ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2019 року Справа № 923/123/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В. при секретарі Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд", м. Київ, ,

до Фермерського господарства "Восход-2012", с. Балашове Іванівського району Херсонської області, ,

про стягнення 1345081,65 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - адвокат Подсосенська Н.І., ордер серії ХС № 177952 від 23.04.2019р.

У відповідності до ч. 1 п. 1 статті 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суть спору: 20 лютого 2018 року Публічне акціонерне товариство "Аграрний фонд" звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою про стягнення з Фермерського господарства "Восход-2012" заборгованості у розмірі 1345081,65 грн. з якої: 377081,65 грн. - сума пені та 968000,00 грн. - сума штрафу.

Позовні вимоги, з посилання на ст. ст. 526, 530, 549, 610, 611, 612 ЦК України, ст.ст. 193, 230 ГК України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з поставки товару за біржовим договором на поставку зерна врожаю 2017 року № 2353 Ф від 02.12.2016 року.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 23.07.2018 у справі № 923/123/18 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" задоволено частково та стягнуто з Фермерського господарства "Восход-2012" 328923,33 грн. штрафу, 138478,83 грн. пені та судовий збір у розмірі 7021,33 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 у справі № 923/123/18 апеляційну скаргу ФГ "Восход-2012" задоволено, рішення Господарського суду Херсонської області від 23.07.2018 скасовано та відмовлено ПАТ "Аграрний фонд" у задоволенні позовних вимог. З Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" стягнуто на користь Фермерського господарства "Восход-2012" судовий збір за апеляційний перегляд рішення у розмірі 10533,00 грн.

Постановою Верховного Суду від 05 березня 2019 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" задоволено частково, рішення Господарського суду Херсонської області від 23.07.2018 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 у справі 923/123/18 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Херсонської області.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, Верховний Суд дійшов висновку, що при вирішенні даного спору суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, не надали оцінку всім доводам та запереченням сторін, не дослідили всіх наявних в матеріалах справи доказів.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Херсонської області № 133 від 27 березня 2019 року у справі № 923/123/18 призначено повторний авторозподіл, у зв`язку з направленням справи на новий розгляд.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2019 визначено суддю по справі - Нікітенко С.В.

Ухвалою від 29 березня 2019 року суддею Нікітенком С.В. прийнято справу № 923/123/18 до провадження, справу визначено розглядати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 24 квітня 2019 року

Також ухвалою від 29.03.2019 судом встановити відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням Постанови Верховного Суду від 05 березня 2019 у справі протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання цієї ухвали, але не пізніше 23.04.2019. Також запропоновано позивачу надіслати (надати) до суду: письмові пояснення з урахуванням Постанови Верховного Суду від 05 березня 2019; відповідь на відзив відповідача - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву, але не пізніше 23.04.2019.

Ухвалою від 17 квітня 2019 року суд відмовив Публічному акціонерну товариству "Аграрний фонд" у задоволенні заяви про проведення судового засідання у справі 923/123/18 призначеного на 24.04.2019 на 14:30 год. в режимі відеоконференції.

Для забезпечення реалізації всіма учасниками процесу своїх процесуальних прав і обов`язків, з метою повного, об`єктивного, всебічного розгляду справи, суд, ухвалою від 24 квітня 2019 року відклав підготовче засідання у справі на 22.05.2019р.

02 травня 2019 року до суду від позивача у справі на підтвердження своєї правової позиції надійшли письмові пояснення з урахуванням Постанови Верховного Суду від 05 березня 2019 року. Дані пояснення суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.

06 травня 2019 року до суду від відповідача у справі надійшла заява від 19.04.2019р., в якій відповідач просить долучити до матеріалів справи додаткові докази.

Щодо поданої відповідачем заяви від 19.04.2019р., то суд зазначає, що відповідно до приписів ч.9 ст. 80 ГПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Суд звертає увагу, що відповідачем не надано суду доказів на підтвердження направлення позивачу заяви від 19.04.2019р., також відповідач і не надав доказів на підтвердження того, що такі докази є у позивача.

За таких обставин, враховуючи те що, відповідачем порушено порядок подання доказів, а тому суд не бере до уваги заяву відповідача від 19.04.2019р.

