ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16 жовтня 2019 р. Справа № 903/767/19

за позовом Прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації, м.Луцьк

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державне підприємство "Володимир-Волинське лісомисливське господарство", м. Володимир-Волинський, Волинська обл.

до відповідача: Устилузької міської ради, м.Володимир-Волинський, Волинська обл.

про витребування земельної ділянки

Суддя Кравчук А.М.

Секретар судового засідання Легерко В. Б.

Представники:

від позивача: н/з

від відповідача: н/з

в судовому засіданні взяв участь: прокурор відділу представництва Прокуратури Волинської області Климюк Н.В., посвідчення №036264 від 12.11.2015

Суть спору: 29.08.2019 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява №б/н Прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державне підприємство "Володимир-Волинське лісомисливське господарство" до Устилузької міської ради про витребування земельних ділянок.

Позовна заява обґрунтована неправомірною передачею спірних земельних ділянок лісогосподарського призначення з державної у комунальну власність Устилузькій міській раді, як земель сільськогосподарського призначення.

Ухвалою суду від 03.09.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державне підприємство "Володимир-Волинське лісомисливське господарство", підготовче засідання призначено 25.09.2019 об 11:30 год. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду. Запропоновано третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача подати суду не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали пояснення із врахуванням вимог ст.168 ГПК України.

Ухвалу суду від 03.09.2019 по справі №903/678/19 позивач отримав 05.09.2019, відповідач - 09.09.2019, третя особа - 06.09.2019, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про отримання поштового відправлення.

Строк для подання відзиву - по 24.09.2019, пояснень третьої особи по 23.09.2019.

16.09.2019 до початку розгляду справи по суті через канцелярію суду надійшла заява Устилузької міської ради №1445/03-36 від 13.09.2019, в якій відповідач не заперечує проти вирішення справи на користь Прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації, розгляд справи просить проводити у відсутності відповідача (а. с. 63).

Заява відповідача від 13.09.2019 про визнання позову подана з дотриманням ГПК України, прийнята судом та долучена до матеріалів справи.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Державне підприємство "Володимир-Волинське лісомисливське господарство" у заяві від 17.06.2019 просить розгляд справи провести без участі представника ДП "Володимир-Волинське лісомисливське господарство", позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.64).

Ухвалою суду від 25.09.2019 роз`єднано позовні вимоги Прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державне підприємство "Володимир-Волинське лісомисливське господарство" до Устилузької міської ради про витребування земельних ділянок, виділивши їх у окремі самостійні провадження. Виділено у самостійне провадження позовну вимогу Прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Державне підприємство "Володимир-Волинське лісомисливське господарство" до Устилузької міської ради про витребування у власність держави в особі Волинської обласної державної адміністрації з незаконного володіння Устилузької міської ради земельної ділянки площею 34,589 га кадастровий номер :0:001:0940. Виділено у окреме самостійне провадження позовні вимоги Прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ДП "Володимир-Волинське лісомисливське господарство" до Устилузької міської ради про витребування у власність держави в особі Волинської обласної державної адміністрації з незаконного володіння Устилузької міської ради земельної ділянки площею 25,7508 га кадастровий номер :0:001:0941 з присвоєнням єдиного унікального номеру.

Ухвалою суду від 26.09.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено 16.10.2019 о 14:30 год. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду. Запропоновано третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача подати суду не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали пояснення із врахуванням вимог ст.168 ГПК України.

Ухвалу суду від 26.09.2019 позивач отримав 30.09.2019, відповідач - 30.09.2019, третя особа - 01.10.2019, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про отримання поштового відправлення (а.с.67-69).

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

В підготовчому судовому засіданні прокурор позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги повністю, в клопотанні від 16.10.2019 просить суд на підставі ч. 1 ст. 130 ГПК України повернути 50% судового збору в сумі 960 грн. 50 коп. Іншу частину судового збору в сумі 1 076 грн. 05 коп. просить стягнути з відповідача Устилузької міської ради (а.с.99).

Заслухавши пояснення прокурора та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

встановив:

Розпорядженням голови Волинської обласної державної адміністрації «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» від 25.02.2010 №40 надано дозволи державним лісогосподарським та лісомисливським підприємствам Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства Держкомлісгоспу України на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування для ведення лісового господарства, зокрема ДП «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» площею 63,5 га земель (Микитичівська сільська рада Володимир-Волинського району) (а. с. 82).

