ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року Справа № 906/329/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Гудак А.В. , суддя Бучинська Г.Б.

секретар судового засідання Гладка Л.А.

за участю представників сторін:

позивача: Полєтаєв І.О.

відповідача: не з`явився

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НТД-Україна" на рішення господарського суду Житомирської області від 24.07.2019 р. у справі №906/329/19, ухвалене суддею Лозинською І.В. повний текст рішення складено 26.07.2019

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НТД-Україна"

до Державного підприємства "Липницький спиртовий завод"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт"

про стягнення 476 947,10 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "НТД-Україна" звернулося до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Державного підприємства "Липницький спиртовий завод" 476 947,10 грн., з яких 188 361,30 грн. боргу, 46 612,95 грн. 3% річних, 18 836,13 грн. штрафу, 14 398,03 грн. пені, 208 738,69 грн. інфляційних; за попереднім розрахунком судових витрат позивач також витратив 27 500,00 грн., з яких 7500,00 грн. судового збору, 20 000,00 грн. - на правову допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору поставки № 77 від 26.12.2006 щодо своєчасної сплати за поставлений товар згідно з такими видатковими накладними: №00-12060002 від 07.12.2010; №00-12230004 від 27.12.2010 та №00-01100001 від 10.01.2011.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 24.07.2019 р. в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "НТД-Україна" відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "НТД-Україна" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 24.07.2019 р. у справі №906/329/19 повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача 476 947,10 грн., з яких 18 361, 30 грн. боргу; 46612,95 грн. 3% річних; 18836,13 грн. штрафу; 14398,03 грн. пені; 208738,69 грн. збитків від інфляції; судові витрати покласти на відповідача та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 57 887,50 грн.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник звертає увагу, що в оскаржуваному судовому рішенні судом зроблений невірний висновок щодо права ОСОБА_2 на підписання документів від імені відповідача, оскільки в матеріалах справи міститься витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно відповідача, з якого вбачається, що відповідач з 05.01.2011 року перебуває у стані припинення, ОСОБА_3 є головою комісії з припинення або ліквідатор , Таргонська ОСОБА_4 керівник з 23.11.2016 року. На думку апелянта, виходячи з положень частини 3 статті 105 ЦК України, повноваження керівника юридичної особи припиняються.

Також, апелянт наполягає на тому, що матеріали справи не містять заяви відповідача про застосування судом позовної давності. Якщо дослідити тексти відзиву на позов та заяви щодо сплину позовної давності, то виявиться, що в тексті названих документів не міститься заяви до суду про застосування позовної давності, а лише констатація цього факту.

Таким чином, судом безпідставно застосовано позовну давність в цій справі за відсутності заяви відповідача, підписаної уповноваженою особою.

Ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду від 16 серпня 2019 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "НТД-Україна" на рішення господарського суду Житомирської області від 24.07.2019 р. у справі №906/329/19, справу призначено до розгляду.

20.08.2019 р. на електронну адресу апеляційного суду надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "НТД-Україна" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №906/329/19. Зокрема, просить проведення відеоконференції доручити Дарницькому районному суду міста Києва.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.08.2019 року клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "НТД-Україна" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №906/329/19 - задоволено. Доручено забезпечити проведення відеоконференції Дарницькому районному суді міста Києва (вул. Олександра Кошиця, 5А, Київ, 02068).

13.09.2019 р. на електронну адресу апеляційного суду надійшло клопотання Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №906/329/19. Зокрема, просить проведення відеоконференції доручити Дарницькому районному суду міста Києва.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.09.2019 року клопотання Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №906/329/19 задоволено. Доручено забезпечити проведення відеоконференції Дарницькому районному суді міста Києва (вул. Олександра Кошиця, 5А, Київ, 02068).

13.09.2019 р. на електронну адресу апеляційного господарського суду від Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить суд апеляційну скаргу ТОВ «НТД-України» на рішення господарського суду Житомирської області від 24.07.2019 р. у справі №906/329/19 залишити без задоволення. Рішення господарського суду Житомирської області від 24.07.2019 р. у справі №906/329/19 залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 08.10.2019 р. представник Товариства з обмеженою відповідальністю "НТД-Україна" підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції.