У зв`язку з відсутністю відеозв`язку з Господарським судом Київської області, суд, ухвалою від 22.05.2019 на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, продовжив строк проведення підготовчого засідання у справі № 923/123/19, підготовче засідання у справі відклав та призначив розгляд справи у підготовчому судовому засіданні на 25 липня 2019 року в режимі відеоконференції з Господарським судом Київської області.

28 травня 2019 року до суду від позивача у справі надійшли письмові пояснення щодо наданих відповідачем додаткових доказів. Дані пояснення суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.

25 липня 2019 року до суду від відповідача у справі надійшла заява від 25.07.2019р., в якій відповідач просить долучити до матеріалів справи додаткові докази.

Щодо поданої відповідачем заяви про долучення доказів доказами, то суд зазначає, що відповідно до приписів ч.3, ч.4, ч.8 ст. 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

За приписами частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Так, в ухвалою від 29.03.2019р. про прийняття справи до провадження суд встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням Постанови Верховного Суду від 05 березня 2019 у справі протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання цієї ухвали, але не пізніше 23.04.2019.

Відповідно до статті 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

У відповідності до положень статті 118 господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, враховуючи те що, відповідачем пропущено встановлений судом строк для подання доказів та не надано обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного процесуального строку для надання доказів, а тому суд не приймає до розгляду заяву відповідача від 25.07.2019р.

Ухвалою від 25 липня 2019 суд закрив підготовче провадження у справі № 923/123/18, призначив справу до судового розгляду по суті на 20 серпня 2019 року на 10:00 год., в режимі відеоконференції з Господарським судом Київської області.

У зв`язку з необхідністю забезпечення реалізації всіма учасниками процесу своїх процесуальних прав і обов`язків, з метою повного, об`єктивного, всебічного розгляду справи, суд, ухвалою від 20 серпня 2019 року продовжив строк розгляду справи по суті відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відклав розгляд справи та призначив судове засідання для розгляду справи по суті на 13 вересня 2019 року.

09 вересня 2019 року до суду від відповідача у справі надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи копії Висновку науково-правової експертизи від 16.08.2019р.

12 вересня 2019 року на електрону адресу Господарського суду Херсонської області від позивача у справі надійшло клопотання, відповідно до якого позивачем надаються свої міркування стосовно поданого відповідачем для залучення до матеріалів справи висновку щодо проведеної науково-правової експертизи №9349 від 16.08.2019 щодо виконання біржового договору поставки зерна. Позивач просить суд прийняти дане клопотання до розгляду та відмовити відповідачу у залучені до матеріалів справи зазначеного висновку.

13 вересня 2019 року до суду від відповідача у справі надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи Висновку науково-правової експертизи №9349 від 16.08.2019р. щодо виконання біржового договору поставки зерна. Відповідачем додатково обґрунтовуються підстави щодо необхідності залучення до матеріалів справи наданого висновку та врахування судом при прийняті рішення.

Щодо наданих відповідачем для залучення до матеріалів справи додаткових документів, що надійшли на адресу суду 09 вересня 2019 року та 13 вересня 2019 року, а саме Висновку науково-правової експертизи від 16.08.2019р. та Висновку науково-правової експертизи №9349 від 16.08.2019 щодо виконання біржового договору поставки зерна, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (ч. ч. 1, 2 ст. 114 ГПК України).

Частиною 1 ст. 119 ГПК України визначається, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 зазначеної статті вбачається, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк.

При цьому поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення відповідних процесуальних дій. Поновлення пропущеного процесуального строку є правом господарського суду, яке він використовує виходячи із поважності причин пропуску строку на оскарження.

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні ст. 86 ГПК України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4, 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Ухвалою від 25 липня 2019 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті.

Пунктом 6 зазначеної ухвали суд роз`яснив учасникам справи ст. 207 ГПК України, згідно положень якої під час розгляду справи по суті в учасників справи з`ясовується, чи мають вони заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений

За таких обставин, враховуючи те що, відповідачем пропущено встановлений законом строк для подання доказів, та не зазначення обґрунтування неможливості їх подання у встановлений строк, суд приходить до висновку про залишення без розгляду клопотання ФГ "Восход 2012" про приєднання до матеріалів справи Висновку науково-правової експертизи від 16.08.2019р. та Висновку науково-правової експертизи №9349 від 16.08.2019 щодо виконання біржового договору поставки зерна .

