РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.10.2019Справа № 910/7040/19

Господарський суд міста Києва в складі судді Привалова А.І., за участю секретаря судового засідання Мазура В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження

справу № 910/7040/19

за позовом Фізичної особи-підприємця Саєнка Володимира Володимировича

до 1) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

2) Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК" в особі

Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на

ліквідацію АТ "БРОКБІЗНЕСБАНК"

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

За участю представників сторін:

від позивача: Саєнко В.В., паспорт НОМЕР_1 від 23.07.2015р.;

Мельник М.В., довіреність № 1356 від 13.11.2017р.;

від відповідача-1: Сидоренко Ю.А., довіреність № 27-25558/18 від 28.12.2018р.;

від відповідача-2: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Саєнко Володимир Володимирович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до 1) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; 2) публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "БРОКБІЗНЕСБАНК" про:

- визнання недійсним і скасування рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14 січня 2019 року № 67 "Про затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк" (згідно з яким Фондом затверджені зміни № 17 до переліку реєстру вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк"), акцептованих уповноваженою особою Фонду та після внесених змін загальна сума реєстру акцептованих вимог кредиторів збільшилась на 5 111 970,19 грн. та становить 11 163 649 241,69 грн. за рахунок внесення до 7 черги акцептованих вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк" вимог ФОП Саєнко В.В. на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017р. по справі №910/17010/17);

- зобов`язання Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Брокбізнесбанк" скласти та позачергово включити в кошторис витрат АТ "Брокбізнесбанк" суму позачергової заборгованості за Договором про надання юридичних послуг № 1 від 13.05.2015р. 5 036 423,83 грн. з яких: 4 782 514,30 грн. - сума основної заборгованості; 64 965,47 грн. - три відсотки річних; 188 944,06 грн. - інфляційні нарахування, на користь фізичної особи-підприємця Саєнка В.В. та передати його на затвердження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позачергово затвердити кошторис витрат АТ "Брокбізнесбанк" з урахуванням суми позачергової заборгованості за Договором про надання юридичних послуг № 1 від 13.05.2015р. 5 036 423,83 грн. з яких: 4 782 514,30 грн. - сума основної заборгованості; 64 965,47 грн. - три відсотки річних; 188 944,06 грн. - інфляційні нарахування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення є протиправним та незаконним, прийнято всупереч нормам чинного законодавства з метою ухилення від виконання договірних зобов`язань, які підтверджені рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2017р. по справі № 910/17010/17 та підлягають позачергвому виконанню у відповідності до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/7040/19 від 04.06.2019р. позовну заяву фізичної особи-підприємця Саєнка Володимира Володимировича залишено без руху.

21.06.2019р. від позивача через канцелярію суду надійшла заява про усунення недоліків на виконання вимог ухвали суду від 04.06.2019р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/7040/19. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання по справі призначено на 25.07.2019р.

17.07.2019р. через канцелярію суду від відповідача-1 отримано відзив на позовну заяву та клопотання про закриття провадження. В обґрунтування відзиву відповідач-1 зазначив, що ним не було порушено прав та інтересів позивача, в той час як задоволення позову може призвести до порушення прав інших кредиторів АТ "БРОКБІЗНЕСБАНК". Також, відповідач-1 вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є боржником у справі №910/17010/17, а також оскільки відповідачі діяли правомірно та в межах закону.

18.07.2019р. через канцелярію суду від відповідача-1 отримано клопотання про долучення доказів.

Присутній у підготовчому засіданні 25.07.2019р. представник відповідача-1 просив задовольнити клопотання про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що даний спір відноситься до юрисдикції адміністративних судів, оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є юридичною особою публічного права та приймаючи оскаржуване позивачем рішення діяв як суб`єкт владних повноважень.

Позивач заперечив щодо задоволення клопотання відповідача-1, зазначивши, що правовідносини сторін, з якими пов`язаний даний позов, є приватними, а відтак, виходячи з судової практики, даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Представник відповідача-2 в судове засідання не з`явився.

Суд, розглянувши клопотання відповідача-1 про закриття провадження у справі, відмовив у його задоволенні.

З метою належного повідомлення відповідача-2 про розгляд справи в суді, а також з`ясування складу учасників судового процесу, суд дійшов висновку про продовження строку проведення підготовчого провадження на підставі ч. 3 ст. 177 ГПК України та відкладення розгляду справи на 12.09.2019р.

09.09.2019 через канцелярію суду від відповідача-1 надійшли пояснення на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 08.08.2019.

10.09.2019 через канцелярію суду від позивача надійшла заява (письмові пояснення) по справі.

Присутні в підготовчому засіданні 12.09.2019 позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили призначити справу до судового розгляду.

Представник відповідача-1 позов не визнав.

Представник відповідача-2 в підготовче засідання не з`явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2019 закрито підготовче провадження у справі. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 10.10.2019.

Присутній у судовому засіданні 10.10.2019 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача-1 заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві.