У судове засідання представник Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування власної правової позиції, вважає що рішення господарського суду Житомирської області прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача у судове засідання не прибув та не реалізував процесуальне право на участь в судовому засіданні апеляційної інстанції, причин неявки суду не повідомив. При цьому колегія суддів звертає увагу сторін на те, що в даному випадку враховується правова позиція Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Відтак, колегія суддів визначилась про можливість розгляду скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1. Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.12.2006 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Етол-Україна" (постачальник) та Державним підприємством "Липницький спиртовий завод" (покупець) укладено договір поставки №77.

Згідно п.1.1. договору в порядку та на умовах, визначених договором, постачальник зобов`язується поставляти покупцеві товар в асортименті, кількості та за ціною, що визначений у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною цього договору (далі - товар), вільний від прав та претензій третіх осіб, а покупець - прийняти товар та оплатити його вартість.

Відповідно до п.1.2. договору поставки товар, поставляється покупцю окремими партіями. Кожна партія товару визначається заявкою покупця (яка подається як в усній формі телефонним зв`язком, так і в письмовій формі факсом, електронним повідомленням), в якій зазначається: найменування товару, кількість товару, що повинна постачатися в конкретній партії, асортимент тощо.

Пунктом 3.1. договору поставки сторонами погоджено, що кожна партія товару, повинна бути поставлена покупцю не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання відповідної заявки. Заявка покупцем може коригуватись та вважається прийнятою, якщо подана не пізніше за 30 календарних днів з дати поставки товару.

Датою поставки вважається дата передачі товару покупцю (п. 3.3. договору поставки).

Пунктом 4.1 договору передбачено, що оплати за кожну поставлену партію товару здійснюються в безготівковому порядку не пізніше 14-ти календарних днів з моменту поставки продукції.

Згідно п. 5.3. договору у випадку прострочення оплати покупцем поставленого товару останній сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення оплати товару.

Відповідно до п.7.1. даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2011 р., але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань по ньому.

На виконання умов договору, відповідачу поставлено товар на суму 188 361,30 грн., про що свідчать видаткові та податкові накладні, які є у справі.

Відповідач не надав доказів сплати у встановлений у п.4.1. договору поставки строк за отриманий товар.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, позивачем направлено відповідачеві претензію від 20.02.2011 №02-2011, яка залишилась без відповіді та задоволення.

Позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 188361,30 грн., що підтверджується такими видатковими накладними: № 00-12060002 від 07.12.2010 на суму 71494,80 грн., № 00-12230004 від 27.12.2010 на суму 79744,20 грн., № 00-01100001 від 10.01.2011 на суму 37122,30 грн.

Про факт поставки товару на зазначені суми свідчать також податкові накладні від 07.12.2010, від 27.12.2010 та від 10.01.2011.

Крім того, актом звіряння взаєморозрахунків станом на 30.06.2011 р. відповідачем підтверджено суму боргу у розмірі 188 361,30 грн.

Згідно протоколу загальних зборів учасників ТОВ "Етол-Україна" від 27.01.2014 змінено найменування Товариства з обмеженою відповідальністю "Етол-Україна" на Товариство з обмеженою відповідальністю "НТД-Україна"; у зв`язку зі зміною статутного фонду та найменування товариства затверджено нову редакцію статуту.

У Бюлетені державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців №273 (3) від 30.01.2014 внесено інформацію про проведену зміну найменування юридичної особи.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 02.10.2018 ТОВ "НТД-Україна" має ідентифікаційний код 25227710 та зареєстровано за таким місцезнаходженням: 82300, Львівська область, м. Борислав, вул. Коваліва, буд. 46-Б.

2. Правові норми, які застосовуються апеляційним судом до спірних правовідносин.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

З п.2 статті 712 ЦК України вбачається, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Неналежним виконанням є, згідно статті 610 Цивільного кодексу України, його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частинами 2, 3 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порядок оплати товару за договорами купівлі-продажу (поставки) урегульовано положеннями ст. 692 ЦК України. Зокрема, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

У разі неналежного виконання зобов`язання, виходячи з ст.610 ЦК України, у частині, яка стосується грошового зобов`язання, застосовується відповідальність, передбачена ст.625 ЦК України.

3. Правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.