У судовому засіданні 13.09.2019р. суд розпочав розгляд справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні 13.09.2019р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві та письмових пояснення з урахуванням постанови Верховного Суду від 05 березня 2019 року у справі №923/123/18.

Представник відповідача у судовому засіданні 13.09.2019р. позовні вимоги не визнав та у задоволенні позову просив відмовити, оскільки позивачем змінений базис поставки після кінцевого строку поставки, зазначеного у біржовому договорі на поставку зерна врожаю 2017 року № 2353 Ф від 02.12.2016 року, що зумовило неможливість виконання зобов`язань за договором у повному обсязі, внаслідок зменшення кількості зерна належної якості. Позивачем не укладено договір складського зберігання зерна з філією ПАТ «ДПЗКУ» «Братолюбівський елеватор» на 2017 маркетинговий рік, внаслідок чого останній відмовився прийняти від відповідача для позивача зерно за біржовим договором на поставку зерна врожаю 2017 року № 2353 Ф від 02.12.2016 року. Відсутність договору складського зберігання зерна із зерновим складом, визначеним базисом поставки за договором. Відповідач вважає простроченням кредитора, що спростовує твердження позивача про порушення відповідачем строків поставки та підставність стягнення неустойки за порушення договірних зобов`язань. Неналежним виконанням позивачем зобов`язань за біржовим договором на поставку зерна врожаю 2017 року № 2353 Ф від 02.12.2016 року відповідачу спричинені збитки.

13 вересня 2019 року суд оголосив перерву у засіданні суду до 03.10.2019р.

16 вересня 2019 року до суду від позивача у справі надійшов оригінал клопотання ПАТ "Аграрний фонд", яке вже було отримано судом електронною поштою 12 вересня 2019 року.

У призначене судове засідання 03 жовтня 2019 року представник позивача не з`явився, з невідомих суду причин, у зв`язку з чим відеоконференція з Господарським судом Київської області не проводилась.

Оскільки у судовому засіданні 13 вересня 2019 року було оголошено перерву до 03.10.2019, за участю представників сторін, зі сторони позивача за участю - ОСОБА_1 , зі сторони відповідача за участю - Подсосенської Н.І., то суд вважає, що учасники справи були належним чином повідомленні про дату, час та місце проведення наступного судового засідання.

За таких обставин, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає за доцільне продовжити судове засідання без участі представника позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні 03.10.2019р. позовні вимоги не визнав та у задоволенні позову просив відмовити.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення і повідомлено представнику відповідача про дату складення повного рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд -

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що 2 грудня 2016 року між ПАТ «Аграрний фонд» (надалі покупець або позивач) і Фермерським господарством «Восход-2012» (надалі постачальних або відповідач) був укладений біржовий договір поставки зерна врожаю 2017 року № 2353Ф (надалі - Договір), за умовами якого відповідач зобов`язався передати у власність позивача пшеницю м`якого класу в кількості 1000,000 тонн (надалі - Товар) в строк до 01.10.2017 року, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити його (а.с. 9-16. т.1).

Згідно з п. п. 2.1.1, 2.1.2 договору постачальник зобов`язався поставити покупцю зерно пшеницю м`яку 3-го класу в кількості 1000,000 тонн, яке буде вирощене та зібране в 2017 році на земельній ділянці/ділянках сільськогосподарського призначення постачальника загальною посівною площею 365,1407 га. Постачальник зобов`язаний поставити товар для зберігання на зерновий склад, визначений у п. 2.2. договору в кількості 1000,000 тонн в строк до 01.10.2017 року, що являє собою кінцевий строк поставки.

У п. 2.2 договору вказано, що базис поставки: ЕХW Філія Публічного акціонерного товариства ДПЗКУ Братолюбівський елеватор юр. адреса: 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1; факт, адреса: 74640, Херсонська обл., Горностаївський р-н, с. Костянтинівна, вул. Робоча, 1 на умовах Інкотермс 2010.

Відповідно до п. 2.3. договору, покупець залишає за собою право змінити базис поставки, попередньо повідомивши про це продавця, але не пізніше ніж за 45 календарних днів до кінцевого строку поставки.

Передача Товару у власність здійснюється на базисі поставки, визначеному пунктом 2.2, в строки відповідно до п. 2.1.2 цього договору. Зобов`язання постачальника з поставки товару не залежить від величини зібраного на посівній площі урожаю та може бути виконане постачальником за рахунок інших полів постачальника. Поставка товару, раніше придбаного постачальником у третіх осіб, може бути здійснена тільки за попередньою письмовою згодою покупця, про що складається додаткова угода (пункт 2.4. договору).

