ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2019 р. Справа№ 910/9980/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання : Романовій Ю.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Степаненко Р.О. ордер серія А №147092 від 10.10.2019 року;

від відповідача 1: Пекар А.О. ордер серія КВ №729260 від 10.10.2019 року;

від відповідача 2: не прибув;

від відповідача 3: не прибув;

від третьої особи 1: Чмироьв Д.В.;

від третьої особи 2: не прибув;

від третьої особи 3: не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Український капітал"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.07.2019 року

у справі № 910/9980/19 (суддя: Баранов Д.О.)

за заявою Приватного акціонерного товариства "Тутковський" про забезпечення позову

за позовом Приватного акціонерного товариства "Тутковський"

до 1) Публічного акціонерного товариства "Банк "Український капітал"

2) Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Комунального підприємства "Реєстратор" Столярова Едуарда Олеговича

3) Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського Валентина Сергійовича

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача 1: Державна організація "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача 2: Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача 3: Товариство з обмеженою відповідальністю "Тутковський Інтегровані Рішення"

про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Тутковський" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Український капітал" (далі - відповідач 1), Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Комунального підприємства "Реєстратор" Столярова Едуарда Олеговича (далі - відповідач 2) та Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського Валентина Сергійовича (далі - відповідач 3), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача 1 Державна організація "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - третя особа 1), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача 2 Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" (далі - третя особа 2) та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача 3 Товариство з обмеженою відповідальністю "Тутковський Інтегровані Рішення" (далі - третя особа 3) про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.02.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Надра Інтегровані Рішення", яке в подальшому змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Тутковський Інтегровані Рішення" та Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" було укладено договір про відкриття траншевої кредитної лінії № 710.

16.04.2013 року між Публічним акціонерним товариством "УПБ" та Публічним акціонерним товариством "Тутковський", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Тутковський" згідно Протоколу № 01 річних загальних зборів акціонерів від 21.04.2017 року, як власником нерухомого майна, на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ "Тутковський Інтегровані Рішення" за кредитним договором було укладено іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Бойко JI.JI. та зареєстрований в реєстрі за № 2090, яким в іпотеку було передано нерухоме майно за адресою: м. Київ, вул. Дубровицька, 28, а саме:

- майновий комплекс, загальною площею 8595,40 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дубровицька, буд. 28, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0;

- нерухоме майно, загальною площею 3 469,60 кв.м., що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Дубровицька, буд. 28.

29.04.2015 року між Публічним акціонерним товариством "УПБ" та Публічним акціонерним товариством "Банк "Український Капітал" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги посвідчений приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Войтовським B.C. та зареєстрований в реєстрі за № 1253.

07.10.2015 року на адресу Приватного акціонерного товариства "Тутковський" надійшов лист Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Український професійний банк" від 28.09.2015 року № 01-10-/5085, яким Приватне акціонерне товариство "Тутковський" було повідомлено про нікчемність договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором від 20.02.2013 року укладеного між ПАТ "Український професійний банк" та ПАТ "Банк "Український Капітал" 29.04.2015 року.

Аналогічний лист надійшов на адресу, ПАТ "Банк "Український Капітал", оскільки в подальшому він звернувся до суду, та в порядку адміністративного судочинства оскаржив рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Український професійний банк" про нікчемність договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором від 20.02.2013 року укладеного між ПАТ "Український професійний банк" та ПАТ "Банк "Український Капітал" 29.04.2015 року.

Відтак, як про це вказує позивач договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором від 20.02.2013 року, укладений 29.04.2015 року між ПАТ "Український професійний банк" та ПАТ "Банк "Український Капітал" є нікчемним, а його нікчемність встановлена законом.

Однак, 22.12.2018 року ПАТ "Банк "Український Капітал" направив на адресу позивача вимогу про усунення порушення № 10/1/09-2374, якою вимагав погасити наявну заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Тутковський Інтегровані Рішення" у розмірі 28 016 810,53 грн.

