РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.10.2019Справа № 910/10775/19
Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом доФізичної особи-підприємця Касаткіної Надії Валентинівни Фізичної особи-підприємця Нємножко Дар`ї Петрівни
про стягнення 16 000, 00 грн.
Суддя Підченко Ю.О.
Без повідомлення (виклику) учасників справи
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Касаткіна Надія Валентинівна (надалі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Фізичної особи-підприємця Нємножко Дар`ї Петрівни (надалі - відповідач) про стягнення суми сплачених коштів в розмірі 16 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, як орендар за договором оренди № Ю-00000004 тимчасової споруди від 11.01.2019 звернувся до відповідача, як орендодавця за вказаним договором про повернення сплаченої за вказаним договором суми орендних платежів у зв`язку із розірванням даного договору а відповідач, у свою чергу, відмовив позивачеві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2019 відкрито провадження у справі №910/10775/19. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження від Сторін до суду не надходило, при цьому про розгляд справи судом Сторони були повідомлені належним чином.

Натомість 06.09.2019 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він вказує на те, що з урахуванням умов договору оренди № Ю-00000004 тимчасової споруди від 11.01.2019 та правовідносин Сторін, що склалися за даним договором, зі сплачених позивачем грошових коштів в сумі 32 000,00 грн. підлягають утриманню відповідачем 27 148,39 грн., а відтак, з урахуванням розміру позовних вимог - 16 000,00 грн., позивачем необґрунтовано збільшено заявлену суму на 11 148,39 грн., у зв`язку із чим відповідач просить суд задовольнити позовні вимоги частково - на суму 4 851,61 грн.

Розглядаючи дану справу, суд, з урахуванням ч. 2 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовує припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

11.01.2019 між Фізичною особою - підприємцем Нємножко Дарією Петрівною (за договором - Орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем Касаткіною Надією Валентинівною (за договором - Орендар) був укладений договір оренди № Ю-00000004 тимчасової споруди від (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого, цим Договором регулюються правовідносини, пов`язані із передачею Орендодавцем Орендарю у строкове платне користування Тимчасової споруди, характеристики якого зазначені в п.1.2. (далі за текстом - Тимчасова споруда або Об`єкт оренди).

Так, пунктом 1.2. Договору визначено адресу об`єкту оренди: м. Київ, проспект Правди 100.

При цьому пунктом 1.4. Договору погоджено, що об`єкт оренди надається Орендарю для здійснення роздрібної торгівлі продуктами харчування без алкоголю.

Згідно п. 1.5. Договору, домовленості які виникають між Сторонами, починаються з моменту підписання даного Договору.

Датою початку оплачуваного періоду, Сторони вважають 22.01.19 (п. 1.6. Договору).

Відповідно до п. п. 2.1., 2.2. Договору, передача Тимчасової споруди здійснюється за Актом прийому-передачі Тимчасової споруди від Орендодавця до Орендаря (що є невід`ємною частиною цього Договору), підписання якого свідчить про фактичну передачу Тимчасової споруди в оренду. Орендар підписує Акт прийому-передачі Тимчасової споруди від Орендодавця до Орендаря, разом із даним Договором (без фактичної оцінки стану Об`єкта оренди).

Пунктом 3.1. Договору визначено, що строк дії даного Договору оренди складає шість календарних місяців починаючи з дати початку оплачуваного періоду зазначеного в п.1.6. Такий термін вважається мінімальним. В даний період Сторони можуть претендувати на зміни умов даного Договору, це можливо Лише зі взаємної письмової згоди. Всі зміни обов`язково зазначаються в додатковій угоді до даного Договору, та підписується обома сторонами.

При цьому відповідно до п. 3.2. Договору, якщо жодна зі Сторін за тридцять календарних днів до закінчення строку дії даного Договору в письмовій формі не заявить гро намір його розірвати, або змінити умови по Договору, даний Договір вважається автоматично пролонгованим строком ще на шість місяців, на тих самих умовах. З цього моменту сторони можуть вести перемовини, щодо змін умов Договору або ініціювати розірвання Договору у разі недосягнення компромісів і домовленостей щодо змін. При розірванні Договору сторони керуються умовами та правилами, які зазначені в даному Договорі.

Пунктом 3.3. Договору визначено, що Сторони мають право запропонувати один одному припинити дію даного Договору, лише після закінчення мінімального терміну оренди, який зазначено у п. 3.1 даного Договору. Орендар має письмово попередити Орендодавця за тридцять календарних днів до дати, якою бажає припинити дію даного Договору за умови авансового платежу за комунальні та експлуатаційні послуги у розмірі середньомісячного використання.

При цьому за умовами п. 3.4. Договору, у разі порушення Орендарем п. 3.3., Орендар має сплатити штраф у розмірі 10%, від суми зазначеної у п. 4.1. за кожен календарний місяць передчасного розірвання даного Договору.