За умовами п. 2.6 договору поставка вважається здійсненою в момент підписання акта(ів) передавання-приймання товару на зерновому складі згідно з п. 2.2 договору відповідно до умов цього договору та видачі покупцеві складської квитанції або складського свідоцтва.

Пунктом 4.2. договору визначено, що остаточний розрахунок з постачальником за товар проводиться покупцем на підставі наявності таких документів: договору складського зберігання зерна між зерновим складом та покупцем; складських документів на зерно, виписаних покупцю на весь обсяг товару; картки аналізу зерна або посвідчення про якість зерна; акта(ів) приймання-передавання до біржового договору поставки зерна врожаю 2017 року на весь обсяг товару, який (які) підписується в тристоронньому порядку, а саме постачальником, покупцем та зерновим складом; акта(ів) приймання-передавання до договору складського зберігання зерна на весь обсяг товару; податкових накладних, зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних та виписаних на різницю між попередньою оплатою, наданою актом(ами) приймання-передавання зерна, а також розрахунків попередніх податкових накладних, якщо відбулась зміна ціни або номенклатури товару; довідки (довідок) про вирощування зерна (товару) або зерна (товару) за формою згідно додатку до договору.

Розділом 5 договору сторони передбачили ціну та порядок розрахунків. Так, ціна на момент укладення договору для здійснення попередньої оплати за одиницю товару (тону) 3700,00 грн. з урахуванням ПДВ є базовою. Базова ціна підлягає перегляду відповідно до п. 5.4 цього договору, а загальна вартість товару (партії товару) підлягає перерахунку на момент кожної поставки товару. Загальна базова ціна договору на момент укладення складає 3700000,00 грн., в тому числі ПДВ (п.п. 5.1. 5.2 договору).

Відповідно до п. 5.3. 5.4 договору покупець зобов`язується протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту набрання чинності договором застави, передбаченим п. 2.5 договору, але в будь-якому разі після набрання чинності договором страхування та надання акта огляду сільськогосподарських культур до договору страхування, перерахувати кошти (попередню оплату) на поточний рахунок постачальника в розмірі 2405000,00 грн., в тому числі ПДВ, що складає 65% від загальної базової ціни договору, передбаченої у п. 5.2 цього договору, за вирахуванням суми, передбаченої у пп. 5.3.1 цього договору. Покупець утримує 238388,80 грн. без ПДВ, що складає 9,912216% від попередньої оплати, передбаченої п. 5.3 цього договору, для сплати страхового платежу, який сплачується протягом 5 (п`яти) банківських днів після отримання від страхової компанії акта огляду сільськогосподарських культур до договору страхування. Ціна за одиницю товару та загальна ціна договору, передбачені п. 5,1 та п. 5.2 цього договору, є базовими і підлягають перегляду (зміні як в більшу, так і в меншу сторону) відповідно до змін у кон`юнктурі ринку товару на момент фактичного виконання постачальником своїх зобов`язань з поставки товару (партії товару) покупцеві у строки, зазначені в пп. 2.1.2. Під кон`юнктурою ринку товару сторонами визнано ціну, що склалася на, ринку відповідно до довідки Аграрної біржі про ринкові ціни на зернові культури урожаю 2016/2017 року, на останній день поставки товару (партії товару) на умовах ЕХW - зерновий склад.

За умовами п. 5.8. договору, сторони зобов`язуються складати та підписувати відповідні додаткові угоди, в яких відображатиметься вартість кожної партії товару, що поставлятиметься за цим договором. У разі прострочення поставки товару постачальник зобов`язується поставляти товар за цінами, що будуть розраховані самостійно покупцем відповідно до п. 5.4, п.5.5, п. 5.6. договору без підписання додаткової угоди на підставі відповідної письмової вимоги покупця.

Остаточний розрахунок за товар покупець зобов`язується сплатити протягом 10 робочих днів з моменту підписання сторонами додаткової угоди з остаточним розрахунком вартості товару, але в будь якому випадку тільки після здійснення постачальником фактичної поставки (передачі права власності) товару в кількості. визначеної п. п. 2.1.1, 2.1. договору, підписання відповідних актів передавання-приймання та надання постачальником документів, передбачених п. 4.2. договору.