21.01.2019 року Приватне акціонерне товариство "Тутковський" направив на адресу Публічного акціонерного товариства "Банк "Український Капітал" відповідь вих. № 10/19 на вимогу про усунення порушення від 22.12.2018 року № 10/1/09-2374, якою повідомив Банк про свою незгоду із визначеним ним розміром заборгованості, не наданням Банком детального розрахунку заборгованості, повідомленням про вартість предмета іпотеки у розмірі 106 243000, 00 грн та проханням утриматися від дій щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за ціною нижчою ніж 106 253000, 00 грн.

В той час, як вказує позивач, незважаючи на це, 04.02.2019 року всупереч його запереченням щодо розміру заборгованості та повідомлень щодо вартості предмета іпотеки, представник Публічного акціонерного товариства "Банк "Український Капітал" Басов В.В. звернувся до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Комунального підприємства "Благоустрій Шевченківського району" (01030, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 26/4, ідентифікаційний код юридичної особи 33790480) ОСОБА_1 із заявами про реєстрацію права власності на нерухоме майно - предмет іпотеки. Державний реєстратор Соколянський Д.В. всупереч закону та своїх службових обов`язків прийняв рішення щодо державної реєстрації переходу права власності на нерухоме майно, що належить Приватному акціонерному товариству "Тутковський". Та відповідно державним реєстратором було прийнято та внесено низку відповідних рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. В подальшому реєстраційні дії вчинені ОСОБА_1 були скасовані.

Однак, в подальшому 08.05.2019 року за заявою представника Публічного акціонерного товариства "Банк "Український Капітал" державним реєстратором Комунального підприємства "Реєстратор" Столяровим Е.О. прийнято та внесено низку відповідних рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відтак, позивач вказує, що внаслідок таких протиправних дій Приватне акціонерне товариство "Тутковський" незаконно було позбавлене права власності на вищевказане нерухоме майно.

Як про це вказує позивач, згідно ч. 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" передбачає, що Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Таким чином, за твердженнями позивача, у зв`язку із встановленою законом нікчемністю договору купівлі-продажу прав вимоги від 29.04.2015 року укладеного між Публічним акціонерним товариством "УПБ" та Публічним акціонерним товариством "Банк "Український Капітал" за яким було відступлено право вимоги за договором про відкриття траншевої кредитної лінії № 710 від 20.02.2013 року, виконання якого було забезпечено іпотечним договором від 16.04.2013 року між Публічним акціонерним товариством "УПБ" та Публічним акціонерним товариством "Тутковський" право іпотекодержателя за іпотечним договором є припиненим та фактично не переходило до покупця - Публічного акціонерного товариства "Банк "Український капітал".

Також, позивач вказує, що з урахуванням нікчемності договору купівлі-продажу прав вимоги від 29.04.2015 року на його переконання недійсними будуть винесені на його підставі рішення приватного нотаріуса Войтовського В.С. про внесення змін до записів про іпотеку про заміну іпотекодержателя: Публічного акціонерного товариства "Український Професійний Банк" на Публічне акціонерне товариство "Банк "Український капітал".

Разом з позовною заявою позивачем 26.07.2019 року до Господарського суду міста Києва було подано заяву про забезпечення позову, в якій Приватне акціонерне товариство "Тутковський" просило суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема Міністерству юстиції України, його територіальним органам, Департаменту державної реєстрації, нотаріусам та іншим органам, які виконують функції реєстрації, вчиняти будь-які дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, а також будь-які дії (в тому числі правочини) щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інші) щодо нерухомого майна, а саме:

- ГРП, загальною площею 36,00 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 0;

- Насосна станція оборотного водопостачання (літера Ж), загальною площею 1039,10 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 0;

- Склад сипучих матеріалів, загальною площею 60,00 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 0;

- Естакада (з кранбалкою 5т), загальною площею 84,00 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 0;

- Виробничий одноповерховий корпус № 2 (літера 3), загальною площею 2250,50 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 0;

- Майновий комплекс, загальною площею 8 595,40 кв.м., який складається з: корпус "Б" зі вставкою "АВ" (літера Б), загальною площею 2 416,0 кв.м.; корпус "В" зі вставкою "ВГ" (літера В), загальною площею 2 461,0 кв.м.; корпус "Г" зі вставкою "ВГ" (літера Г), загальною площею 3 148,90 кв.м.; центральна котельня (літера Д), загальною площею 569,50 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 0, яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Дубровицька, 28.

