РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.10.2019Справа № 910/7791/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О., за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна група"

до Акціонерного товариства "ВТБ БАНК"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ДЕРЖАВНА ОРГАНІЗАЦІЯ (УСТАНОВА, ЗАКЛАД) "ФОНД ГАРАНТУВАННЯ ВКЛАДІВ ФІЗИЧНИХ ОСІБ"

про визнання недійсним договору

представники учасників справи:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Коворотний М.А.

від третьої особи: Герасименко Т. В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна група" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "ВТБ БАНК" про визнання недійсним іпотечного договору майнових прав б/н, укладеного 24.07.2008, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Латанюк І.А. за № 4439.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний договір укладено всупереч положенням ст. 5 та ст. 16 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на момент укладення спірного договору).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/7791/19, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 16.07.2019.

08.07.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з наступних підстав: в іпотечному договорі зазначено перелік документів, які підтверджують право набуття позивачем у майбутньому права власності на нерухоме майно, майнові права на яке було передано в іпотеку відповідачу. Договір іпотеки містить детальний опис переданих в іпотеку майнових прав, що підтверджується п. 2.1, 2.7 іпотечного договору. Крім того, відповідачем зазначено про сплив строку позовної давності.

10.07.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшла заява про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 16.07.2019 відкладено підготовче засідання на 30.07.2019 та залучено до участі у справу ДЕРЖАВНУ ОРГАНІЗАЦІЮ (УСТАНОВА, ЗАКЛАД) "ФОНД ГАРАНТУВАННЯ ВКЛАДІВ ФІЗИЧНИХ ОСІБ" як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

19.07.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив. У відповіді на відзив позивач заперечив проти доводів, викладених у відзиві. Також позивач зазначив, що позовна давність неодноразово переривалась внесенням змін до спірного договру.

29.07.2019 через відділ діловодства суду від третьої особи надійшли письмові пояснення.

30.07.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшли докази направлення позовної заяви третій особі.

30.07.2019 через відділ діловодства суду від третьої особи надійшли докази направлення письмових пояснень сторонам.

В підготовчому засіданні 30.07.2019 була постановлена протокольна ухвала про відкладення підготовчого засідання на 13.08.2019.

08.08.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на пояснення третьої особи.

12.08.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про зміну підстав позову. Відповідно до вказаної заяви про зміну підстав позову, позивач визначає підставою позову те, що спірний договір є недійсним в силу приписів ст. 18 Закону України «Про іпотеку».

В судове засідання 13.08.2019 з`явився представник позивача та надав заяву про продовження строків підготовчого провадження.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.08.2019 продовжено підготовче провадження у справі №910/7791/19 на 30 днів, відкладено підготовче засідання у справі №910/7791/19 на 03.09.2019.

15.08.2019 від позивача надійшли додаткові пояснення щодо заяви про зміну підстав позову. У вказаній заяві позивач зазначив, що підставами первісного позову були ст. 5 та ст. 16 Закону України «Про іпотеку». Позивач, користуючись правом, наданим йому ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України повністю змінив підстави позову на наступні: ст. 181, ст. 180 ГК України, ст. 18 Закону України «Про іпотеку».

У підготовчому засіданні 03.09.2019 судом прийнято до розгляду заяву про зміну підстав позову та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 19.09.2019.

09.09.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з урахуванням заяви про зміну підстав позову. У поданому відзиві відповідач зазначає, що детальний опис предмету іпотеки міститься в п. 2.1 іпотечного договору. Також відповідачем зазначено про пропуск позивачем строку позовної давності.

У підготовчому засіданні 19.09.2019 судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 08.10.2019.

30.09.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що з формулювання п. 2.1 іпотечного договору неможливо встановити, що саме є предметом іпотеки: майнові права на нерухомість, що буде збудована в майбутньому чи об`єкт незавершеного будівництва. Спірний іпотечний договір не містить достатнього опису майнових прав. Щодо посилання відповідача на застосування строків позовної давності, то позивач зазначив, що спірний договір є неукладеним. За твердженням позивача, останній може звернутись із вимогою, передбаченою ч. 2 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» в будь-який час до моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов.

08.10.2019 до початку судового засідання від позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з відрядженням представника Задорожного Ю .В.

У судове засідання 08.10.2019 з`явились представники відповідача та третьої особи.

