УХВАЛА

22 жовтня 2019 року

м. Київ

Справа № 921/317/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,

розглянувши заяву Підприємства об`єднання громадян "Харчовик"

про зупинення виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 19.11.2018

у справі № 921/317/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

до Підприємства об`єднання громадян "Харчовик"

про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 831 585,96 грн,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Підприємства об`єднання громадян "Харчовик" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в загальній сумі 831 585,96 грн, з яких: 222 699,93 грн заборгованість за процентами за період з 01.12.2012 по 18.07.2018; 177 231,50 грн пеня по простроченому кредиту за період з 03.04.2012 по 18.07.2018; 18 865,45 грн 3% річних згідно ст. 625 ЦК України по простроченому кредиту за період з 03.10.2011 по 18.07.2018; 91 630,89 грн сума здорожчання простроченого кредиту, виходячи із індексу інфляції, за період з 03.10.2011 по 18.07.2018; 203 858,39 грн пеня по прострочених процентах за період з 01.11.2012 по 19.07.2018; 18 774,27 грн 3% річних згідно ст. 625 ЦК України по прострочених процентах за період з 01.11.2012 по 19.07.2018; 98 525,53 грн сума здорожчання прострочених процентів, виходячи із індексу інфляції, за період з 01.11.2012 по 19.07.2018 (з врахуванням прийнятої судом заяви позивача про зменшення позовних вимог).

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням позичальником зобов`язань за Кредитним договором №01-1/3 від 17.02.2011 та тривалим невиконанням ним судового рішення у справі №921/106/13-г, яким встановлено борг Приватного підприємства "Харчовик" станом на 23.11.2012 перед ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", з врахуванням непогашеного кредиту, відсотків та пені по кредитному договору № 01-1/3 від 17.02.2011 в сумі 105 849,45 грн та звернуто стягнення на предмет іпотеки (належні ПП "Харчовик" на праві власності нежитлові будівлі) за іпотечним договором від 18.02.2011, посвідченим приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу Коломійчуком О.І., внаслідок чого відповідно до умов Кредитного договору, на підставі ст.ст. 536, 1048 Цивільного кодексу України банк має право нараховувати відсотки за неправомірне користування кредитом до дня повного погашення кредиту, а також передбачені п. 5.3 Кредитного договору та ст. 625 Цивільного кодексу України пеню за несвоєчасну сплату сум кредиту, відсотків за неправомірне користування кредитом, відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення та сплату трьох процентів річних від простроченої суми.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 27.11.2018, яке залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 22.04.2019 позов задоволено частково. Стягнуто з Підприємства об`єднання громадян "Харчовик" на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" 222 626,90 грн заборгованості по процентам за період з 01.12.2012 по 18.07.2018; 170 749,80 грн пені по простроченому кредиту за період з 24.11.2012 по 18.07.2018; 1 559,73 грн 3% річних по простроченому кредиту за період з 03.10.2011 по 30.11.2012; 91 627,21 грн сума здорожчання простроченого кредиту, виходячи із індексу інфляції за період з 03.10.2011 по 30.06.2018; 519,64 грн пені по прострочених процентах за користування кредитом за період з 24.11.2012 по 19.07.2018; 85,71 грн 3% річних по прострочених процентах за період з 01.11.2012 по 19.07.2018; 178,93 грн - сума здорожчання прострочених процентів, виходячи із індексу інфляції за період з 01.11.2012 по 30.06.2018 та 7 310,22 грн в повернення сплаченого позивачем судового збору. Закрито провадження у справі в частині стягнення 6 481,68 грн пені за неправомірне користування кредитом за період з 03.04.2012 по 23.11.2012 та 6,20 грн пені по процентах за користування кредитом за період з 01.11.2012 по 23.11.2012. В задоволенні решти позову відмовлено.

Обгрунтовуючи рішення у даній справі, суди попередніх інстанцій, посилаючись на положення п.п. 1.4, 3.2, 3.3 кредитного договору, дійшли висновку, що відсотки за неправомірне користування кредитом є платою за прострочення виконання грошового зобов`язання в розумінні ст. 625 ЦК України. При цьому, зважаючи на те, що зобов`язання щодо повернення отриманих кредитних коштів виконані позичальником лише 19.07.2018, нарахування відсотків за неправомірне користування кредитом за період з 01.12.2012 по 18.07.2018 визнано судами правомірним. Поряд із цим, співставивши визначені позивачем періоди нарахування 3% річних та відсотків за неправомірне користування кредитом, які за своєю правовою природою є платою за прострочення виконання грошового зобов`язання в розумінні ст. 625 ЦК України, суди дійшли висновку, що нарахування 3% річних за несвоєчасну сплату тіла кредиту є правомірним за період з 03.10.2011 по 30.11.2012, нарахування 3% річних по простроченому кредиту за період з 01.12.2012 по 18.07.2018, з огляду на заявлені в цей період відсотки за неправомірне користування кредитом, є безпідставним.

