ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2019 р. Справа №914/148/19

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Скрипчук О.С.

суддів Орищин Г.В.

Мирутенка О.Л.

секретар судового засідання Лагутін В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства «Приватна агроторгова фірма «Винниківська» б/н від 05.06.2019

на рішення Господарського суду Львівської області від 16.04.2019 (повний текст рішення складено 22.04.2019, м. Львів, суддя Запотічняк О.Д.)

у справі № 914/148/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро», м. Обухів Київської області

до відповідача: Приватного підприємства «Приватна агроторгова фірма «Винниківська», с.Чишки Пустомитівського району Львівської області

про стягнення 388 736,98 грн.

за участю представників:

від позивача: Бонтлаб В.В. - довіреність б/н від 22.04.2019;

від відповідача: Снігур Г.М. - ордер серії ЛВ № 149842 від 28.08.2019.

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ «Спектр -Агро» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Приватного підприємства «Приватна агроторгова фірма «Винниківська» про стягнення 388 736,98 грн., а саме 222 095,60 грн. - основного боргу, 224,98 грн. - відсотків за користування товарним кредитом, 37 909,21 грн. - пені, 37 966,53 грн. - 36 % річних, 16 121,54 - індексу інфляції, 74 419,12 грн. - штрафу.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що він на виконання умов договору поставки 29.05.2018 №142/18-ЛВ поставив відповідачу товар на загальну суму 402 541,27грн, який відповідач прийняв та повинен був оплатити у наступні строки: до 31.05.2018р. - 80 278,79грн (20% від ціни товару), до 31.08.2018р. - 321 116,00грн (80% від ціни товару). Позивач зазначає, що відповідач в порушення умов договору, оплатив тільки частину товару та з порушенням строків.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 16.04.2019 у справі № 914/148/19 позов ТзОВ «Спектр -Агро» задоволено частково. Суд виніс рішення, яким стягнув з Приватного підприємства «Приватна агроторгова фірма «Винниківська» на користь ТзОВ «Спектр - Агро» 388 443,02 грн. та судовий збір в сумі 5826,64грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що відповідач порушив умови договору.

Не погоджуючись з даним рішенням суду Приватне підприємство «Приватна агроторгова фірма «Винниківська» подало апеляційну скаргу б/н від 05.06.2019, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 16.04.2019 скасувати в частині стягнення 74 419,12 грн. штрафу та 37 966,53 грн. - 36% річних.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального і процесуального права. А саме, скаржник стверджує, що стягнення 36 % річних за невиконання умов договору є неправовмірним.

Також апелянт зазначає, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення свідчить про недотримання положень закріплених у ст. 61 Конституції України.

Позивачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу б/н і дати (вх. № 01-04/4655/19 від 22.07.2019, в якому просить рішення Господарського суду Львівської області від 16.04.2019 залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та висновки місцевого господарського суду не спростовує.

Апелянтом було подано до суду апеляційної інстанції заяву до апеляційної скарги б/н від 27.08.2019, в якій просить постановити ухвалу, якою визнати таким, що не підлягає виконанню наказ Господарського суду Львівської області від 14.05.2019 № 914/148/19 та витребувати у Пустомитівського районного відділу Головного територіального управління юстиції у Львівській області відповідний наказ. Дана заява судом відхилена, оскільки суд апеляційної інстанції не видавав наказ Господарського суду Львівської області від 14.05.2019 № 914/148/19, а згідно ст. 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 травня 2018 року між ТзОВ «Спектр-Агро» (постачальник) та Приватна агроторгова фірма «Винниківська» (покупець) було укладено договір поставки №142/18-ЛВ.

У зв`язку із тим, що Приватну агроторгову фірму «Винниківська» було перейменовано в Приватне підприємство «Приватна агроторгова фірма «Винниківська», 13 червня 2018 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до договору поставки № 142/18-ЛВ від 29.05.2018, згідно якої змінено найменування покупця на Приватне підприємство «Приватна агроторгова фірма «Винниківська».

Згідно умов договору постачальник зобов`язався передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення, а покупець зобов`язався прийняти товар і оплатити його вартість, сплативши за нього визначену договором грошову суму, а також сплатити відсотки за користування товарним кредитом в сумі, визначеній відповідно до умов договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п.1.2 договору сторони визначили, що найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки покупцю та базис поставки, порядок та термін оплати товару, інші умови, визначені в додатках до договору та у видаткових накладних, які є невід`ємною його частиною.

Згідно п. 2.1 договору вартість товару вказується у додатках до договору та у видаткових накладних складених на підставі договору.

Відповідно до додатку №1/СА000014578 від 29.05.2018 до договору №142/18-ЛВ, позивач зобов`язаний був поставити відповідачу продукцію (гербіциди, фунгіциди) на загальну суму 401 394,79грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов договору поставив відповідачу товар на загальну суму 402 541,27 грн. Факт поставки підтверджується долученими до справи накладними (а.с. 23-25) на загальну суму 402 541,27 грн.: ВН № 19069 від 13.06.2018 на суму 55 866,31 грн.; ВН № 30621 від 27.06.2018 на суму 172 420,92 грн.; ВН № 36607 від 11.09.2018 на суму 174 254,04 грн.