Пунктом 6.1.3. договору встановлений обов`язок постачальника здійснити збір і поставку товару на базис поставки (зерновий склад) відповідно до п.2.2. договору за свій рахунок.

У п. 7.1 договору передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з цим договором та/або законодавством України.

Згідно з п. 7.2. договору визначено, що за порушення строків виконання постачальником зобов`язання з поставки товару з нього стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості недопоставленого обсягу товару, розрахованої від ціни, визначеної в довідці Аграрної біржі, що діяли на останній день поставки (пп. 2.1.2 цього договору) за кожний день прострочення; за прострочення понад 10 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 20 відсотків вартості недопоставленого обсягу товару, розрахованої від ціни відповідно довідки Аграрної біржі, що діяла на останній день поставки (п. 2.1.2 цього договору).

На виконання п. 2.5 біржового договору відповідачем було укладено договір застави від 02.12.2016 року, договір комплексного страхування посівів майбутнього врожаю сільськогосподарських культур від 02.12.2016 року, договір добровільного комплексного страхування посівів сільськогосподарських культур на період перезимівлі від 02.12.2016 року.

З виписки з рахунку від 05.12.2016 року вбачається, що позивачем було перераховано відповідачу попередню оплату у сумі 2405000,00 грн. з утриманням 238388,80 грн. для сплати страхового платежу.

Також відповідачем було укладено договір складського зберігання зерна із Публічним акціонерним товариством ДПЗКУ - зерновий склад філія Братолюбівський елеватор від 03.07.2017 року 4-ЗБ/2017.

Листом від 20.07.2017 року за вих. № 08-07 Фермерське господарство Восход-2012 повідомило Публічне акціонерне товариство Аграрний фонд про підготовку до відвантаження зерна пшениці на Братолюбівський елеватор та відмову прийняти зерно врожаю 2017 року для покупця, а також, просив повідомити базис поставки зерна відповідно до біржового договору поставки зерна врожаю 2017 року чи його зміну.

Листом від 20.07.2017 року за вих. № 7-07 Фермерське господарство Восход-2012 звернулось до Публічного акціонерного товариства ДПЗКУ з проханням повідомити причину відмови філії Публічного акціонерного товариства ДПЗКУ Братолюбівський елеватор прийняття та зберігання зерна пшениці м`якої 3 класу врожаю 2017 року для подальшої передачі у власність Публічному акціонерному товариству Аграрний фонд.

У відповідь філія Публічного акціонерного товариства ДПЗКУ Братолюбівський елеватор повідомила про закінчення дії договору складського зберігання від 08.08.2016 року №66-3/3Б, укладеного із Публічний акціонерним товариством Аграрний фонд щодо зберігання врожаю 2016 року (в межах відповідного маркетингового року) та не укладення позивачем відповідної угоди на новий маркетинговий рік з липня 2017 року по червень 2018 року, у зв`язку з чим філія Публічного акціонерного товариства ДПЗКУ Братолюбівський елеватор приймання та зберігання зерна врожаю 2017 року для Публічного акціонерного товариства Аграрний фонд в період з 2017 року не здійснює.

В матеріалах справи містяться листи відповідача до позивача від 02.08.2017 року №01-08, від 14.08.2017 року № 07-08, від 31.08.2017 року № 09-08, від 13.09.2017 року №16-09 з доказами їх направлення позивачу, в яких повідомлялось Публічне акціонерне товариство Аграрний фонд про відмову філії Публічного акціонерного товариства ДПЗКУ Братолюбівський елеватор прийняти зерно пшениці врожаю 2017 року для подальшої передачі у власність Публічному акціонерному товариству Аграрний фонд та необхідність узгодження із зерновим складом питання можливості здійснення поставки зерна пшениці 3 класу врожаю 2017 року в кількості 1000 тонн на виконання умов біржового договору від 02.12.2016 року № 2353Ф, зазначаючи про відсутність у фермерського господарства належних умов для зберігання зерна (т. 1, а. с. 77-83; т. 2, а. с. 40-41).

В строк до 01.10.2017 року відповідач не здійснив поставку товару на зерновий склад, визначений як базис поставки у біржовому договорі від 02.12.2016 р. № 2353Ф.