Так, відповідно до п. 4.1. Договору, розмір орендної плати складає: 16000 (Шістнадцять тисяч гривень 00 копійок) за один календарний місяць. Детально суми та умови розрахунків розписані в Додатковій угоді №1 (розділ 1), яка є невід`ємною частиною даного договору.

Зокрема, в додатковій угоді №1 до договору оренди № Ю-00000004 тимчасової споруди від 11.01.2019 містяться, зокрема, наступні умови:

1.1. Сума, яку Орендар сплачує на дату підписання даного Договору:

1.1.1. Орендна плата за перший місяць роботи; сума 16 000,00 грн.; Орендар сплачує кошти за перший місяць роботи у якості передплати;

1.1.2. Орендна плата за останній місяць роботи; сума 16 000,00 грн.; При цьому коли Орендар оповіщає Орендодавця про припинення роботи по даному Договору, згідно п.3.3. даного Договору, він не сплачує орендну плату за останній місяць роботи додатково. Якщо Орендар не попереджає завчасно, згідно п.3.3. даного Договору, сума за останній місяць роботи не повертається, і не може бути зарахована в якості сплати оренди, а стягується у вигляді штрафу;

1.2. Сума, яку Орендар має сплатити під час підписання даного Договору:

1.2.1. Вихід на перше число (оренда); сума 5161,29 грн.; ПРИКЛАД, як розраховується вихід на перше число: Припустимо, що початок даного Договору з 18 числа, а в даному місяці 30 календарних днів. Розмір орендної плати за один календарний місяць складає 6000 (шість тисяч гривень). 6000 грн. / 30 календарних днів = 200 грн. (орендна плата за один календарний день). (30 календарних днів в місяці -18 число початку дії даного Договору) = 13 (робочих днів Орендаря в поточному місяці). 13 робочих днів Орендаря * 200 грн. орендної плати за день роботи = 2 600 грн. (оплата, щоб вийти в розрахунках на перше число).

За своєю правовою природою між Сторонами укладено договір найму (оренди). Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, а тому відповідно до вимог ст. 638 та ст. ст. 759-763 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. ст. 179, 180 Господарського кодексу України (далі - ГК України), він вважається укладеним та є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно зі ст. ст. 173, 174, 175 ГК України (ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Позивач вказує на те, що 11.01.2019 нею була здійснена сплата за оренду у розмірі 32 100,00 грн. по Договору та дана обставина не заперечується відповідачем.

Як вбачається із акту приймання - передачі Тимчасової споруди (від Орендодавця Орендарю) за Договором оренди № Ю-00000004 від 11.01.2019, копія якого міститься в матеріалах справи, 22.01.2019 відповідач передав позивачеві у тимчасове платне користування Тимчасову споруду згідно умов Договору.

Разом із тим, як вбачається із заяви позивача від 24.01.2019, що була отримана відповідачем того-ж дня, позивач заявила відповідачеві про розірвання Договору та повернення грошових коштів в сумі 32 000,00 грн. та згодом - 25.01.2019 Тимчасова споруда була повернута позивачем відповідачеві з тимчасового платного користування, що підтверджується актом приймання - передачі Тимчасової споруди (від Орендаря Орендодавцю) за Договором оренди № Ю-00000004 від 11.01.2019, копія якого також міститься в матеріалах справи.

Відтак, позивач користувався Тимчасовою спорудою у період з 22.01.2019 по 24.01.2019, тобто 3 дні, а відтак оскільки виходячи з п. 4.1. Договору та п. п. 1.2.1 Додаткової угоди №1 до Договору, орендна плата за 1 день становить 516,13 грн., розмір орендної плати за 3 дні становить 1 548,39 грн. та дана сума підлягає утриманню на користь відповідача із суми сплачених позивачем грошових коштів в сумі 32 000,00 грн.

Поряд із тим, в силу приписів ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частинами 1 та 2 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Таким чином, з урахуванням п. п. 3.3., 3.4. Договору, оскільки позивач звернувся до відповідача з пропозицією про розірвання Договору за шість місяців до закінчення мінімального терміну оренди, з орендної плати в сумі 32 000,00 грн. сплаченої позивачем, утриманню підлягає штраф у розмірі 10 % від суми зазначеної у п. 4.1. за кожен календарний місяць передчасного розірвання даного Договору (тобто за 6 місяців), що становить 9 600,00 грн.

Окрім того, як випливає з п. 1.1.2. Додаткової угоди №1 до Договору та з урахуванням п. 3.3 Договору, орендна плата в сумі 16 000,00 грн., що була сплачена позивачем також підлягає утриманню з позивача на користь відповідача.