Відповідно до п. 2.4 договору, покупець проводить розрахунки з постачальником на умовах внесення оплати вартості товару, визначеної із врахуванням вимог п.п.2.2-2.3 договору, у вигляді авансової частини та відстроченого платежу, в розмірах вказаних в додатках до договору, шляхом перерахування коштів у національній валюті на поточний рахунок постачальника. Оплата вважається проведеною після зарахування коштів на рахунок постачальника, вказаного у тексті договору.

Відповідно до графіку оплати товару (додаток №1/СА000014578 від 29.05.2018 до договору №142/18-ЛВ) відповідач повинен був оплатити за отриманий товар у наступні строки: до 31.05.2018 - 80 278,79грн (20% від ціни товару), до 31.08.2018 - 321 116,00грн (80% від ціни товару).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем були здійснені наступні платежі в рахунок оплати товару: 31.05.2018 в розмірі 10 121,80 грн. (платіжне доручення № 110 від 31.05.2018); 05.06.2018 в розмірі 1 051,46 грн. (платіжне доручення № 118 від 05.06.2018); 19.06.2018 в розмірі 19 272,41 грн. (платіжне доручення № 136 від 19.06.2018); 04.09.2018 в розмірі 70 000,00 грн. (платіжне доручення № 267 від 04.09.2018); 06.11.2018 в розмірі 50 000,00 грн. (платіжне доручення № 444 від 06.11.2018); 12.11.2018 в розмірі 10 000,00 грн. (платіжне доручення № 169 від 12.11.2018); 19.11.2018 в розмірі 10 000,00 грн. (платіжне доручення № 495 від 19.11.2018); 22.12.2018 в розмірі 10 000,00 грн. (платіжне доручення № 543 від 22.12.2018).

Позивач при зверненні до суду першої інстанції стверджує що відповідач, згідно умов договору зобов`язаний був перерахувати позивачу кошти в сумі 80 278,79грн до 31.05.2018, однак, в межах зазначеного строку були перераховані кошти в сумі 10 121,80грн. Решта коштів першого платежу в сумі 70 156,99грн були сплачені відповідачем з порушенням строків, а саме: 05.06.2018 - 1 051,46 грн, 19.06.2018 - 19 272,41 грн, 04.09.2018 - 49833,12грн.

Водночас позивач зазначає, що суму вартості товару у розмірі 321 116,00грн відповідач повинен був перерахувати йому до 31.08.2018р., однак, сплатив його тільки частково та з порушенням строків оплати, а саме: 04.09.2018 - 20166,88грн, 06.11.2018. - 50 000,00 грн, 12.11.2018 - 10 000,00 грн, 19.11.2018 р. - 10 000,00 грн 22.12.2018 - 10 000,00 грн.

Позивач вказує, що залишок боргу відповідача становить 222 095,60 грн.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем несвоєчасно та не в повному обсязі здійснено оплату обумовлену договором поставки, а відтак порушено взяті на себе договірні зобов`язання. Зазначений факт не заперечується відповідачем.

Апелянт (відповідач) не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині стягнення 222 095,60 грн. основного боргу, 224,98 грн. відсотків за користування товарним кредитом, 37 909,21 грн. пені, 16 121,54 - індексу інфляції.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині стягнення 37 966,53 грн. - 36 % річних, 74 419,12 грн. - штрафу.

Відповідно до ч. 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

За умовами ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В п. 7.2 договору сторони погодили, що у випадках порушення умов даного договору, постачальник має право притягти покупця до відповідальності за несвоєчасне виконання будь-яких грошових зобов`язань за договором. За порушення даних умов договору покупець:

А) сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми боргу, за кожен день прострочення виконання грошового зобов 'язання;

Б) у випадку прострочення оплати більше ніж на 5 банківських днів, сплачує штраф в розмірі 20 % від несплаченої суми, яка склалася на наступний день після прострочення виконання грошового зобов 'язання;

В) сплачує на користь постачальника 36 % річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення.

Відповідно до положень ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи зазначене необґрунтованими є посилання апелянта на те, що стягнення 36 % річних за невиконання умов договору є неправовмірним.

Судом проведено перевірку правильності здійснених позивачем розрахунків та встановлено, що при розрахунку 36% річних позивачем при визначенні бази нарахування та періоду нарахування не враховано ту обставину, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення відсотків. Провівши перерахунок розрахунку позивача суд апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції що до стягнення підлягають 37 818,60 грн. 36 % річних (з 01.09.2018 по 23.01.2019).

Водночас, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу в сумі 74 419,12 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Необґрунтованим є твердження апелянта про те, що відповідно до ст. 549 ГПК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення свідчить про недотримання положень ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Адже, за змістом статті 549 ЦК України, на яку посилався скаржник, штраф та пеня визначені як форми неустойки, тоді як в силу статті 230 ГК України є видами штрафних санкцій, тобто штраф та пеня не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, тому їх одночасне застосування в межах одного виду відповідальності не суперечить приписам статті 61 Конституції України. Дана правова позиція відображена в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 908/3327/16 від 11.10.2018.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 16.04.2019 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально необґрунтовані та висновку місцевого господарського суду не спростовують.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір, сплачений за апеляційну скаргу, покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1.В задоволенні апеляційної скарги Приватного підприємства «Приватна агроторгова фірма «Винниківська» б/н від 05.06.2019 відмовити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 16.04.2019 у справі № 914/148/19 залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за апеляційні скаргу, покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови складено 28.10.2019.

Головуючий - суддя Скрипчук О.С.

суддя Орищин Г.В.

суддя Мирутенко О.Л.