Надалі, між Публічним акціонерним товариством Аграрний фонд та Фермерським господарством Восход-2012 було укладено додаткову угоду від 31.10.2017 року № 1 до біржового договору поставки зерна врожаю 2017 року № 2353Ф, якою викладено пункт 2.2. біржового договору в іншій редакції, а саме: змінено базис поставки: EXW ТОВ Оптімусагро Трейд Сірогозький ВСП, фактична адреса:74721, Херсонська область, Нижньосірогозький район, с. Сірогози, вул. Миру, б.1 на умовах Інкотермс 2010.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди № 1 відповідачем передано позивачу у власність 111,212 тонн пшениці м`якої 2 класу 2017 року за ціною 4907,42 грн./тонна та 301,320 тонн пшениці м`якої 3 класу 2017 року за ціною 4677,42 грн./тонна на складі Сірогозький ВСП Товариства з обмеженою відповідальністю Оптімусагро Трейд, 74721, Херсонська область, Нижньосірогозький район, с. Сірогози, вул. Миру, б.1, що підтверджено актами передавання-приймання зерна до біржового договору поставки зерна врожаю 2017 року від 02.12.2016 року №2353Ф.

Додатковою угодою від 23.11.2017 року № 2 до біржового договору поставки зерна врожаю 2017 року №2353Ф змінено розділ 12 біржового договору поставки зерна врожаю 2017 року №2353Ф в частині зазначення місцезнаходження та реквізитів постачальника та, відповідно до п.2 цієї угоди, відповідачем передано позивачу у власність 143,594 т пшениці м`якої 3 класу 2017 року за ціною 4691,57 грн./тонна на складі Сірогозький ВСП ТОВ Оптімусагро Трейд, 74721, Херсонська область, Нижньосірогозький район, с. Сірогози, вул. Миру, б.1, що підтверджено актом передавання-приймання зерна до біржового договору поставки зерна врожаю 2017 року від 02.12.2016 року №2353Ф.

З огляду на поставлення відповідачем частини товару поза строком, визначеним біржовим договором поставки зерна врожаю 2017 року, Публічне акціонерне товариство Аграрний фонд направило Фермерському господарству Восход-2012 вимогу про стягнення пені і штрафу у розмірі 1293521,25 грн. у строк до 31 січня 2018 року. Відповідач пеню і штраф не сплатив.

Оскільки відповідачем не виконані договірні зобов`язання з поставки товару, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача суми пені у розмірі 377081,65 грн. та суми штрафу у розмірі 968000,00 грн.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного (господарського) законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд, проаналізувавши умови Біржового договору поставки зерна врожаю 2017 року № 2353 Ф від 02.12.2016р. дійшов висновку про те, що між позивачем та відповідачем склались відносини з поставки товару, які врегульовані §1 та 3 глави 54 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України).

За частинами 1 та 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 663 та частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається, виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з частиною 4 статті 267 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Щодо того, які умови поставки товару були погоджені сторонами у біржовому договорі, то суд зазначає наступне.

Так, у пункті 2.2. договору сторони погодили базис поставки: EXW Філія Публічного акціонерного товариства «ДПЗКУ «Братолюбівський елеватор», юридична адреса: 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1; фактична адреса: 74640, Херсонська область, Горностаївський район, с. Костянтинівна, вул. Робоча, 1 на умовах Інкотермс-2010.

Так, відповідно до визначення поняття EXW згідно «Інкотермс 2010 Міжнародних правил тлумачення торгових термінів» (надалі Інкотермс 2010), які набрали чинності з 01.01.2011р., визначені сторонами як базис поставки умовами договору - «Франко завод» (філія ПАТ «ДПЗКУ» «Братояюбівський елеватор») означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з поставки, коли він надасть товар у розпорядження покупця па вказаному місці (Херсонська область, с. Костянтинівна., вул. Робоча, 1).

У пункті 6.1.3. договору сторони встановили обов`язок постачальника здійснити збір і доставку товару на базис поставки (зерновий склад) відповідно до пункту 2.2. цього договору за свій рахунок.

Таким чином, до обов`язку продавця протягом строку, встановленого договором для здійснення поставки, входить повідомлення покупця про готовність товару до відвантаження та про конкретну дату та місце, коли саме і де саме товар буде наданий в розпорядження покупця, а обов`язок покупця прийняти товар виникає саме після належного повідомлення продавцем покупця про конкретну дату та місце, коли саме і де саме товар буде наданий в розпорядження покупця, тобто переданий покупцю.

