Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2019 р. м. Рівне Справа № 918/545/19

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Пашкевич І.О., розглянувши матеріали справи за позовом

Малого приватного підприємства "Моріон" (33028, м. Рівне, вул. Шевченка, 7, )

до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

про стягнення неустойки в сумі 60 560 грн. 60 коп.

Без виклику та повідомлення сторін.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року Мале приватне підприємство "Моріон" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 , покликаючись на ст.ст. 526, 610, 612, 785 ЦК України, просив стягнути неустойку в розмірі 60 560, 60 грн., яка виникла у зв`язку із користуванням відповідачем орендованими площами без відповідних договорів.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 02 вересня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику сторін (без проведення судового засідання).

24 вересня 2019 року через відділ канцелярії суду ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву, в якому остання зазначила про недійсність документів долучених позивачем до позовної заяви, а також недійсність ухвал по справі №918/545/19

10 жовтня 2019 року через відділ канцелярії суду Малим приватним підприємством "Моріон" подано заяву у якій позивач повідомив, що сума, яка заявлена до стягнення не змінилася та становить 60 560,60 грн.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Мале приватне підприємство "Моріон", є власником (оператором) ринку "Моріон" який знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Шевченка, 7, що підтверджується Дозволом Управління торгівлі, громадського харчування та побутового обслуговування Виконавчого комітету Рівненської міської ради на розміщення об`єкта торгівлі, громадського харчування та побутового обслуговування № 682 від 13.08.2003 (а.с. 11).

15 липня 2016 року між Малим приватним підприємством "Моріон" (далі Підприємство або відповідач) та Фізичною особою-підприємцем Бекетовою Наталією Арсентіївною (далі Бекетова Н.А. або відповідач), було укладено Договори оренди торговельного місця №12/16, №14/16, № 20/16, (далі - Договори) (а.с. 14-15, 18-19, 22-23) та Додаткові угоди до вказаних Договорів (далі - Додаткові угоди) (а.с. 17, 21, 25).

Згідно умов п.1.1. Договорів Орендодавець (Позивач) передає, а орендар (Відповідач) приймає у строкове платне користування місця: № 12 загальною площею 4,4 кв.м, №14 загальною площею 4,4 кв.м, № 20 загальною площею 5,5 кв.м, що розташовані на території ринку "Моріон", (далі - об`єкти оренди) для провадження торговельної діяльності.

Відповідно до п. 4 Додаткових угод сторони домовились п. 6.1. Договорів викласти у наступній редакції, а саме, було визначено термін дії усіх Договорів з 01 серпня 2016 року до 31 жовтня 2017 року включно.

01 серпня 2016 року позивач передав відповідачу у строкове платне користування місця №12, №14, № 20, що підтверджується актами приймання-передавання, які є додатками №1 до Договорів (а.с. 16, 20, 24).

Разом з тим, судом встановлено, що строк дії Договорів, який був визначений п. 6.1. в редакції Додаткових угод закінчився 31.10.2017.

Згідно п.3.2.5., п.3.2.11 Договорів, відповідач зобов`язувалася повернути позивачу торгівельні місця підписавши акт приймання-передачі (повернення) торгівельного місця в день закінчення дії договорів.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач своїх зобов`язань із повернення торгівельних місць не виконала і Підприємство звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом про зобов`язання звільнити вказані торгівельні місця.

26 березня 2018 року рішенням Господарського суду Рівненської області у справі №918/802/17 (а.с. 26-36), зобов`язано Фізичну особу-підприємця Бекетову Наталію Арсентіївну звільнити торговельні місця №12, № 14 та № 20, що розташовані на ринку "Моріон" (м. Рівне, вул. Шевченка, 7) шляхом демонтажу тимчасових нестаціонарних споруд типу КЗТ.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, факт неналежного виконання зобов`язань відповідачем щодо повернення торговельних місць та умисного неправомірного користування ними після закінчення терміну дії Договорів підтверджується зазначеним рішенням суду, яке набрало законної сили.