Господарський суд міста Києва задовольнив заяву Приватного акціонерного товариства "Тутковський" про забезпечення позову своєю ухвалою від 31.07.2019 року.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Публічне акціонерне товариство "Банк "Український капітал" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу у даній справі та прийняти нове рішення, яким відмовити повністю Приватному акціонерному товариству "Тутковський" у задоволенні заяви про забезпечення позову від 26.07.2019 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального права.

Так, скаржник зазначив, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд не здійснив належної оцінки обґрунтованості доводів позивача, а тому дійшов помилкового висновку про доведеність намірів відповідача 1 відчужити нерухоме майно та вжив заходи забезпечення позову.

Крім того, за твердженням скаржника, наявність судового процесу між Публічним акціонерним товариством "Банк "Український капітал" та ОСОБА_2 не є належним доказом відчуження нерухомого майна, а навпаки, свідчить про наявність спору і ухилення відповідача 1 від продажу нерухомого майна, що само собою підтверджує не вчинення відповідачем 1 дій з відчуження нерухомого майна.

Водночас, за твердження скаржника, позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Банк "Український капітал" про визнання укладеним договору купівлі-продажу було пред`явлено, ще 16.05.2019 року, а провадження у справі №756/6680/19 відкрито 21.05.2019 року, тобто, вказане судове провадження жодним чином не може підтверджувати вчинення відповідачем дій з метою унеможливлення захисту прав позивача по даній справі.

Отже, як зазначив скаржник, так як п. 4 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України надає право застосовувати забезпечення позову у вигляді заборони вчинення дій щодо предмета позову, а нерухоме майно таким не є, оскільки позов подано щодо застосування наслідків недійсності договору купівлі-продажу прав вимоги, а не нерухомого майна, то заборона іншим особам вчиняти дії щодо нерухомого майна не є належними та спів мірним забезпеченням позову.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2019 року справу № 910/9980/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Банк "Український капітал" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.07.2019 року у справі № 910/9980/19, та призначив розгляд справи на 10.10.2019 року своєю ухвалою від 09.09.2019 року.

08.10.2019 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2019 року, у зв`язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О., у відпустці, було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/9980/19 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Пономаренко Є.Ю., Майданевич А.Г.

Північний апеляційний господарський суд прийняв апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Український капітал" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.07.2019 року у справі № 910/9980/19 до провадження у складі нової колегії суддів: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Пономаренко Є.Ю. своєю ухвалою від 10.10.2019 року.

У судовому засіданні 10.10.2019 року скаржник та третя особа 1 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, ухвалу місцевого господарського суду скасувати.

10.10.2019 року в судовому засіданні представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Український капітал" залишити без задоволення, ухвалу господарського суду без змін.

Крім того, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, зазначив, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчиняти дії є пов`язаними з предметом спору у цій справі, співвідноситься з предметом позову, а отже існує конкретний зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної зави, а тому вжиття судом заходів забезпечення позову спроможне забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Представники відповідачів 2, 3 та третіх осіб 2, 3 у судове засідання 10.10.2019 року не з`явилися. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином, зокрема, надсиланням ухвали від 22.08.2019 року на відповідні адреси.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк для перегляду ухвали місцевого господарського суду, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки ухвали Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представників відповідача 2, 3 та третіх осіб 2, 3, які були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

Відповідач 2, 3 своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалися, відзиви на апеляційну скаргу не надали, що згідно з ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 31.07.2019 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Банк "Український капітал" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, заява про забезпечення позову була мотивована наступним.