Предметом розгляду у даній справі є вимога позивача про стягнення за договором поставки з відповідача 476 947,10 грн., з яких 188 361,30 грн. боргу, 46 612,95 грн. 3% річних, 18 836,13 грн. штрафу, 14 398,03 грн. пені, 208 738,69 грн. інфляційних.

Оцінивши в сукупності подані сторонами докази, встановивши обставини, які підлягали встановленню, врахувавши наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до наступних висновків.

З доказів, наявних у матеріалах справи, досліджених апеляційним судом вбачається, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав належним чином, а саме не сплатив своєчасно та у повному обсязі вартість отриманого товару. Сума заборгованості по договору №77 від 26.12.2006 р. складає 188 361,30грн., що підтверджується наявними у справі видатковими накладними, актом звірки взаєморозрахунків.

З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про обгрунтованість вимог позивача.

Стосовно питання про наявність підстав для застосування судом першої інстанції правил про позовну давність, про що зазначається апелянтом у скарзі, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідачем до суду першої було подано відзив на позов та заява про сплив строку позовної давності, в якому відповідач просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Відзив та заява надійшли до господарського суду, 19.06.2019, тобто після постановлення господарським судом ухвали від 23.05.2019 про закриття підготовчого провадження та призначення судового засідання для розгляду справи по суті на 04.07.2019 о 12:00. Апелянт вважає, що надходження цього процесуального документа із запізненням, поза межами строків призводить до анулювання заяви про застосування строків позовної давності у цій справі і заяву слід вважати такою, що не була подана суду.

Апелянт помилково поєднує питання процесуального характеру, визначені правилами ГПК України, і питання про строки позовної давності, регулювання яких здійснюється главою 19 ЦК України.

Згідно з ч. ч.1, 2, 3 ст.161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву; підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За ч. 4 ст. 161 ГПК України подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У свою чергу частиною 3,4 статті 267 ЦК України встановлено право сторони у спорі до винесення рішення судом звернутися з заявою про застосування позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Відтак, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що заява про сплив позовної давності може бути викладена у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання письмового чи усного, що відповідає наведеним правовим нормам.

Апелянтом також наводяться доводи стосовно пропуску строків позовної давності наступного змісту. Відповідач перебуває у стані припинення, яке триває з 05.01.2011, та є державним підприємством, тому на нього розповсюджується дія Закону України "Про ведення мораторію на примусову реалізацію майна" від 29.11.2001 № 2864-ІІІ; зазначений закон фактично є дискримінаційним по відношенню до кредиторів, оскільки ним закріплено заборону на реалізацію основних фондів виробничого призначення державних підприємств та підприємств, де частка держави складає не менше 25%; ця заборона фактично унеможливлює виконання рішень судів про стягнення боргів. З огляду на викладені обставини, апелянт вбачає наявними підстави для зупинення перебігу строків позовної давності у цій справі.

Колегія суддів наведені доводи відхиляє, виходячи зі змісту ст. 263 ЦК України, яка передбачає перелік випадків, у разі наявності яких зупиняється перебіг позовної давності. Так, п.2 ч.1 ст.263 ЦК України передбачено, що перебіг строку позовної давності зупиняється у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом.

Водночас з цим враховується, що згідно із ст. 1 Закону України "Про ведення мораторію на примусову реалізацію майна" від 29.11.2001 № 2864-ІІІ (далі - Закон №2864-ІІІ) (зі змінами) встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків (далі - підприємства), до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Статтею 2 Закону № 2864-ІІІ для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних капіталів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв`язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов`язань боржника з перерахування фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

З даних Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що відповідач є державним підприємством, яке входить до сфери управління Міністерства аграрної політики України, а в переліку засновників зазначено Державний концерн спиртової та лікеро-горілчаної промисловості.

Проте, зупинення перебігу строку позовної давності не випливає прямо з положень закону і правового статусу самого підприємства, а є наслідком застосування цих норм у конкретних обставинах.

Мораторій як підстава зупинення перебігу строку позовної давності являє юридичну перешкоду для пред`явлення позову, внаслідок встановлення заборони на виконання зобов`язання і впливає не на стан самого цивільного правовідношення, а на можливість його реалізації.

З огляду на викладені обставини, доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд відхиляє, вважаючи що відсутні підстави вважати зупиненим перебіг строку позовної давності з підстав, викладених апелянтом.

