ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року Справа № 915/1609/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Мавродій Г.В.

позивач (представник позивача) в судове засідання не з`явився,

відповідач (представник відповідача) в судове засідання не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3) в особі Відокремленого підрозділу Южноукраїнська атомна електрична станція, 55001, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, промзона,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Дніпроавтозапчастини, 49094, Дніпропетровська область, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 98, кв. 195,

про: стягнення 5944,93 грн.,

Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южноукраїнська атомна електрична станція звернулось до господарського суду Миколаївської області із позовом №32/10205 від 12.06.2019 року до товариства з обмеженою відповідальністю Дніпроавтозапчастини про стягнення грошових коштів у сумі 5944,93 грн., з яких: - 3766,38 грн. пеня, - 2178,55 грн. штраф.

Як на підставу свого позову позивач посилається зокрема на неналежне виконання відповідачем умов договору на постачання товару №53-123-01-18-04837 від 05.11.2018 року щодо дотримання строків поставки товару.

Ухвалою суду від 25.06.2019 року (суддя Алексєєв А.П) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні на 24.07.2019 року.

24.07.2019 року розгляд справи не відбувся у зв`язку із знаходженням головуючого судді у відпустці.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 02.08.2019 (суддя Алексєєв А.П) судовий розгляд справи призначено на 21 серпня 2019 року.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Господарського суду Миколаївської області №251 від 21.08.2019 призначено повторний автоматизований розподіл справи №915/1609/19, підставою призначення повторного автоматизованого розподілу справи №915/1609/19 є відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку головуючого судді Алексєєва А.П. (підстава наказ голови суду від 12.08.2019 №248-б), за результатами повторного автоматизованого розподілу здійсненого відповідно до приписів Положення про автоматизовану систему документообігу суду та на виконання підпункту абзацу b) підпункту 3.6.1 пункту 3.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу Господарського суду Миколаївської області - справу №915/1609/19 призначено головуючому судді Семенчук Н.О.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 27.08.2019 справу №915/1609/19 прийнято до свого провадження суддею Семенчук Н.О. за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 23 вересня 2019 року.

Судове засідання призначене на 23.09.2019 було відкладено на 09 жовтня 2019 року.

Судове засідання призначене на 09 жовтня 2019 року було відкладено на17.10.19.

Відповідач у наданому до суду відзиві зазначає, що в ході виконання Договору №53-123-01-18-04837 від 05.11.2018 дійсно мало місце часткова несвоєчасна поставка товару за накладною №ТОВ-001981 від 07.12.2018 на суму 379,20 грн., №ТОВ-000047 від 14.01.2019 на суму 11 973,60 грн., №ТОВ-000051 від 15.01.2019 на суму 798,00 грн., №ТОВ-000148 від 11.02.2019 на суму 3 306,24 грн. Вказує, що не поставка товару на суму 15 044,40 грн. зумовлена не порушенням зобов`язань з боку відповідача, а бездіяльністю з боку позивача. Товар, що не був поставлений це позиція №14 у специфікації №1 до Договору №53-123-01-18-04837 від 05.11.2018 «Тент кузова (полуприцеп) МАЗ 93866» , 1 шт., ціна без ПДВ 12 537,00 грн., сума з ПДВ відповідно 15 044,40 грн. Зазначає, що згідно з каталогом виробника існує 10 модифікацій напівпричепу МАЗ 93866 з різними габаритними розмірами кузова. Фактично на ринку присутні 13 різних модифікацій цього напівпричепу, з довжиною кузова від 12190 до 12800 мм. Дана обставини була з`ясована під час підготовки до поставки товару, про що співробітники відповідача повідомили працівників позивача. Однак, від позивача не надійшла інформація про те, на яку саме модифікацію та з якими габаритними розмірами напівпричепа МАЗ 93866 має бути виготовлений тент, що підлягає поставці згідно з поз.№14 Специфікації №1. Вказує, що не поставка товару по п.14 Специфікації №1 на суму 15 044,40 грн. з ПДВ не можна вважати порушенням договору, оскільки до отримання від позивача вищезазначених відомостей відповідач не може виконати поставку. Зазначає, що нарахування штрафу та пені на суму товару по позиції №14 Специфікації №1 є безпідставним. Вказує, що у розрахунку штрафних санкцій позивач допустив математичні помилки. Також, просить суд зменшити розмір неустойки.