Розпорядженням голови Волинської обласної державної адміністрації «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» від 12.03.2011 №109 надано дозволи державним лісогосподарським підприємствам обласного управління лісового та мисливського господарства Держагенства лісових ресурсів України на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування для ведення лісового господарства, зокрема ДП «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» площею 78 га земель (Микитичівська сільська рада Володимир-Волинського району) (а. с. 80-81).

09.12.2013 розпорядженням голови Володимир-Волинської районної державної адміністрації «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення» №414 затверджено технічні документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельних ділянок державної власності сількогосподарського призначення на території Володимир-Волинського району за межами населених пунктів загальною площею 2725,9443 га, в т.ч. по Микитичівській сільській раді 365,6438 га (а.с.29), розробленої відповідно до розпорядження №282 «Про надання дозволу на проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності» (а.с.16) та наказу Головного управління Держземагенства у Волинській області від 19.11.2013 №58 «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності (а. с. 17).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області №3-1359/15-18-СГ від 21.12.2018 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 3667,7302 га, які розташовані за межами населених пунктів Хотячівської, Рогожанської, Лудинської, Пятиднівської, Зорянської, Стенжаричівської, Микитичівської сільських та Устилузької міської ради Володимир-Волинського району було передано Устилузькій міській раді з державної у комунальну власність згідно акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення (а.с.51).

24.01.2019 Устилузькою міською радою винесено рішення №44/14 «Про прийняття земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність Устилузької міської ради», яким вирішено прийняти безоплатно із державної у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення площею 3667,7302 га, які розташовані за межами населених пунктів, в т.ч. земельну ділянку кадастровий номер :00:001:0941 площею 25,7508 га (порядковий номер 106 додатку до рішення Устилузької міської ради від 24.01.2019 №44/14) (а.с.38-49).

10.04.2019 державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Устилузької міської ради зареєстровано право власності Устилузької міської ради на вказану земельну ділянку (а.с.53).

Згідно з п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово - картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо, регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Отже, системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постановах: від 24 грудня 2014 року № 6-212цс14, від 25 січня 2015 року у справі № 6-224цс14, від 23 грудня 2015 року № 6-377цс15 та Верховного Суду у постанові від 13.06.2018 №278/1735/15-ц.

Листом від 19.02.2019 №09-05/325 «Про надання інформації» Державне агентство лісових ресурсів України Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства повідомляє, що земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0941, що розташована за межами населених пунктів Микитичівської сільської ради Володимир-Волинського району, урочище «Цілина» відноситься до земель лісового фонду (а.с.30).

Вказане також підтверджується інформацією виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 25.03.2019 №155 та наданими фрагментами з публічної кадастрової карти України з нанесеними межами частини кварталу №41 Ішівського лісництва ДП «Володимир-Волинський лісгосп» за даними лісовпорядкування 2012 (а.с.31).

Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому згідно зі статтею 3 ЗК України земельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать ЗК України.

Водночас у пункті 2 статті 5 ЛК України передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства. Відтак застосування норм земельного і лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинно базуватись на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки.

Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин повинно визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.

Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом статті 63 ЛК України полягає в здійсненні комплексу заходів щодо охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» частини першої статті 164 ЗК України).

Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв`язок їх використання із лісокористуванням.

Планування використання земель лісогосподарського призначення здійснюється головним чином у формі лісовпорядкування, яке, зокрема, передбачає складання проектів організації і розвитку лісового господарства та здійснення авторського нагляду за їх виконанням (пункт 13 статті 46 ЛК України).

Поряд із земельним кадастром здійснюється облік лісів та ведеться органами лісового господарства державний лісовий кадастр на основі державного земельного кадастру (частина друга статті 49 ЛК України) та включає: облік якісного і кількісного стану лісового фонду України; поділ лісів на категорії залежно від основних виконуваних ними функцій; грошову оцінку лісів (у необхідних випадках); інші показники (стаття 51 ЛК України).

Згідно ч. 1 ст. 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Земельного кодексу України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Згідно ч.1 ст.57 Земельного кодексу України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Частиною 2 статті 84 Земельного кодексу України передбачено, що право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до статті 7 Лісового кодексу України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

Статтею 8 Лісового кодексу України передбачено, що у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

Судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0941, що розташована за межами населеного пункту Микитичівської сільської ради Володимир-Волинського району, урочище «Цілина» відноситься до земель лісового фонду, що підтверджується листом ВО «Укрдержліспроект» (а.с.34-35), листом Державного агентства лісових ресурсів України Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства №09-05/325 від 19.02.2019 та Плану лісонасаджень ДП «Володимир-Волинське ЛМГ» Ішівського лісництва (а.с.30-32).