Так, предметом розгляду даної справи поміж іншого є визнання недійсними рішень Державних реєстраторів речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про скасування запису про право власності за Приватним акціонерним товариством "Тутковський" та реєстрацію права власності за Публічним акціонерним товариством "Банк "Український Капітал" на нерухоме майно: ГРП, загальною площею 36,00 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 0; Насосна станція оборотного водопостачання (літера Ж), загальною площею 1 039,10 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 0; Склад сипучих матеріалів, загальною площею 60,00 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 0; Естакада (з кранбалкою 5 т), загальною площею 84,00 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 0; Виробничий одноповерховий корпус № 2 (літера 3), загальною площею 2 250,50 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 0; майновий комплекс, загальною площею 8 595,40 кв.м., який складається з: корпус "Б" зі вставкою "АВ" (літера Б), загальною площею 2 416,0 кв.м.; корпус "В" зі вставкою "ВГ" (літера В), загальною площею 2 461, 0 кв.м.; корпус "Г" зі вставкою "ВГ" (літера Г), загальною площею 3 148,90 кв.м.; центральна котельня (літера Д), загальною площею 569,50 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 0 на підставі нікчемного договору купівлі-продажу прав вимоги від 29.04.2015 року між ПАТ "Український професійний банк" та ПАТ "Банк "Український Капітал".

Як про це вказує заявник, в даний час вже здійснюється відчуження вищевказаного майна третім особам. Це підтверджується тим що в Оболонському районному суді міста Києва розглядається справа 756/6680/19 за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Банк "Український Капітал", третя особа: Приватне акціонерне товариство "Тутковський" про визнання укладеним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності на нерухоме майно. Так, згідно матеріалів справи 11.05.2019 ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством "Банк "Український Капітал" було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна який було посвідчено Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Романом Олеговичем та зареєстровано в реєстрі за № 2267. Відповідно до п. 1 попереднього договору сторони зобов`язалися не пізніше 13.05.2019 (включно) укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна, предметом якого виступатиме: Майновий комплекс, загальною площею 8 595,40 кв.м., до складу якого входять: корпус "Б" зі вставкою "АВ", загальною площею 2 416,0 кв.м., літера Б; корпус "В" зі вставкою "ВГ", загальною площею 2 461,00 кв.м., літера В; корпус "Г" зі вставкою "ВГ", загальною площею 3 148,90 кв.м., літера Г; центральна котельня, загальною площею 569,50 кв.м., літера Д; що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0; Виробничий одноповерховий корпус № 2 (літера 3), загальною площею: 2 250,50 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0; Естакада (з кранбалкою 5т), загальною площею: 84,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0; Склад сипучих матеріалів, загальною площею: 60,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0; Насосна станція оборотного водопостачання (літера Ж), загальною площею 1 039,10 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0; ГРП, загальною площею: 36,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0.

Таким чином, за твердженням заявника, на даний час здійснюється спроба відчуження нерухомого майна, право власності на яке, на переконання Приватного акціонерного товариства "Тутковський" його незаконно було позбавлено, що у свою чергу утруднить можливість виконання рішення суду по даній справі у разі задоволення позову.

В той час, на переконання заявника у разі забезпечення позову, буде неможливий продаж майна, право власності на яке Приватне акціонерне товариство "Тутковський" було позбавлено, та відповідно у разі задоволення заявленого позивачем позову буде відновлено право власності Приватного акціонерного товариства "Тутковський" на вказане спірне майно.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Так, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Так, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Як вбачається із матеріалів справи, спірні правовідносини виникли між заявником та поточним іпотекодержателем, зокрема, у зв`язку із наявністю листа Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Український професійний банк" від 28.09.2015 року № 01-10-/5085, яким Приватне акціонерне товариство "Тутковський" було повідомлено про нікчемність договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором від 20.02.2013 року укладеного між ПАТ "Український професійний банк" та ПАТ "Банк "Український Капітал" 29.04.2015 року.

Та як наслідок, за твердженнями заявника договір купівлі-продажу прав вимоги від 29.04.2015 року укладений між ПАТ "Український професійний банк" та ПАТ "Банк "Український Капітал" є нікчемним в силу ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Частина 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" передбачає, що Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

В свою чергу договором купівлі-продажу прав вимоги від 29.04.2015 року укладеним між ПАТ "Український професійний банк" та ПАТ "Банк "Український Капітал" передбачено, що з моменту укладання цього договору до покупця переходять всі права за укладеними договорами, в тому числі і за договорами забезпечення (поруки, іпотеки, застави).