Позивач засобами електронного зв`язку надав до суду відповідь на відзив в якій зазначає, що від відповідача не надходило жодних запитів про надання уточнюючих даних про модифікацію та габаритні розміри кузова напівпричепа МАЗ 93866, відповідачем не наведено жодних доказів про надіслання таких запитів або звернень до позивача. Вказує, що дані про модифікацію та габаритні розміри кузова напівпричепа МАЗ були зазначені у позиції №14 Специфікації №1 до Договору №53-123-01-18-04837 від 05.11.2018, а саме була зазначена конкретна модифікація цього напівпричепа 93866. За цим найменуванням, не становить жодних труднощів знайти на офіційному сайті виробника або інших тематичних сайтах, точні та детальні розміри цієї моделі напівпричепа. Зазначає, що на етапі подання тендерної пропозиції не звертався до позивача, в порядку передбаченому ст. 23 Закону України «Про публічні закупівлі», з проханням надати роз`яснення чи уточнення щодо незрозумілих йому позицій, а направив позивачу в складі своєї тендерної пропозиції, а саме Додаток №1 з цінами, Технічна специфікація на товар Механічні запасні частини, крім двигунів і частин двигунів у якій зокрема, були визначені найменування та ціна по позиції №14. Зазначає, що дійсно у розрахунку пені за накладною №ТОВ-001981 від 07.12.2018 кома зазначена після тисячних, замість десятих. Інші розрахунки пені та штрафу у позовній заяві є математично вірними та обґрунтованими. Зазначає, що відповідач не звертався з пропозиціями щодо внесення зміни до умов тендерної документації (тендерного договору), умови якого він вважає несправедливими, ані до замовника, ані до Адміністративної колегії. Отже, умови встановлені замовником (позивачем) в тендерній документації були прийнятними для відповідача та влаштовували його, і він не вважав їх несправедливими. У наданій відповіді на відзив позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 3 541,13 грн. та штраф у розмірі 2 178,55 грн. Разом з тим, заяви про зменшення позовних вимог як то визначено п.2 ч.2 ст.46 ГПК України до суду не надано.

Відповідач засобами електронного зв`язку 17.10.2019 до відділу документального забезпечення Господарського суду Миколаївської області надав заперечення в яких зазначає, що відповідач не поставив товар на суму 15 044,40 грн. через неможливість це зробити. Відповідач на етапі підготовки тендерної пропозиції сформував ціну виходячи з пропозицій виготовлення тенту для МАЗ 93866, розміщених у мережі Інтернет, але коли було укладено договір та готувалася поставка, організації, до яких звертався відповідач, затребували точні габаритні розміри напівпричепу, для якого має бути виготовлений тент. Вартість пошиву тенту на МАЗ 93866 не залежала від габаритних розмірів, але пошив цього тенту без точних габаритних розмірів неможливий або призведе до неякісного виготовлення товару. Саме тому відповідач мав можливість сформувати ціну тендерної пропозиції по позиції 14 Специфікації, але для її виконання потребував точних даних про габаритні розміри напівпричепа МАЗ 93866, який належить позивачу.

17.10.2019 відповідач засобами електронного зв`язку до відділу документального забезпечення Господарського суду Миколаївської області надав заяву представника відповідача як свідка.

Згідно заяви представника відповідача як свідка суд зазначає наступне.

У відповідності до ч.4 ст. 88 ГПК, заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.

Відповідно до ч.3 ст.80 ГПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно ч.8 ст.80 ГПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 25.06.2019 запропоновано відповідачу у 15-денний строк з дня отримання вказаної ухвали надати до суду відзив на позов, оформлений згідно вимог ст. 165 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, а також документами, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 19.08.2019 було надано відзив на позовну заяву з додатками.