Щодо до того, чи існувала у відповідача, як постачальника, відповідно до умов договору можливість виконати своєчасно свій обов`язок з поставки товару, то суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що між відповідачем, як поклажодавцем, і ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», як зерновим складом, був укладений договір складського зберігання зерна № 4-ЗБ/2017 від 03.07.2017.

Відповідно до умов та пункту 4.10 Договору складського зберігання зерна від 03.07.2017 №4-ЗБ/2017 на підтвердження прийняття зерна на зберігання, на кожну партію зерна, прийняту протягом доби, Зерновий склад видає поклажодавцю складський документ із зазначенням фізичної ваги та фактичних показників якості зерна, а також залікової ваги.

Таким чином, відповідач, як покдажодавець, мав можливість на підставі договору складського зберігання зерна від 03.07.2017 №4-ЗБ/2017 передати зерно на зберігання на зерновий склад, незалежно від укладення покупцем зерна договору складського зберігання.

Відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Також в матеріалах справи наявні докази, які складені виключно відповідачем, а саме: акти обстеження зерна від 24.10.2017р., 27.11.2017р., корінець посвідчення про якість №000403 та наказ про списання зерна пшениці від 27.11.2017 №27, які підтверджують факт наявності у відповідача неякісного зерна пшениці, що в свою чергу виключає можливість виконати обов`язок з поставки товару у кількості 1000,000 тонн.

Суд звертає увагу, що листом від 03.05.2018 №97/01-01 (т.2 а.с. 42) філія ПАТ «ДПЗКУ» «Братолюбівський елеватор» повідомила, що в межах виконання договору складського зберігання №4-ЗБ/2017 від 03.07.2017 року філії ПАТ «ДПЗКУ» «Братолюбівський елеватор» передано на зберігання від фермерського господарства «Восход-2012» зерно ячменю врожаю 2017 року загальною кількістю 208 тонн, яке в подальшому господарство реалізувало HAT «ДПЗКУ». При цьому, зерно пшениці з початку 2017 маркетингового року ФГ «Восход-2012» на зберігання філії HAT «ДПЗКУ» «Братолюбівський елеватор» не передавало.

З викладеного слідує, що відповідач фактично зерно пшениці на даний склад завозив, а згодом реалізовував філії ПАТ «ДПЗКУ» «Братолюбівський елеватор».

Отже, відповідач мавши в наявності зерно на філії ПАТ «ДПЗКУ» «Братолюбівський елеватор», всупереч взятих зобов`язань за договором № 2353 Ф від 02.12.2016р. не виконав зобов`язання з поставки позивачу товару.

Суд також звертає увагу, що повідомлення щодо необхідної кількості наявності у відповідача зерна на адресу позивача не надходили. Складські квитанції на зерно, які б засвідчували факт наявності у відповідача необхідного для поставки обсягу зерна в матеріалах справи також відсутні.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем було завезено зерно пшениці 2 класу у кількості 111,212 тонн та зерно пшениці 3 класу у кількості 444,914 тонн та відповідно повідомлено позивача тільки про три поставки, які позивачем погоджено, а зерно прийнято за актами передавання-приймання зерна від 31.10.2017р. та від 23.11.2017р.

Щодо до того, чи знаходилась поставка товару за договором в залежності від якихось певних обов`язків покупця, то суд зазначає, що для наявності підстав у позивача змінити базис поставки з філії ПАТ «ДГІЗКУ» «Братолюбівський елеватор» необхідно повідомлення відповідача про поставку зерна на інший базис поставки з зазначенням точної наявної кількості зерна, адреси та найменування складу.

Після вказаного повідомлення ПАТ «Аграрний фонд» погоджує базис поставки або відмовляє, а у разі погодження позивач і відповідач підписують додаткові угоди та акти передавання-приймання зерна про поставку товару в яких зазначається базис поставки, кількість зерна, адреса, найменування складу. Додаткові угоди реєструються на Аграрній біржі та підтверджують той факт, що сторони дійшли взаємної згоди щодо внесення змін до умов договору.

Таким чином, у відповідності до умов біржового договору обов`язок постачальника з поставки товару на визначений в договорі базис поставки (зерновий склад) ніяким чином не залежав від вчинення покупцем дій з уточнення місця поставки (базису поставки).

