не надані.

В судовому засіданні представник підтвердив вказану обставину, та пояснив, що 09.05.2015 р. ОСОБА_6 разом з іншими позичальниками отримала від ОСОБА_1 в борг кошти у розмірі 600 000грн.

Однак, колегія суддів вважає, що вказане не свідчить про виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань щодо оплати вартості частки в статутному капіталі ТОВ «Швейна фабрика Браїлівчанка» за умовами п.4.2 договору від 04.09.2015 р., оскільки такий спосіб розрахунків сторонами не погоджений, зміни до умов договору не внесені.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що невиконання ОСОБА_1 своїх договірних зобов`язань щодо оплати вартості частки в статутному капіталі ТОВ «Швейна фабрика Браїлівчанка» свідчить про істотне порушення ОСОБА_1 умов договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі від 04.09.2015 р. і є підставою для його розірвання з підстав передбачених ч. 2 ст. 651 ЦК України. Тому позовні вимоги в частині розірвання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі від 04.09.2015 р. є правомірними.

Разом з тим, в суді першої інстанції відповідачем ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву зазначено про пропуск позивачем строків позовної давності /а.с. 62-65 у т.1/.

Колегія суддів враховує заяву відповідача про застосування позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 цього кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Матеріалами справи підтверджено, що договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі сторони уклали 04.09.2015 р., і за умовами договору саме на таку дату мала бути виконана оплата вартості частки, тоді як відповідно до відбитку штемпеля поштового відділення на конверті скаржником було направлено позовну заяву до Господарського суду Вінницької області 19.09.2018 р. /а.с. 42 у т.1/, - тобто після спливу 05.09.2018 р. трьохрічного строку на звернення до суду.

Таким чином, право на звернення до суду у позивача виникло саме з 05.09.2015 р., проте позивачем на протязі тривалого часу не вжито жодних заходів щодо відновлення свого порушеного права, і суду не повідомлено про наявність поважних причин пропуску цього строку на звернення до суду.

Внаслідок звернення до суду із пропуском строку позовної давності колегія суддів відмовляє у задоволенні позовної вимоги про розірвання договору.

При цьому колегія суддів не погоджується з мотивами відмови суду першої інстанції з огляду на характер правовідносин сторін, відмінний від господарського договору і порядку його укладання та розірвання, оскільки спір у справі виник з приводу порушення корпоративних прав. Під корпоративними відносинами слід розуміти відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав, НП що і направлений договір від 04.09.2015 р. Суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин норми ст. 188 Господарського кодексу України, тому в цій частині підлягає зміні мотивувальна частина рішення.

З висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовної вимоги про скасування рішення загальних зборів, оформленого протоколом 04.05.2015 р., колегія суддів погоджується повністю, враховує таке.

04.09.2015 р. відбулися Загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка", оформлені протоколом № 7 /а.с. 20 у т.1/.

Порядок денний визначений наступний:

"1. Про включення до складу засновників/учасників осіб, які придбали корпоративні права Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка".

2. Про перерозподіл часток учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка".

3. Про внесення та затвердження змін до Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка".

Як вбачається з протоколу № 7 від 04.09.2015 р., по першому питанню порядку денного Загальні збори учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка" вирішили прийняти до складу учасників/засновників товариства осіб, які придбали корпоративні права Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка" - ОСОБА_1 та наділити її повноваженнями учасників/засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка".

По другому питанню порядку денного Загальні збори учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка" вирішили перерозподілити частки учасників/засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка" наступним чином: Товариству з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛС-ІНВЕСТ ВН" належить частка вартістю 358166,40 грн, що становить 40 % статутного капіталу Товариства; ОСОБА_1 належить частка 537249,60 грн, що становить 60 % статутного капіталу Товариства.

По третьому питанню порядку денного Загальні збори учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка" вирішили внести та затвердити зміни до статуту товариства з обмеженою відповідальності "Швейна фабрика "Браїлівчанка" шляхом викладу його в новій редакції: «згідно п. 2.1. нової редакції статуту учасниками товариства є дві особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛС-ІНВЕСТ ВН" та ОСОБА_1 ».

Протокол зборів оформлений і підписаний в установленому порядку.

Державну реєстрацію змін до установчих документів було проведено 09.09.2015 р. державним реєстратором Рудяк О.П. /а.с. 31-38 у т.1/.