15 квітня 2019 року на виконання вказаного вище рішення суду та на підставі судового наказу № 918/802/17 від 16.05.2018 Рівненським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області в межах виконавчого провадження ВП №56668770 примусово було звільнено торгівельні місця на ринку "Моріон" №12, №14, №20 шляхом демонтажу нестаціонарних конструкцій типу КЗТ, що стверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 15.04.2019 №56668770 (а.с. 37).

Отже, судом встановлено, що торгівельні місця позивачу були повернуті з користування відповідача 15 квітня 2019 року.

Із зазначеного вбачається, що відповідач користувалася торгівельними місцями № 12, № 14 та № 20 на ринку "Моріон", не маючи на це права з 01 листопада 2017 року (з моменту закінчення договорів оренди) по 15 квітня 2019 року (до примусового виконання рішень суду, щодо повернення орендованих торгівельних місць).

Згідно ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Враховуючи зазначені норми права, позивач скористався своїм правом та нарахував відповідачу неустойку.

Станом на момент припинення дії Договорів (31.10.2017 року) розмір орендної плати становив: за Договором №12/16 оренди торговельного місця від 15.07.2016 - 532,40 грн.; за Договором №14/16 оренди торговельного місця від 15.07.2016 - 532,40 грн.; за Договором №20/16 оренди торговельного місця від 15.07.2016 - 665,50 грн. (п. 4.1. Договорів).

Отже, позивач, враховуючи положення ч.2 ст.785 ЦК України нарахував відповідачу неустойку за несвоєчасне повернення торговельних місць за період з 01.11.2017 по 15.04.2019, в розмірі 60 560 грн. 60 коп. (розрахунок а.с. 9).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач з метою врегулювання даного спору у позасудовому порядку надіслав на адресу відповідача 29 червня 2019 року вимогу вих. №218 від 27.06.2019 про сплату неустойки, яку ОСОБА_1 отримала 05 липня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 38,39).

Однак, вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та виконання, а тому Підприємство звернулося до суду із даним позовом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд встановив, що останній є арифметично вірним із зазначенням вірних періодів та сум.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів.

Відповідно до статті 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Оскільки, відповідачем не надано доказів погашення заборгованості, а факт користування орендованими площами без відповідного договору, підтверджується матеріалами справи, суд дійшов висновку, що позов про стягнення неустойки на підставі статті 785 ЦК України з ОСОБА_1 на користь Малого приватного підприємства "Моріон" у сумі 60 560 грн. 60 коп. є обґрунтований, а тому підлягає до задоволення.

Крім того, що стосується тверджень наведених у відзиві на позовну заяву, щодо недійсності документів наданих позивачем та процесуальних документів у справі №918/545/19, суд зазначає, що вказані твердження не відповідають дійсності, оскільки не підтвердженні належними та допустимими доказами, не спростовують вищенаведених висновків суду та усе наведене у відзиві на позовну заяву є суб`єктивною думкою відповідача.

Судом, також з`ясовано та враховано, що відповідач на момент порушення провадження та розгляду справи №918/545/19, а саме з 28 січня 2019 року, припинила свою підприємницьку діяльність, що стверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.12-13).

Разом з тим, порушуючи провадження у справі, судом були враховані наступні норми права та правові позиції.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Зазначений правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 провадження № 12- 294гс18.

Таким чином, враховуючи що зміст правовідносин між позивачем та відповідачем виникли з господарських договорів, зобов`язання за якими у відповідача із втратою статусу ФОП не припинились, цей спір за своїм предметним складом підвідомчий господарській юрисдикції.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року у справі №280/1133/17 провадження №61-41133св18.

У відповідності до статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

За статтею 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

З усього зазначеного вище, вбачається, що позивач правомірно звернувся у Господарський суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, судовий збір в сумі 1 921 грн. 00 коп. покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Малого приватного підприємства "Моріон" (33028, м. Рівне, вул. Шевченка, 7, Код ) - 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн. 60 коп. неустойки за прострочення повернення торгівельних місць та 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 24.10.2019.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя І.О. Пашкевич