Представник позивача в судове засідання не з`явився.

У судовому засіданні 08.10.2019 судом постановлена протокольна ухвала про відмову у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд дійшов висновку, що неявка позивача у судове засідання 08.10.2019 не перешкоджає розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 08.10.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

07.12.2007 між Відкритим акціонерним товариством ВТБ Банк (організаційно-правову форму якого було змінено на акціонерне товариство) (далі - кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна група" (далі - позичальник) укладено договір про надання не відновлювальної відкличної кредитної лінії № 100.2.3-01/46к-07, відповідно до умов якого кредитор зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування.

В подальшому між банком та позивачем були укладені договори про внесення змін до договору про надання не відновлювальної відкличної кредитної лінії № 100.2.3-01/46к-07.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання не відновлювальної відкличної кредитної лінії № 100.2.3-01/46к-07, 24.07.2008 між Відкритим акціонерним товариством ВТБ Банк (організаційно-правову форму якого було змінено на акціонерне товариство) (далі - іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна група" (далі - іпотекодавець), укладено іпотечний договір майнових прав, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Латанюк І.А. та зареєстрований в реєстрі за № 4439, (далі - договір іпотеки), відповідно до п. 1.1 якого предметом цього договору є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п. 2.1 цього договору (далі - предмет іпотеки), в забезпечення виконання зобов`язань перед іпотекодержателем, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання іпотекодавцем зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки в порядку та черговості, передбаченим чинним законодавством.

Згідно з п. 2.1 договору іпотеки, відповідно до умов цього договору іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю: майнові права на нерухомість, що буде збудована в майбутньому - об`єкт незавершеного будівництва «Житловий комплекс з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом по вул. Гончара, 17-23 у Шевченківському районі м. Києва » та стане власністю іпотекодавця після завершення будівництва, вводу його в експлуатацію та реєстрації права власності на нього у встановленому законом порядку.

Відповідно до Позитивного висновку комплексної державної експертизи проекту «Житловий комплекс з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом по вул. Гончара, 17-23 у Шевченківському районі м. Києва», виданого Спеціалізованою державною організацією «Київська міська служба української інвестиційної експертизи» (служба Київдержекспертиза)» Київської міської державної адміністрації 14 березня 2008 року, визначені наступні техніко-економічні показники нерухомості - об`єкта незавершеного будівництва «Житловий комплекс з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом по вул. Гончара, 17-23 у Шевченківському районі м. Києва», майнові права на який передаються в іпотеку за умовами даного договору: Площа ділянки - 0,3563 га; Площа забудови - 1671,20 кв.м.; поверховість - 8:9:10: Будівельний об`єм - 69253,83 кв.м.; Загальна площа - 21 444,19 кв.м., в тому числі, площа: А. Житлової частини - 14716,18 кв.м., Б. Вбудованих приміщень громадського призначення (офісні приміщення) - 1 706,54 кв.м.; В. Підземного паркінгу на 111 машино-місць- 3524,81 кв.м.; Г. Технічних приміщень загальною призначення - 1496,66 кв.м.; Загальна площа квартир - 12 347,41 кв.м.; Загальна кількість квартир - 58, у тому числі: 1 кімнатних - 15; 2-кімнатних - 15, 4-х кімнатних - 24; 8-кімнатних - 4; Кількість створених робочих місць - 58; Тривалість будівництва - 36 місяців.

Нерухомість, що буде збудована в майбутньому - об`єкт незавершеного будівництва «Житловий комплекс з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом по вул. Гончара 17-23 у Шевченківському районі м. Києва» (далі - Об`єкт незавершеного будівництва), майнові права на який надаються в іпотеку за умовами даного Договору, знаходиться на:

- земельній ділянці по вул. Олеся Гончара, 17-23 у Шевченківському районі м. Києва площею 2454 (дві тисячі чотириста п`ятдесят чотири) кв.м. (цільове призначення: для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом: кадастровий номер :91:173:0011), яка знаходиться в оренді у іпотекодавця на строк 15 років згідно Рішення Київської міської ради від 15.07.2004 № 419/1829 «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею (VII сесія XXIV скликання) та Договору оренди земельної ділянки, укладеної між іпотекодавцем та Київською міською радою, посвідченого приватним нотаріусом Київського міською нотаріального округу Щербаковим В.З. 20.10.2004 та зареєстровано в реєстрі за № 1039 та зареєстрованим Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого округу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 22.10.2004р. за № 91-6-00355 у книзі записів державної реєстрації договорів. Опис меж земельної ділянки, від А до Б - КП по утриманню житлового господарства Шевченківського району м. Києва; від Б до В - землі Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»; від В до Г - міські землі, не надані у власність чи користування, від Г до Д - КП по утриманню житлового господарств Шевченківського району м. Києва, від Д до Е - землі Київської міської клінічної лікарні № 16, від Е до Ж - КП по утриманню житлового господарств Шевченківського району м. Києва, від Ж до 3 - землі загального користування (вул. Олеся Гончара), від З до Й - ТОВ «Інвестиційна-будівельна група», від Й до А - землі загального користування (вул. Олеся Гончара );

- земельній ділянці по вул. Олеся Гончара, 17-23 у Шевченківському районі м. Києва площею 1272 (одна тисяча двісті сімдесят два) кв.м. (цільове призначення - обслуговування та реконструкція житлового будинку; кадастровий номер :91:173:0016), яка знаходиться в оренді іпотекодавця на строк 7 років на підставі Договору оренди земельної ділянки, укладеної між іпотекодавцем та Київською міською радою посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Латанюк І.А. 22.05.2008, зареєстровано в реєстрі за № 3043 та зареєстрованим Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 03 червня 2008 року за № 91-6-00783 у книзі записів державної реєстрації договорів. Опис меж земельної ділянки: від А до Б - землі комунального підприємства «Київжитлоексплуатація», від А до Б - КП «Генеральна дирекція Київської міської ради з обслуговування іноземних представництв; від Б до В - Київська клінічна лікарня № 16, від В до Г - КП по утриманню житлового господарств Шевченківського району м. Києва; землі загального користування (вул. Олеся Гончара), від Є до А - землі ТОВ «Інвестиційна-будівельна група»;

- земельній ділянці по вул. Олеся Гончара, 17-23 у Шевченківському районі м. Києва площею 691 (шістсот дев`яносто один) кв.м. (цільове призначення - для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом; кадастровий номер :91:173:0012), яка знаходиться в оренді у іпотекодавця на строк 2 роки на підставі Рішення Київської міської ради від 15.07.2004 № 419/1829 «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею» (VII сесія XXIV скликання) та Договору оренди земельної ділянки, укладеної між іпотекодавцем та Київською міською радою, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З. 20.10.2004, зареєстрованого в реєстрі за № 1040 та зареєстрованим Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 22.10.2004 за № 91-6-00354 у книзі записів державної реєстрації договорів та Угоди по Договору оренди земельної ділянки від 22.10.2004 № 91-6-00354, зареєстрованоїГоловним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 14.11.2006 за № 91-6-00592. Опис меж земельної ділянки: від А до Б - землі загального користування (вул. Олеся Гончара), від Б до А - землі ТОВ «Інвестиційна-будівельна група».

Майнові права іпотекодавця на нерухомість (об`єкт), що буде збудована в майбутньому - об`єкт незавершеного будівництва «Житловий комплекс з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом по вул. Гончара 17-23 у Шевченківському районі м. Києва » та право на наступне набуття іпотекодавцем у власність зазначеної нерухомості (об`єкту), підтверджується наступними документами:

- Позитивний висновок комплексної державної експертизи проекту «Житловий комплекс приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом по вул. Гончара, 17-23 Шевченківському районі м. Києва», виданого Спеціалізованою державної організацією «Київські міська служба української інвестиційної експертизи» (служба «Київдержекспертиза»)» Київської міської державної адміністрації 14 березня 2008 року;

- Дозвіл на виконання будівельних робіт № 0424-ІІІв/С від 06.06.2008, виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві ТОВ «Інвестиційно-будівельна група» на виконання будівельних робіт з будівництва житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом за адресою: вул. Гончара, 17-23 у Шевченківському районі м. Києва. Будівельні роботи проводить: ТОВ «Будівельник Сервіс», Авторський нагляд здійснює: ПП «Архітектурне бюро «Янош Віг і партнери». Технічний нагляд здійснює: ТОВ «Інвестиційно- будівельна група». Закінчення будівництва, введення в експлуатацію об`єкта - 14.11.2008. Строк дії дозволу до 14.11.2008.