Відповідно до ст.42 ГПК України, учасники справи мають право подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Частиною 1 статті 43 Господарським процесуальним кодексом України, передбачено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд зазначає, що за весь час розгляду справи відповідач не повідомляв суд про неможливість подання доказів (заяви представника відповідача як свідка) у встановлений законом строк з об`єктивних причин, не заявляв клопотань про встановлення додаткового строку для подання доказів (заяви представника відповідача як свідка) чи про продовження строку. Відповідачем не обґрунтовано причини несвоєчасного подання заяви представника відповідача як свідка.

Враховуючи вищенаведене, дотримуючись принципів рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та пропорційності у господарському судочинстві, у суду відсутні підстави для поновлення такого пропущеного строку.

Згідно з ч.2 ст.118 Господарського процесуального кодексу України, заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи, що заява представника відповідача як свідка подана з пропуском строку, встановленого законом на її подання, а причини поважності такого пропуску строку відповідачем не зазначена, то на підставі ст.118 ГПК України, суд доходить висновку про залишення заяви представника відповідача як свідка без розгляду.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

05.11.2018 між Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська атомна електрична станція (далі - покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Дніпроавтозапчастини (далі - постачальник, відповідач) укладено Договір на постачання товару №53-123-01-18-04837 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується передати покупцю, а покупець приймає на себе зобов`язання прийняти і сплатити товар код СPV 34320000-6 по ДК 021:2015 Механічні запасні частини, крім двигунів і частин двигунів (Механічні запасні частини, крім двигунів і частин двигунів), у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у Специфікації №1 (Додаток №1 до договору), що є невід`ємною частиною договору. Рік виготовлення товару не раніше 2017 року (п.1.1 Договору).

Пунктом.1.3. Договору сторонами визначено, що місцем виконання цього договору є місто Южноукраїнськ.

Загальна вартість товару складає 349 198,80 грн. з ПДВ (п.2.1. Договору).

У відповідності до п.2.2. Договору, оплата за договором відбувається протягом 45 робочих днів після постачання ТМЦ згідно Специфікації №1 (Додаток №1 до договору) та виконання постачальником умов п.п.3.2., 5.1. цього Договору.

Відповідно до п.3.1. Договору, постачання здійснюється на протязі 45 днів з дати публікації договору в системі РroZorro, але не пізніше 30.11.2018 на умовах: DDP м.Южноукраїнськ, Миколаївська область, Южноукраїнське відділення ВП Складське господарство, або ВП ЮУ АЕС відповідно до Правил Інкотермс-2010, з обов`язковою присутністю представника постачальника, обов`язково в розложеному вигляді.

Згідно п.3.3. Договору, датою постачання є дата отримання товару на складі вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару.

Відповідно до п.12.1. Договору, договір вступає в силу з моменту підпису обома сторонами, та скріплення печаткою. Дія терміну цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.12.1. цього договору, та закінчується 31.12.2019 (п.12.2. Договору).

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

Так, на виконання п.1.1. Договору між сторонами було складено та підписано Специфікацію №1 (Додаток №1 до договору), якою визначено найменування товару, кількість, асортимент та ціну (а.с.15,16).

Відповідачем на виконання умов Договору та Додатку №1 було поставлено товар позивачу на загальну суму 334 154,40 грн., що підтверджується:

- видатковою накладною №ТОВ-001925 від 28.11.2018 на суму 183 752,28

грн. з відміткою про отримання товару позивачем (а.с.17);

- видатковою накладною №ТОВ-001926 від 28.11.2018 на суму 72 666,48 грн. з відміткою про отримання товару позивачем (а.с.18-19);

- видатковою накладною №ТОВ-001927 від 28.11.2018 на суму 40 695,24 грн. з відміткою про отримання товару позивачем (а.с.20);

- видатковою накладною №ТОВ-001944 від 30.11.2018 на суму 20 583,36 грн. з відміткою про отримання товару позивачем (а.с.21);

- видатковою накладною №ТОВ-001981 від 07.12.2018 на суму 379,20 грн. з відміткою про отримання товару позивачем (а.с.22);

- видатковою накладною №ТОВ-000047 від 14.01.2019 на суму 11 973,60 грн. з відміткою про отримання товару позивачем (а.с.23);

- видатковою накладною №ТОВ-000051 від 15.01.2019 на суму 798,00 грн. з відміткою про отримання товару позивачем (а.с.24);

- видатковою накладною №ТОВ-000148 від 11.02.2019 на суму 3 306,248 грн. з відміткою про отримання товару позивачем (а.с.25).

Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідачем було здійснено постачання товару на суму 317 697,36 грн. вчасно, про що свідчать видаткові накладні №ТОВ-001925 від 28.11.2018 на суму 183 752,28 грн., №ТОВ-001926 від 28.11.2018 на суму 72 666,48 грн., №ТОВ-001927 від 28.11.2018 на суму 40 695,24 грн., №ТОВ-001944 від 30.11.2018 на суму 20 583,36 грн.

Постачання товару за видатковими накладними ТОВ-001981 від 07.12.2018 на суму 379,20 грн., №ТОВ-000047 від 14.01.2019 на суму 11 973,60 грн., №ТОВ-000051 від 15.01.2019 на суму 798,00 грн., №ТОВ-000148 від 11.02.2019 на суму 3 306,248 грн. здійснено відповідачем з порушенням строку визначеного у п.3.1 Договору.

Також, позивач зазначає, що постачання товару на суму 15 044,00 грн. не здійснено відповідачем зовсім.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору позивач нарахував штрафні санкції.

Позивачем направлено на адресу відповідача претензію №32/2316 від 11.02.2019 з вимогою про перерахування штрафних санкцій у розмірі 4 253,35 грн на розрахунковий рахунок позивача в строк до 25.02.2019 враховуючи поставку товару із порушенням строку, визначеного у п.3.1 Договору (а.с.26-28).

Вказана претензія була отримана відповідачем 21.02.2019, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №5516 (а.с.29).

Відповідач відповіді на претензію не надав, грошові кошти не сплатив, що стало підставою для звернення позивача для суду з даним позовом.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно вимог ст. 712 Цивільного Кодексу України, - за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві товар (Товари), а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного Кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до п. 1 ст. 193 Господарського Кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушеннями умов, зазначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 1 ст.216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У відповідності до п.4.1. Договору, у разі порушення зобов`язань за договором, а саме за порушення термінів постачання товару, які передбачені даним договором, постачальник зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару у зазначений термін за кожний день прострочення. Крім того, у разі прострочення постачання понад 30 календарних днів постачальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого товару.

Позивач у зв`язку з простроченням відповідачем строків постачання товару нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню у загальному розмірі 3 766,38 грн., яка нарахована:

- за несвоєчасну поставку товару згідно видаткової накладної №ТОВ-001981 від 07.12.2018 на суму 379,20 грн. за період з 01.12.2018 по 07.12.2018 в розмірі 227,52 грн.;

- за несвоєчасну поставку товару згідно видаткової накладної №ТОВ-000047 від 14.01.2019 на суму 11 973,60 грн. за період з 01.12.2018 по 14.01.2019 в розмірі 526,83 грн.;

- за несвоєчасну поставку товару згідно видаткової накладної №ТОВ-000051 від 15.01.2019 на суму 798,00 грн. за період з 01.12.2018 по 15.01.2019 в розмірі 35,91 грн.;

- за несвоєчасну поставку товару згідно видаткової накладної №ТОВ-000148 від 11.02.2019 на суму 3 306,24 грн. за період з 01.12.2018 по 11.02.2019 в розмірі 238,04 грн.;

- за несвоєчасну поставку товару на суму 15 044,40 грн. за період з 01.12.2018 по 01.06.2019 в розмірі 2 738,08 грн.