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що відповідач здійснив часткову поставку товару, з порушенням строків виконання зобов`язань, передбачених п.2.1.2. договору.

У п. 7.1 договору передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з цим договором та/або законодавством України.

Згідно з п. 7.2. договору визначено, що за порушення строків виконання постачальником зобов`язання з поставки товару з нього стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості недопоставленого обсягу товару, розрахованої від ціни, визначеної в довідці Аграрної біржі, що діяли на останній день поставки (пп. 2.1.2 цього договору) за кожний день прострочення; за прострочення понад 10 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 20 відсотків вартості недопоставленого обсягу товару, розрахованої від ціни відповідно довідки Аграрної біржі, що діяла на останній день поставки (п. 2.1.2 цього договору).

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 ЦК України передбачено що в разі, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Суд звертає увагу, що у п.2.1.2. договору визначено граничний строк поставки зерна, тобто його виконання - до 01.10.2017. При цьому, враховуючи що 30.09.2017р. припадає на суботу, тобто на неробочий день тижня, то днем закінчення даного строку є 02.10.2017 (за правилами встановленими частиною 5 статті 254 ЦК України).

Перевіривши наведений позивачем розрахунок сум пені та штрафу (т.1 а.с. 29), суд дійшов висновку про його правильність та відповідність умовам договору.

Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з відповідача пені у розмірі 377081,65 грн. та штрафу у розмірі 968000,00 грн., суд враховує наступне.

Зменшення штрафних санкцій судом вирішується з урахуванням матеріальних інтересів сторін, їх фінансованого стану, ступеню вини відповідача у виникненні спору, наявності інфляційних процесів в економіці держави та інших обставин справи, які б свідчили про можливість зменшення пені.

Частиною 1 ст. 233 Господарського кодексу України закріплено право суду зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора.

За приписами ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, правовий аналіз наведеної норми свідчить про те, що зменшення розміру неустойки це право суду, при якому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Частиною 2 статті 233 Господарського кодексу України встановлено, що якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Суд також враховує специфіку діяльності відповідача, яка полягає у тому, що підприємство є сільськогосподарським, діяльність підприємства носить сезонний характер та є ризикованою.

Крім того, сума нарахованих штрафних санкцій є надмірно великою в порівнянні із вчиненим відповідачем простроченням виконання зобов`язання. Також доказів понесення позивачем збитків внаслідок допущення такого порушення, як і будь-яких посилань на можливість їх завдання, не надано.

У відповідності до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Визначені наведеними нормами положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій (пені та штрафу) за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків.

Зменшення сум пені та штрафу є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми, як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013р. № 7-рп/2013.

Враховуючи наведене, інтереси позивача, а також те, що відповідач не звільнений від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов`язань, беручи до уваги те, що відповідачем були частково виконанні зобов`язання за договором, беручи до уваги той факт, що дії відповідача щодо несвоєчасного виконання взятих на себе зобов`язань по договору не мали негативних наслідків для позивача у вигляді збитків, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за доцільне скористатись наданим йому ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України правом та зменшити розмір нарахованих сум пені та штрафу на 50% - до 188540,82 грн. та 484000,00 грн. відповідно, цим самим забезпечивши баланс інтересів сторін.

Таким чином, враховуючи те, що суд зменшив розмір нарахованих сум пені та штрафу на 50%, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені та штрафу підлягають частковому задоволенню, пеня стягується у розмірі 188540,82 грн., штраф стягується у розмірі 484000,00 грн. В іншій частині вимог щодо стягнення пені та штрафу суд відмовляє у задоволенні.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню.

При ухвалені рішення в даній справі суд у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

У відповідності до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача. При цьому, розмір неустойки, який зменшено судом, відшкодовується позивачу за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір неустойки судом не було б зменшено.

Таким чином, за рахунок відповідачів позивачу має бути відшкодовано сплачений до Державного бюджету судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 20176,23 грн. та судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 40352,46 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Стягнути з Фермерського господарства «Восход-2012» (75424, Херсонська область, Іванівський район, с. Балашове, вул. 9 Травня, 3, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» (01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, 1, ) суму штрафу у розмірі 484000,00 грн., суму пені у розмірі 188540,82 грн., суму судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 20176,23 грн. та суму судових витрат по сплаті судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 40352,46 грн.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21.10.2019р.

Суддя С.В. Нікітенко