Далі за текстом договору майнові права на нерухомість (об`єкт), що буде збудовано в майбутньому - об`єкт незавершеного будівництва «Житловий комплекс з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом по вул. Гончара, 17-23 у Шевченківському районі м. Києва», розташований на земельній ділянці з кадастровим номером: :91:173:0016, земельній ділянці з кадастровим номером: :91:173:0012 та на земельній ділянці з кадастровим номером: :91:173:0011, що передається в іпотеку згідно з умовами даного Договору, іменується «предмет іпотеки».

Звертаючись до суду з даним позовом та обґрунтовуючи позовні вимоги (з урахуванням заяви про зміну підстав позову), позивач зазначає, що як вбачається з положень іпотечного договору, в іпотеку передані «майнові права на нерухомість, що буде збудована в майбутньому - об`єкт незавершеного будівництва» без визначення їх виду (право власності, користування, інші речові права). У спірному договорі, всупереч приписам ст. 18 Закону України «Про іпотеку» у договорі відсутній опис переданого майнового права, тоді як таким описом не може вважатись опис майна, яке має бути збудоване іпотекодавцем, оскільки він є описом майбутнього об`єкту а не характеристикою майнового права, як того вимагає закон. Таким чином, позивач зазначає, що в силу ч. 2 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір майнових прав від 24.07.2008, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Латанюк І.А. та зареєстрований в реєстрі за № 4439 має бути визнаний недійсним.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

У відповідності до п.п. 2.1., 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Таким чином, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними.

Як на підставу для недійсності іпотечного договору майнових прав, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Латанюк І.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 4439, позивач посилається на порушення приписів п. 3 ч. 1 с. 18 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на момент укладення спірного договору) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з п.3 ч.1 ст.18 Закону України "Про іпотеку" іпотечний договір повинен містити таку істотну умову, як опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України "Про іпотеку" (в редакції, що діяла на момент укладення спірного договору) у разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Як підтверджується матеріалами справи, між позивачем та відповідачем укладено іпотечний договір, за якими предметом іпотеки є майнові права на нерухомість, що буде збудована в майбутньому а саме: об`єкт незавершеного будівництва «Житловий комплекс з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом по вул. Гончара, 17-23 у Шевченківському районі м. Києва»

Тобто, у даному випадку предметом спірного договору іпотеки є майнові права. При цьому, законодавець розрізняє різні за своїм змістом майнові права - право власності, право володіння, право користування, тощо.

Так, Закон України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" дає визначення поняття "майнові права", які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (ст. 3 Закону).

Майнові права на нерухомість, що є об`єктом будівництва, не є речовими правами на чуже майно, оскільки об`єктом цих прав не є "чуже майно", а також не є правом власності, оскільки об`єкт будівництва не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив, що детальний опис предмету іпотеки міститься в п. 2.1 іпотечного договору.

Проте, суд зазначає, з п. 2.1 іпотечного договору вбачається, що в іпотеку були передані "майнові права на нерухомість, що буде збудована в майбутньому" без визначення їх виду (право власності, користування, інші речові права).

Таким чином, оскільки у даному випадку йдеться про майнові права то, з урахуванням того, що законодавець розрізняє різні за своїм змістом майнові права - право власності, право володіння, право користування тощо (частина 1 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень"), договір повинен містити опис майнового права, тобто конкретний його вид.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 910/9452/17.

Судом встановлено, що у спірному договорі відсутній опис переданого майнового права, тоді як таким описом не може вважатись опис майна, яке має бути збудоване іпотекодавцем, оскільки він є описом майбутнього об`єкту, а не характеристикою майнового права, як того вимагає закон. Жодна умова спірного договору не містить виду майнового права, яке передано в іпотеку. Майнові права на окремі приміщення, квартири, які до завершення будівництва не могли бути ідентифіковані, не можуть бути предметом іпотеки.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відсутність в іпотечному договорі однієї з його істотних умов (а саме опису предмету іпотеки) тягне недійсність такого договору на підставі ч.2 ст.18 Закону України "Про іпотеку".