Передача земель лісогосподарському підприємству не змінює їх державної форми власності. Факту передачі земель у комунальну власність саме за рахунок земель сільськогосподарського призначення судом не встановлено. Володимир-Волинська РДА розпорядженням №282 фактично змінила цільове призначення земельної ділянки з лісогосподарського на сільськогосподарське.

Таким чином, вимога прокурора щодо витребування у власність держави в особі Волинської обласної державної адміністрації з незаконного володіння Устилузької міської ради земельних ділянок площею 25,7508 га, кадастровий номер :00:001:0941 обґрунтована та підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державне підприємство "Володимир-Волинське лісомисливське господарство" до відповідача: Устилузької міської ради про витребування земельних ділянок підтверджуються матеріалами справи, підставні та підлягають задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги суд також виходив із повного визнання відповідачем позовних вимог.

Щодо наявності у прокурора підстав для звернення до суду з цим позовом, суд зазначає таке.

Законом України «Про прокуратуру» прокурору надано право захищати права та інтереси не конкретного державного органу, а «інтереси держави» в цілому, що в широкому сенсі можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів і являти собою потребу в здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих, зокрема, на гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання, в тому числі й територіальних громад.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, орган місцевого самоврядування, який всупереч закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 31 Лісового кодексу України визначено, що зокрема обласні державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території.

З огляду на викладене, прокуратура Волинської області звернулася до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації, як органу державної влади, уповноваженого державою на розпорядження землями лісогосподарського призначення.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

З матеріалів справи, вбачається, що листом від 28.05.2019 №05-1199вих19 Прокуратурою Волинської області повідомлено Волинську обласну державну адміністрацію про порушення Устилузькою міською радою вимог Лісового кодексу України та Земельного кодексу України під час прийняття оспорюваного рішення від 24.01.2019 №44/14 «Про прийняття земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність Устилузької міської ради» (а.с.56).

В той же час, листом від 24.06.2019 №4652вх19 Волинська облдержадміністрація зазначає, що нею не будуть вживатись заходи щодо повернення спірної земельної ділянки у зв`язку із відсутністю коштів на сплату судових витрат та не заперечує проти подання в її інтересах позову Прокуратурою Волинської області щодо повернення земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0941, що розташована за межами населених пунктів Устилузької об`єднаної територіальної громади Володимир-Волинського району (а.с.57).

При цьому, прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснював захист своїх інтересів.

До таких же висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 22.12.2018 у справі №910/4715/16 та від 16.04.2019 у справі №910/3486/18.

Таким чином, звертаючись до суду із цим позовом, прокурор відповідно до вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та статті 53 ГПК України обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, визначив, у чому саме полягає порушення інтересів держави та правильно визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. При цьому прокурором зазначено, що Волинською обласною адміністрацією самостійно заходи щодо усунення порушень інтересів держави у судовому порядку не вживалися.

Враховуючи вищевикладене, протокольною ухвалою від 16.10.2019 суд підтвердив наявність підстав у Прокуратури Волинської області для звернення з позовною заявою в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації до Устилузької міської ради про витребування земельної ділянки.

Згідно ч. 1 ст. 130 ГПК України, ч. 3 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи вищевикладене, визнання відповідачем позову на стадії підготовчого провадження, 50% судового збору в сумі 960 грн. 50 коп. підлягає поверненню з Державного бюджету на підставі ч. 1 ст. 130 ГПК України, ч. 3 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір".

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в розмірі 50% в сумі 1 076 грн. 05 коп. відповідно до ст. 130 ГПК України слід покласти на нього.

Керуючись ст.ст. 130, 237-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити.

2. Витребувати у власність держави в особі Волинської обласної державної адміністрації з незаконного володіння Устилузької міської ради земельну ділянку площею 25,7508 га, кадастровий номер :00:001:0941.

3. Стягнути з Устилузької міської ради (44731, Волинська обл., Володимир-Волинський р-н, м.Устилуг, вул. Володимирська, 40, ) на користь Прокуратури Волинської області (43000, м. Луцьк, вул. Винниченка, 15, )

- 1 076 грн. 05 коп. (одна тисяча сімдесят шість грн. 05 коп.) в повернення витрат по сплаті судового збору.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складений 18.10.2019

Суддя А. М. Кравчук