Однак, як правильно встановлено судом першої інстанції, у зв`язку із встановленою законом нікчемністю договору купівлі-продажу прав вимоги від 29.04.2015 року, за яким було відступлено право вимоги за договором про відкриття траншевої кредитної лінії № 710 від 20.02.2013 року, виконання якого було забезпечено іпотечним договором від 16.04.2013 року між Публічним акціонерним товариством "УПБ" та Публічним акціонерним товариством "Тутковський" право іпотекодержателя за іпотечним договором є припиненим та фактично не переходило до покупця - Публічного акціонерного товариства "Банк "Український капітал".

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що предметом розгляду даної справи поміж іншого є визнання недійсними рішень Державних реєстраторів речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про скасування запису про право власності за Приватним акціонерним товариством "Тутковський" та реєстрацію права власності за Публічним акціонерним товариством "Банк "Український Капітал" на нерухоме майно: ГРП, загальною площею 36,00 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 0; Насосна станція оборотного водопостачання (літера Ж), загальною площею 1 039,10 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 0; Склад сипучих матеріалів, загальною площею 60,00 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 0; Естакада (з кранбалкою 5т), загальною площею 84,00 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 0; Виробничий одноповерховий корпус № 2 (літера 3), загальною площею 2 250,50 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 0; майновий комплекс, загальною площею 8 595,40 кв.м., який складається з: корпус "Б" зі вставкою "АВ" (літера Б), загальною площею 2 416,0 кв.м.; корпус "В" зі вставкою "ВГ" (літера В), загальною площею 2 461, 0 кв.м.; корпус "Г" зі вставкою "ВГ" (літера Г), загальною площею 3 148,90 кв.м.; центральна котельня (літера Д), загальною площею 569,50 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 0 на підставі нікчемного договору купівлі-продажу прав вимоги від 29.04.2015 року між ПАТ "Український професійний банк" та ПАТ "Банк "Український Капітал".

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, Приватне акціонерне товариство "Тутковський" просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема Міністерству юстиції України, його територіальним органам, Департаменту державної реєстрації, нотаріусам та іншим органам, які виконують функції реєстрації, вчиняти будь-які дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, а також будь-які дії (в тому числі правочини) щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інші) щодо визначеного заявником нерухомого майна.

Разом з тим, колегія суддів критично оцінює висновок суду першої інстанції, що вчинення активних дій спрямованих на відчуження означеного Приватним акціонерним товариством "Тутковський" майна третім особам, саме на момент вжиття заходів забезпечення. Вказане, зокрема, доводиться тим, що в Оболонському районному суді міста Києва розглядається справа 756/6680/19 за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Банк "Український Капітал", третя особа: Приватне акціонерне товариство "Тутковський" про визнання укладеним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності на нерухоме майно. Так, згідно матеріалів справи 11.05.2019 року ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством "Банк "Український Капітал" було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна який було посвідчено Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Романом Олеговичем та зареєстровано в реєстрі за № 2267.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.05.2019 року Публічне акціонерне товариство "Банк "Український капітал" набуло право власності на спірне нерухоме майно та 11.05.2019 року уклало попередній договір купівлі -продажу з ОСОБА_2 Однак, Публічне акціонерне товариство "Банк "Український капітал" вказаний намір не реалізувало та не уклало основний договір купівлі-продажу, що й стало підставою для пред`явлення Власюком позову до Оболонського районного суду про визнання купівлі-продажу та визнання права власності на спірне майно.

З огляду на викладене, колегія суддів частково погоджується з твердженням скаржника, що наявність судового процесу між Публічним акціонерним товариством "Банк "Український капітал" та ОСОБА_2 не є належним доказом відчуження нерухомого майна, а навпаки, свідчить про наявність спору і ухилення відповідача 1 від продажу нерухомого майна. Проте, останнє безумовно не підтверджує не вчинення відповідачем 1 дій з відчуження нерухомого майна, отже не спростовує висновків суду першої інстанції.