При цьому, щодо тверджень відповідача про те, що в іпотеку передані правомочності щодо розпорядження предметом іпотеки, не відповідають дійсним обставинам справи та змісту спірного договору, оскільки жодний пункт договору не містить положень про те, що відповідачу передані майнові права на розпорядження предметом іпотеки.

З урахуванням встановлених вище обставин, суд дійшов висновку, про обґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна група".

В той же час, під час розгляду справи відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності до вимоги про визнання недійсним спірного правочину.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

До позовних вимог про визнання недійсним іпотечного договору майнових прав, укладеного між Відкритим акціонерним товариством ВТБ Банк (організаційно-правову форму якого було змінено на акціонерне товариство) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна група" відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України встановлено позовну давність тривалістю у 3 роки.

Частинами 4, 5 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

При цьому, визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Початок перебігу позовної давності визначається відповідно до правил статті 261 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи те, що порушення сторонами вимог статті 18 Закону України "Про іпотеку" було допущено саме в момент укладення спірного договору іпотеки (24.07.2008), то саме в цей момент ТОВ "Інвестиційно-будівельна група" повинно було знати про те, що в силу положень Закону України "Про іпотеку" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спірний договір не відповідає вимогам закону та є недійсним.

Аналогічний висновок щодо застосування норм статті 261 Цивільного кодексу України та визначення початку перебігу позовної давності викладений у постанові судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 02.09.2014 у справі № 915/1437/13.

Відповідно до частини 1, 2 статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Заперечуючи проти пропуску строку позовної давності позивач у відповіді на відзив від 19.07.2019 зазначив, що строки позовної давності переривались укладенням договорів про внесення змін до іпотечного договору.

Суд відхиляє вказані доводи позивача, з огляду на те, що згідно з статтею 261 Цивільного кодексу України та з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 02.09.2014 у справі №915/1437/13, саме з моменту укладення спірного договору іпотеки позивач повинен був знати про його невідповідність вимогам законодавства і саме з цього моменту починається перебіг позовної давності.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 13.02.2018 у справі № 910/9452/17.

Укладенням сторонами додаткових угод до оспорюваного договору іпотеки сторони врегульовували свої правовідносини за таким договором, проте не можна вважати, що такими додатковими угодами сторони усували у встановленому порядку порушення, які тягнуть за собою визнання правочину недійсним і відповідно такі додаткові угоди не можуть бути підставою для переривання позовної давності за вимогою про визнання недійсним договору.

Крім того, у відповіді на відзив, поданій 30.09.2019, позивач зазначив, що хоч і позов містить вимоги про визнання договору недійсним, але фактично є позовом про застосування наслідків неукладеності договору. За твердженням позивача, спірний договір є неукладеним, а тому за захистом свої прав позивач міг звернутись у будь-який час до моменту досягнення згоди сторонами по всіх істотних умовах, визначених в ст. 18 Закону України «Про іпотеку».

Суд не погоджується із вказаними доводами позивача, оскільки за загальним правилом не є підставою для визнання недійсним відсутність у договорі істотних умов (п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 № 11).

Однак, приписи ч. 2 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» містять спеціальні норми, які передбачають наслідки відсутності в іпотечному договорі певних істотних умов - визнання договору недійсним.

Отже, спірний іпотечний договір є саме недійсним, а не неукладеним, а строк позовної давності розпочав свій перебіг з моменту укладення договору - з 24.07.2008.

Відповідно до п. 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Таким чином, з 24.07.2008 року розпочався перебіг позовної давності за вимогою про визнання недійсним спірного іпотечного договору і 24.07.2011 строк позовної давності сплив.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 14.09.2019, що підтверджується відбитком печатки відділу канцелярії Господарського суду міста Києва, тобто після спливу строку позовної давності, що свідчить про пропущення позивачем строків позовної давності та є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Позивачем не наведено та матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження причин поважності пропуску позивачем строку позовної давності.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи все вищевикладене та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку що вимоги позивача про визнання недійсним іпотечного договору майнових прав б/н, укладеного 24.07.2008, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Латанюк І.А. за № 4439 є обґрунтованими, однак у зв`язку із поданням позову після спливу строку позовної давності та у зв`язку з не наведенням жодних причин поважності пропуску такого строку, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна група".

Судові витрати за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 18.10.2019.

Суддя С.О. Турчин