Звертаючись до суду з позовом про скасування рішення загальних зборів, оформленого протоколом 04.05.2015 р., позивач у позовній заяві визначив підставою такої вимоги те, що ним виконані умови договору, зокрема, відповідно до п. 2.1.1 позивач підготував та подав документи про внесення змін до Статуту товариства для їх державної реєстрації, а саме - протокол загальних зборів від 04.09.2015 р. про включення до складу учасників ОСОБА_1 , тоді як відповідач ОСОБА_1 не виконала своє зобов`язання - не здійснила оплату. Доводить, що застосування такого способу захисту порушеного права як скасування рішення загальних зборів є ефективним та відновить порушене право позивача.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України до справ у спорах, що виникають з корпоративних відносин, належать в тому числі спори між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Відповідно до статті 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про господарські товариства" акціонерне товариство, товариство з обмеженою і товариство з додатковою відповідальністю створюються і діють на підставі статуту, повне і командитне товариство - засновницького договору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 53 Закону України "Про господарські товариства" учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства. У пункті 4 частини 1 статті 116 Цивільного кодексу України встановлено, що учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом: здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом.

Згідно з пунктами 2, 7 частини 4 статті 145 Цивільного кодексу України до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю належить, зокрема, внесення змін до статуту товариства, зміна розміру його статутного капіталу; виключення учасника із товариства.

Відповідно до частин 1, 2 статті 147 Цивільного кодексу України учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства.

Як визначено абз.2 п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 р. № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» рішення загальних зборів учасників (акціонерів) та інших органів господарського товариства є актами, оскільки вони зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання господарських відносин, і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

У зв`язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути:

- порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства;

- позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах;

- порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.

Такий спосіб захисту порушеного права як скасування рішення зборів в судовому порядку чинним законодавством не передбачений. Однак в конкретному випадку за своїм змістом (в т.ч., враховуючи мету вимоги) скасування рішення зборів є ідентичним визнанню недійсними рішень загальних зборів.

Колегія суддів зазначає, що відносини між засновниками (учасниками) господарського товариства щодо формування його органів, визначення їх компетенції, процедури скликання загальних зборів та визначення порядку прийняття рішень на зборах регулюються положеннями ЦК та Закону про господарські товариства. За своїм змістом ці норми є імперативними, а їх недотримання порушує публічний порядок.

Згідно зі ст.58 Закону України «Про господарські товариства», яка кореспондується зі ст.145 ЦК України вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю, через який, зокрема, учасники товариства реалізують своє право на участь в управлінні справами, є загальні збори учасників, які складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

Відповідно до ч.5 ст.98 ЦК України рішення загальних зборів може бути оскаржене учасником товариства до суду.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" учасники товариства мають право: брати участь в управлінні товариством в порядку, визначеному установчими зборами; брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди); вийти в установленому порядку з товариства; одержувати інформацію про діяльність товариства; здійснити відчуження часток у статутному капіталі або цінних паперів. Учасники можуть мати також інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства. Зважаючи на положення статті 167 ГК України та статей 58, 60 Закону України "Про господарські товариства" підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути: невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства; порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах. Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв`язку з прямою вказівкою закону є: прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення (статті 41, 42, 59, 60 Закону України "Про господарські товариства"); прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства (частина четверта статті 43 Закону України "Про господарські товариства"); прийняття загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу товариства, якщо не дотримано процедури надання акціонерам (учасникам) відповідної інформації (статті 40, 45 Закону України "Про господарські товариства"). При вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв`язку з іншими порушеннями, допущеними під час скликання та проведення загальних зборів, господарський суд повинен оцінити, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення. Для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову. Такої позиції дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 21.03.2018 у справі № 927/699/17.

Колегією суддів не встановлено таких порушень при прийнятті загальними зборами рішення оформленого протоколом від 04.09.2015 р. Порядок проведення зборів дотримано, протокол № 7 загальних зборів від 04.09.2015 р. підписаний головою зборів ОСОБА_1 та секретарем зборів Юр`євою В.В., а тому відсутні підстави для визнання недійсним рішення загальних зборів оформленого відповідним протоколом № 7 від 04.09.2015 р.

Рішення загальних зборів оформлене протоколом 04.05.2015 р. є ненормативним актом індивідуальної дії, що вичерпало свою дію. Разом з тим, учасники товариства реалізують своє право на участь в управлінні справами шляхом скликання загальних зборів та участі в прийнятті рішення, в тому числі стосовно будь-яких змін у складі товариства тощо.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про зміну мотивувальної частини рішення Господарського суду Вінницької області від 20.03.2019 р. у справі № 902/611/18 відповідно до п. 1,3,4 ч. 1, ч. 4 ст. 277 ГПК України. Резолютивна частина рішення Господарського суду Вінницької залишається судом апеляційної інстанції без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно з ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 276, 277, 281 - 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛС-ІНВЕСТ ВН" залишити без задоволення.

Змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду Вінницької області від 20.03.2019 р. у справі № 902/611/18.

Залишити без змін резолютивну частину рішення Господарського суду Вінницької області від 20.03.2019р. у справі № 902/611/18.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Матеріали справи № 902/611/18 повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений 24 жовтня 2019 року

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Петухов М.Г.