4.Висновки апеляційного суду за результатами апеляційного розгляду.

Враховуючи вище викладене колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі укладеного між сторонами договору поставки №77 від 26.12.2006 позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 188361,30 грн., що підтверджується такими видатковими накладними: №00-12060002 від 07.12.2010 на суму 71494,80 грн.; №00-12230004 від 27.12.2010 на суму 79744,20 грн.; №00-01100001 від 10.01.2011 на суму 37122,30 грн.

Про факт поставки товару на зазначені суми свідчать також податкові накладні від 07.12.2010, від 27.12.2010, від 10.01.2011.

В матеріалах справи є акт звіряння взаєморозрахунків станом на 30.06.2011, згідно з яким відповідачем підтверджено суму боргу у розмірі 188361,30 грн.

Отже, з огляду на зазначені первинні документи, відповідачем не сплачено позивачу за отриманий товар у сумі 188361,30 грн.

Зважаючи на п. 4.1. договору поставки відповідач повинен був оплатити за отриманий товар починаючи з 22.12.2010, з 11.01.2011, з 25.01.2011.

Однак, згідно із ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст.260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановлених статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Статтею 261 ЦК України встановлено початок перебігу позовної давності, а саме приписами ч. 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

За змістом ч.1 ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Приписами ч. 3, 4 ст.267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Таким чином, відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України, в даному випадку перебіг строку позовної давності розпочався з 22.12.2010, з 11.01.2011, з 25.01.2011 та відповідно закінчився 22.12.2013, 11.01.2014 та 25.01.2014.

Матеріалами справи стверджується, що позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом 06.04.2019 (за штемпелем на конверті), тобто поза межами трьох річного строку позовної давності.

Крім того, наведені позивачем обставини, які б свідчили про зупинення перебігу позовної давності, не були підтверджені. Позивач не був позбавлений права звернутися до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача відповідних сум в межах строку позовної давності.

Разом з тим, вимога позивача не відноситься до переліку вимог, на які позовна давність не поширюється.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог ТОВ "НТД-Україна" до ДП "Липницький спиртовий завод" про стягнення 476 947,10 грн., з яких 188 361,30 грн. боргу, 46 612,95 грн. 3% річних, 18 836,13 грн. штрафу, 14 398,03 грн. пені, 208 738,69 грн. інфляційних, а у зв`язку із спливом строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у спорі, у позові слід відмовити з підстави, визначеної ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно підпису ОСОБА_2 , колегія суддів зазначає наступне. Апелянт вважає прийняття судом процесуальних документів з підписом керівника юридичної особи ДП "Липницький спиртовий завод" Таргонської В.І. порушенням частини 3 статті 105 ЦК України.

Відповідно до інформації про юридичну особу - ДП "Липницький спиртовий завод", отриману з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 04.07.2019 вбачається, що відповідач перебуває в стані припинення з 05.01.2011; директором зазначено Таргонську ОСОБА_5 І. (керівник з 23.11.2016; тимчасове виконання обов`язків); головою комісії з припинення або ліквідатором - Дмітрієва А.Ю.

Тому, на підставі офіційних даних з ЄДР - ОСОБА_2 . являється особою, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи та відповідно мала право підпису спірного відзиву на позов та заяви про сплив позовної давності.

Виходячи з правил частини 4 статті 11 ГПК, апеляційний суд застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Застосовуючи наведену практику європейського суду, апеляційний суд вважає що, враховуючи зміст статті 269 ГПК України, надавши оцінку основним доводам апеляційної скарги, а також не встановивши у рішенні суду першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права в сукупності з відсутніми порушеннями норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, прийшла до висновку про відсутність таких доводів які б були оцінені як переконливі і достатні для скасування рішення суду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів за наслідком апеляційного перегляду приходить до висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав скасування чи зміни рішення, передбачених ст.277-279 Господарського процесуального кодексу України не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НТД-Україна" на рішення господарського суду Житомирської області від 24.07.2019 р. у справі №906/329/19 - залишити без задоволення, рішення господарського суду Житомирської області - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції в порядку ст.284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №906/329/19 повернути господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "17" жовтня 2019 р.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Бучинська Г.Б.