Судом за допомогою програми «ipLex» перевірений розрахунок пені та визначено, що розмір пені, який нарахований правомірно становить 3 541,14 грн., а саме нарахований:

- за несвоєчасну поставку товару згідно видаткової накладної №ТОВ-001981 від 07.12.2018 на суму 379,20 грн. за період з 01.12.2018 по 07.12.2018 в розмірі 2,28 грн.;

- за несвоєчасну поставку товару згідно видаткової накладної №ТОВ-000047 від 14.01.2019 на суму 11 973,60 грн. за період з 01.12.2018 по 14.01.2019 в розмірі 526,83 грн.;

- за несвоєчасну поставку товару згідно видаткової накладної №ТОВ-000051 від 15.01.2019 на суму 798,00 грн. за період з 01.12.2018 по 15.01.2019 в розмірі 35,91 грн.;

- за несвоєчасну поставку товару згідно видаткової накладної №ТОВ-000148 від 11.02.2019 на суму 3 306,24 грн. за період з 01.12.2018 по 11.02.2019 в розмірі 238,04 грн.;

- за несвоєчасну поставку товару на суму 15 044,40 грн. за період з 01.12.2018 по 01.06.2019 в розмірі 2 738,08 грн.

Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 225,24 грн. (3 766,38 грн. 3 541,14 грн.) задоволенню не підлягають.

Також, позивач на підставі п.4.1 Договору нарахував та просить суд стягнути з відповідача штраф за прострочення постачання товару понад 30 днів у розмірі 2 178,55 грн., який розрахована наступним чином: 31 122,24 грн. (сума на яку нараховується штраф) Х 7% (розмір штрафу), розмір якого є обґрунтований.

Відповідач у наданому до суду відзиві просить суд зменшити розмір пені та штрафу.

Позивач проти заяви відповідача про зменшення пені та штрафу заперечує.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Устименко проти України" Судом констатовано, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Таким чином, ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно із ч.1 ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ст.549 Цивільного Кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно до положень ч. 2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В силу п.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст.551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинен бути взятий до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не задало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Правовий аналіз вказаних норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, яким приймається рішення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язань, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідність розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідно до приписів ст.3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з частинами 2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Так, зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення пені та штрафу є правом суду, розмір такого зменшення ґрунтується на обставинах справи, встановлених судом при дослідженні поданих сторонами доказів, тому саме суд на власний розсуд вирішує питання про наявність в даному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 15.03.2019 року у справі №910/3652/18 зазначив, що вирішення питання зменшення належних до сплати штрафних санкцій перебуває в межах дискреційних повноважень господарських судів.

Керуючись вказаними нормами права, господарський суд здійснив оцінку ступеня вини відповідача в простроченні виконання зобов`язання за Договором, взявши до уваги незначний період прострочення виконання зобов`язання, невідповідність розміру штрафу та пені наслідкам порушення, та оскільки в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем збитків, внаслідок порушення відповідачем свого зобов`язання за Договором, враховуючи інтереси обох сторін, суд вважає за можливе зменшити розмір стягуваної суми штрафу на 30%, саме стягненню підлягає штраф у розмірі 1 307,13 грн. (2 178,55 грн. 40%) та розмір стягуваної пені на 40%, саме стягненню підлягає пеня у розмірі 2 124,68 грн. (3 541,14 грн. 40%)

Також, на думку суду застосоване судом зменшення не суперечить принципу юридичної рівності учасників спору і не свідчить про явне заниження суми неустойки.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Доводи відповідача щодо не поставки товару на суму 15 044,40 грн. судом до уваги не беруться, оскільки у Специфікації №1 до Договору зазначена конкретна модифікація напівпричепу, відповідачем не надано доказів звернення до позивача із запитами про надання уточнюючих даних щодо поставки.

Враховуючи положення ч. 1 ст.9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України у рішенні від 18.07.2006 та у справі Трофимчук проти України у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 р. (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень сторін судом до уваги не береться, оскільки не спростовує наведених вище висновків.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог частково.

Господарським процесуальним законодавством передбачено, що судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України).

Керуючись ст.ст. 2, 11 ,13, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241, 247, 248, 252 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроавтозапчастини» (49094, Дніпропетровська обл., м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, буд.98, кв.195, ) на користь Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (01032, м.Київ, вул.Назарівська, буд.3, ) в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська атомна електрична станція (55001, Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ, промзона, ) 2 124,68 грн. пені, 1 307,13 грн. штрафу та 1 844,16 грн. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 22.10.2019

Суддя Н.О. Семенчук