За приписом ч. 1. ст. 601 ЦК України, зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Таким чином, зі сплаченої позивачем на користь відповідача орендної плати в сумі 32 000,00 грн., з урахуванням утримання на користь відповідача вартості фактичного користування позивачем Тимчасовою спорудою протягом 3 днів (в сумі 1 548,39 грн.), зарахування штрафу за розірвання Договору за шість місяців до завершення мінімального терміну його дії (в сумі 9 600,00 грн.), а також орендної плати за останній місяць оренди, що не підлягає поверненню позивачеві (в сумі 16 000,00 грн.), відповідачем на користь позивача підлягає поверненню орендна плата в сумі 4 851,61 грн.

Між тим, доказів повернення вказаної суми грошових коштів відповідачем суду не надано.

Статтями 525, 526 ЦК України, що кореспондуються за змістом з положеннями ст. 193 ГК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача за захистом яких він звернувся до суду в частині повернення відповідачем суми сплачених коштів в розмірі 16 000,00 грн. є обґрунтованими частково - на суму 4 851,61 грн.

Судом дана оцінка доводам відповідача викладеним у відзиві на позовну заяву з приводу того, що утримання відповідачем суми у розмірі 4 851,61 грн. мотивована зміною виду діяльності позивачем, що є грубим порушенням Договору на підтвердження чого відповідач надав відеозапис порушення та запис телефонної розмови з позивачем представником відповідача, у якому йдеться про наявність з її боку грубого порушення Договору у частині зміни функціонального призначення тимчасової споруди (продаж алкогольних напоїв), з яким позивач погодилась.

Разом із тим, з наданих відповідачем відеозапису, а також запису телефонної розмови неможливо достовірно встановити обставини на які посилається відповідач у своєму відзиві. Окрім того, суд звертає увагу відповідача на порушення приписів Господарського процесуального кодексу України, що встановлюють порядок подання електронних доказів, що встановлений статтею 96 вказаного Кодексу.

Так за приписами ч. ч. 1.,2 ст. 96 ГПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Окрім того факт правомірності утримання відповідачем суми у розмірі 4 851,61 грн. суперечить з визнанням відповідачем заборгованості перед позивачем на дану суму, яка також підтверджується встановленими судом обставинами у даній справі щодо правовідносин Сторін, що склалися за Договором.

Окрім того, факт цільового використання об`єкту оренди не стосується предмету спору у даній справі, оскільки дана обставина не стосується питання щодо повернення відповідачем різниці сплаченої ним на користь позивача орендної плати.

За приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

При цьому, в силу положень ст. ст. 74, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми сплачених коштів в розмірі 16 000,00 грн. є обґрунтованими частково, на суму 4 851,61 грн. та відповідно - позов підлягає задоволенню частково, на суму 4 851,61 грн.

Окрім того, позивач просить покласти на відповідача понесені витрати за надання адвокатських послуг в сумі 10 000,00 грн., на підтвердження чого позивач надала суду адвокатську угоду №26/02 від 26.02.2019, що укладена між позивачем та адвокатесою Чеховою Наталією Михайлівною, яка діяла на підставі ордеру на надання правової допомоги серії КВ № 093791, а також надано розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу та квитанцію про оплату позивачем вказаній адвокатесі грошових коштів в сумі 10 000,00 грн. на оплату адвокатської угоди №26/02 від 26.02.2019.

Так, згідно ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому ч. ч. 5, 6 ГПК України визначає, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач у своєму відзиві вказує на те, що витрати позивача на правову допомогу не є співмірними зі складністю справи виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на їх виконання, обсягом наданих послуг, ціною позову, а тому витрати на надання адвокатських послуг підлягають стягненню з позивача та відповідача у відношенні 75% - з позивача та 25 % - з відповідача (в розрахунку від первісної суми позову - 16 000,00 грн.). Тобто відповідач просить суд покласти на позивача витрати на правову допомогу в сумі 2 500,00 грн.

З урахуванням вищевикладеного, суд погоджується з доводами позивача з приводу того, що понесені позивачем витрати на правову допомогу є неспівмірними зі складністю даної справи та ціною позову, а тому суд вважає за необхідне зменшити суму витрат правову допомогу, що була понесена позивачем та яка підлягає покладенню на відповідача до 2 500,00 грн.

Разом із тим, відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на Сторони пропорційно до розміру позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 126, 129, 165, 178, 202, 232, 233, 237, п. 2. ч. 5. ст. 238, 240, 241, 247, ч. 1. ст. 256, ст. 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Касаткіної Надії Валентинівни задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Нємножко Дар`ї Петрівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код (ІПН): НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Касаткіної Надії Валентинівни ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код (ІПН): НОМЕР_2 ) заборгованість в сумі 4 851,61 грн., витрати на правову допомогу в сумі 2 500,00 грн. та судовий збір в сумі 582,60 грн. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 25.10.2019 року.

Суддя Ю.О. Підченко