Також судом першої інстанції здійснено перерахунок інфляційних втрат на тіло кредиту за період з 03.10.2011 по 30.06.2018 та вказано, що правомірним є нарахування інфляційних втрат на тіло кредиту в розмірі 91 627,21 грн.

Розглянувши вимоги позивача про стягнення з відповідача 18 774,27 грн 3% річних згідно ст. 625 ЦК України по прострочених процентах, та 98 525,53 грн суми здорожчання прострочених процентів, виходячи із індексу інфляції, які нараховані за період з 01.11.2012 по 19.07.2018, суд першої інстанції установив, що останні розраховані позивачем як на суму відсотків за користування кредитом в розмірі 2 489,66 грн, які нараховані Банком до визначеного умовами Кредитного договору кінцевого терміну повернення кредиту (за період з 22.10.2012 по 29.11.2012), так і на нараховані Банком та заявлені до стягнення у даній справі відсотки за неправомірне користування кредитом за період з 01.12.2012 по 18.07.2018 в загальній сумі 222 699,93 грн. Місцевий господарський суд, враховуючи те, що проценти за користування кредитними коштами є складовою грошового зобов`язання за правомірне користування грошовими коштами, яке позивач взяв на себе при укладенні Кредитного договору та зобов`язався сплачувати останні до настання строку його погашення, а заявлені до стягнення відсотки за неправомірне користування кредитом за своєю правовою природою є платою за прострочення виконання грошового зобов`язання в розумінні ст. 625 ЦК України, дійшов висновку, що за період з 01.11.2012 по 19.07.2018 правомірним є нарахування 3% річних та інфляції лише на суму відсотків за користування кредитом в розмірі 2 489,66 грн, які нараховані Банком до визначеного умовами Кредитного договору кінцевого терміну повернення кредиту, - за період з 22.10.2012 по 29.11.2012. Нарахування 3% річних та інфляції на заявлені Банком до стягнення за період з 01.12.2012 по 18.07.2018 відсотки за неправомірне користування кредитом в загальній сумі 222 699,93 грн є безпідставним.

Також судом першої інстанції взято до уваги рішення Господарського суду Тернопільської області від 02.04.2013 у справі №921/106/13-г, яким встановлено борг позичальника по Кредитному договору №01-1/3 від 17.02.2011 станом на 23.11.2012 та відмовлено в позові, зокрема, щодо пені за користування кредитом за період з 03.04.2012 по 23.11.2012, з огляду на що закрито провадження у справі в частині стягнення пені за неправомірне користування кредитом за період з 03.04.2012 по 23.11.2012 в сумі 6 481,68 грн на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Згідно проведеного судом перерахунку за період з 24.11.2012 по 18.07.2018 правомірним є нарахування пені по простроченому кредиту в сумі 170 749,80 грн.

В частині позовних вимог про стягнення пені по прострочених процентах, нарахованих за період з 01.11.2012 по 19.07.2018 в сумі 203 858,39 грн, суд першої інстанції установив, що вона нарахована за період з 01.11.2012 по 19.07.2018 як на відсотки за неправомірне користування кредитом за період з 01.12.2012 по 18.07.2018, так і на заборгованість по нарахованим Банком відсотках за користування кредитом за період з 22.10.2012 по 29.11.2012. Зважаючи на правову природу заявлених позивачем до стягнення відсотків за неправомірне користування кредитом (плата за прострочення виконання грошового зобов`язання в розумінні ст. 625 ЦК України), суд дійшов висновку, що з 01.01.2013 по 19.07.2018 пеня в сумі 203 332,55 грн нарахована позивачем та заявлена до стягнення безпідставно, з огляду на що відмовив у задоволенні заявлених вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані рішення скасувати частково в частині задоволення позову та відмови у задоволенні решти позовних вимог, ухвалити нове рішення у відповідній частині, стягнувши з відповідача:

- 17 305,72 грн - 3% річних згідно ст. 625 ЦК України по простроченому кредиту за період з 01.12.2012 по 18.07.2018;

- 203 332,55 грн пені по прострочених процентах (п. 5.3. Кредитного договору) за період з 01.01.2013 по 19.07.2018;

- 18 688,56 грн 3% річних згідно ст. 625 ЦК України по прострочених процентах за період з 01.12.2012 по 18.07.2018;

- 98 346,60 грн суму здорожчання прострочених процентів виходячи із індексу інфляції, за період з 01.12.2012 по 18.07.2018;

- 5 183,08 грн в повернення сплаченого позивачем судового збору. В іншій частині рішення залишити без змін.

Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, позивач наголошує на неправильному застосуванні судами попередніх інстанцій норм матеріального права, зокрема, вказує про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що відсотки за неправомірне користування кредитом є платою за прострочення виконання грошового зобов`язання в розумінні ст. 625 ЦК України.

Ухвалою Верховного Суду від 31.05.2019 відкрито касаційне провадження за вищевказаною касаційною скаргою, постановлено здійснювати перегляд оскаржуваної постанови без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 30.07.2019 зупинено касаційне провадження у справі № 921/317/18 за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду судових рішень у справі № 916/4693/15.

До Верховного Суду надійшли три аналогічні за змістом заяви (від 23.09.2019 №14, від 07.10.2019 № 21, від 10.10.2019 № 24) від Підприємства об`єднання громадян "Харчовик" про зупинення виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 19.11.2018 у справі № 921/317/18 до закінчення її перегляду в касаційному порядку, які передані судді-доповідачу 16.10.2019 (за закінченням планової щорічної відпустки).

Вказані заяви про зупинення виконання рішення місцевого суду мотивовані тим, що приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області було відрито виконавче провадження № 59398721 про примусове виконання наказу Господарського суду Тернопільської області від 05.06.2019 № 921/317/18. При цьому, на майно боржника накладений арешт у виконавчому провадженні, а також на нерухоме майно боржника, яке є предметом іпотеки відповідного іпотечного договору від 18.02.2011 і на таке майно накладенні обтяження, що унеможливлюють вчинення будь-яких дій з відчуження такого майна боржником чи іншими особами. Посилаючись на вчинення приватним виконавцем дій в межах виконавчого провадження, спрямованих на примусову реалізацію майна боржника, заявник вважає, що існує очевидна ймовірність закінчення виконавчого провадження № 59398721 до закінчення касаційного перегляду даної справи, за результатом якого можуть бути прийняті рішення суду, як про зміну оскаржуваного судового рішення так і про скасування оскаржуваних рішень з передачею справи на новий розгляд в суд першої чи апеляційної інстанції, а тому в даному випадку необхідно зупинити виконання оскаржуваного рішення Господарського суду Тернопільської області від 19.11.2018 у даній справі.

Абзацом 2 частини 4 статті 294 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії, якщо зупинити його виконання неможливо.

Частиною 1 статті 332 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Заява про зупинення виконання судових рішень має бути мотивована, містити підстави для зупинення виконання судового рішення, підтверджені належними доказами. У клопотанні заявник повинен навести обґрунтування його вимог та довести, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для відновлення порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або буде неможливим поворот виконання судових рішень у разі, якщо вони будуть скасовані.

При цьому застосування відповідних повноважень має бути обґрунтованим, а підстави вагомими та доведеними, оскільки у такому випадку інша сторона у справі (учасники справи) на користь якої таке рішення постановлене, буде обмежена у праві на задоволення своїх вимог.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (№ 60750/00, § 43, ЄСПЛ, 20 липня 2004 року) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Разом з тим в ухвалі про зупинення виконання судового рішення суд не вправі обґрунтовувати своє рішення припущеннями, суд має навести підстави для такого зупинення.

З огляду на наведене, обговоривши доводи поданих заяв, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяв Підприємства об`єднання громадян "Харчовик" про зупинення виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 19.11.2018 у справі № 921/317/18 до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Керуючись статтями 234, 235, 332 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяв від 23.09.2019 № 14, від 07.10.2019 № 21, від 10.10.2019 № 24 Підприємства об`єднання громадян "Харчовик" про зупинення виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 19.11.2018 у справі № 921/317/18 до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

2. Надіслати копії ухвали учасникам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Міщенко І.С.