Так, у таких спорах має досліджуватися питання, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та інтересів, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Перший протокол/Конвенція) встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Так, в даному випадку, невжиття вказаних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити у разі задоволення позовних вимог ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки, зумовить необхідність з метою відновлення порушених прав, на захист яких подано даний позов, ініціювати процедуру захисту свого права як власника нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, що потребуватиме значних як фінансових, так і правових витрат, покладання яких на позивача буде неправомірним.

Адже у разі, якщо до закінчення розгляду справи буде відчужено або передано у володіння чи користування майно третім особам, або внесено до статутних капіталів юридичних осіб, або передано в іпотеку будь якого іншого обтяження, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, як правильно встановлено судом першої інстанції, за таких обставин, збереження спірних правовідносин в існуючому на сьогоднішній день стані буде спрямовано в тому числі на забезпечення збереження балансу інтересів як їх існуючих учасників, так і потенційно можливих учасників, які виникнуть під час вирішення спору, адже попередить можливість понесення ними можливих збитків та додаткових витрат у випадку подальшого відчуження чи розпорядження спірними активами.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

З огляду на закріплені в наведених положеннях принципи з урахуванням практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування (рішення від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України", від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", від 17.07.2008 року у справі "Каіч та інші проти Хорватії") вбачається, що Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно ст. 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна.

З аналізу наведених норм вбачається, що підставою для відмови державним реєстратором у проведенні реєстраційних дій є судове рішення про заборону вчинення реєстраційних дій.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності зв`язку між заявленими заходами забезпечення позову і предметом спору, співмірність та адекватність заходів із позовними вимогами можливість забезпечення інтересів всіх учасників якого та попередження можливого порушення прав інших осіб при вирішенні його судом знаходиться в прямій залежності від цілісності спірних активів та незмінності суб`єкта їх володіння за час вирішення даного спору судом, порушення чого у випадку задоволення позову нівелюватиме ефективність обраного позивачем способу захисту та може зумовити понесення збитків чи додаткових витрат іншими учасниками спірних правовідносин.

При цьому, колегія суддів не приймає як наладжене твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваної ухвали, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд не здійснив належної оцінки обґрунтованості доводів позивача, а тому дійшов помилкового висновку про доведеність намірів відповідача 1 відчужити нерухоме майно та вжив заходи забезпечення позову, оскільки судом також встановлені інші обставини, які відповідно є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Водночас, судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали враховано, що вжиття заходів до забезпечення позову шляхом встановлення відповідних заборон не обмежить права та законні інтереси як суб`єктів спірних правовідносин, так і інших осіб, адже такі заходи мають тимчасовий характер та не впливають на господарську діяльність відповідачів чи інших учасників спірних правовідносин, в той час, як їх вжиття забезпечить збереження балансу інтересів сторін спірних правовідносин, унеможливить порушення інтересів інших осіб та узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності.

Аналогічні висновки щодо доцільності та обґрунтованості з метою забезпечення належного захисту прав і інтересів осіб при вирішенні спору, який пов`язаний з обігом майнових прав (прав вимог) за кредитним договором, вжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення заборони на відступлення відповідних прав вимог було викладено в ухвалі Верховного Суду про забезпечення позову до завершення розгляду касаційної скарги від 08.01.2019 року у справі № 910/13501/17, а доцільність заборони суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо майна, яке виступає предметом забезпечення, при вирішення спору про законність іпотечного договору (суть якого аналогічна оскарженню набуття прав за іпотечним договором) було підтверджено постановою Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі № 904/4384/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення поданої заяви та необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення зазначених вище заборон у визначеній судом редакції.

Разом з тим, скаржник не надав суду доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваній ухвалі.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Український капітал" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.07.2019 року залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.07.2019 року у справі №910/9980/19 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали оскарження №910/9980/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді Є.Ю. Пономаренко

А.Г. Майданевич

Дата складення повного тексту 25.10.2019 року.