Представник відповідача-2 в судове засідання черговий раз не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

З метою повідомлення відповідача-2 про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03057, м. Київ, пр. Перемоги, 41, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, є місцезнаходженням відповідача.

Однак, конверт з ухвалою про відкриття провадження у справі був повернутий до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою "не розшукано".

Крім того, судом надсилались ухвали за місцем знаходження Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Брокбізнесбанк" - м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17 (2 поверх), проте конверт з ухвалами також були повернуті до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою "не розшукано".

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

За приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки "не розшукано" вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі в силу положень п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач-2 у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 10.10.2019, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані позивачем і відповідачем-1 документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Саєнко Володимир Володимирович згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 029/13 від 11.03.2013 був включений до переліку осіб, відібраних за результатами конкурсного відбору для залучення до роботи у процесі здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, яких має право залучати Уповноважена особа Фонду за напрямом «Юридичні консультанти».

13.05.2015 між уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» та фізичною особою-підприємцем Саєнко В.В. укладено Договір про надання юридичних послуг № 1 (далі - договір), згідно з яким виконавець ФОП Саєнко В.В. взяв на себе обов`язки за плату надавати Замовнику Уповноваженій особі ФГВФО на ліквідацію ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» послуги по стягненню заборгованості, у тому числі за кредитними договорами (копія договору №1 від 13.05.2015 додається).

Роботи по договору були виконані, внаслідок чого підписані між сторонами договору всі необхідні документи для здійснення оплати за юридичні послуги. Замовник не виконав обов`язок по виплаті грошової винагороди за договором, у зв`язку з чим позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення заборгованості за договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2018 по справі №910/17010/17 позов ФОП Саєнко В.В. задоволено. Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» на користь фізичної особи-підприємця Саєнка Володимира Володимировича 4 782 514 грн. 30 коп. боргу; 64 965 грн. 47 коп. 3 % річних; 188 944 грн. 06 коп. втрат від інфляції та 75 546 грн. 36 коп. судового збору.

14 січня 2019 року відбулось засідання Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на якому розглядалось питання щодо затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК».

За наслідками розгляду питання виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення №67 «Про затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», згідно з яким Фондом затверджені зміни №17 до переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», акцептованих уповноваженою особою Фонду та після внесених змін загальна сума реєстру акцептованих вимог кредиторів збільшиться на 5 111 970,19 грн. та становитиме 11 163 649 241,69 грн.

Відповідно до відомостей з Протоколу засідання виконавчої дирекції №005/19 від 14 січня 2019 року з питання щодо затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», було встановлено що збільшення 7 черги відбулось на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 по справі №910/17010/17 по фізичній особі-підприємцю Саєнко Володимир Володимирович, щодо включення суми боргу 4 782 514,30 грн., 3% річних - 64 965,47 грн., втрат по інфляції - 188 944,06 грн., судового збору - 75 546,36 грн. до реєстру акцептованих вимог кредиторів в сумі 5 111 970, 19 грн. Після внесених змін загальна сума реєстру акцептованих вимог кредиторів збільшиться на 5 111 970,19 грн. та становитиме 11 163 649 241,69 грн.

Про включення ФОП Саєнко В.В. до сьомої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» на підставі рішення ВД ФГВФО від 14.01.2019 №67 позивача було повідомлено Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» Міхном С.С. листом від 17.01.2019 №127 «Щодо виконання рішення суду у справі №910/7010/17».

Позивач вважає, що рішення виконавчої дирекції ФГВФО від 14.01.2019 №67 «Про затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» є незаконним, підлягає визнанню недійсним та скасуванню, оскільки відповідачами без наявних законних підстав, внесено вимоги позивача, які підлягають позачерговому виконанню у відповідності до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів та протиправно затверджено зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», внаслідок чого прийнято протиправне та незаконне рішення виконавчої дирекції №67 від 14.01.2019, яке підлягає скасуванню.

Отже, у зв`язку із викладеним вище, позивач просить суд:

- визнати недійсним і скасування рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14 січня 2019 року № 67 "Про затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк" (згідно з яким Фондом затверджені зміни № 17 до переліку реєстру вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк"), акцептованих уповноваженою особою Фонду та після внесених змін загальна сума реєстру акцептованих вимог кредиторів збільшилась на 5 111 970,19 грн. та становить 11 163 649 241,69 грн. за рахунок внесення до 7 черги акцептованих вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк" вимог ФОП Саєнко В.В. на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017р. по справі № 910/17010/17);

- зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Брокбізнесбанк" скласти та позачергово включити в кошторис витрат АТ "Брокбізнесбанк" суму позачергової заборгованості за Договором про надання юридичних послуг № 1 від 13.05.2015р. 5 036 423,83 грн. з яких: 4 782 514,30 грн. - сума основної заборгованості; 64 965,47 грн. - три відсотки річних; 188 944,06 грн. - інфляційні нарахування, на користь фізичної особи-підприємця Саєнка В.В. та передати його на затвердження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позачергово затвердити кошторис витрат АТ "Брокбізнесбанк" з урахуванням суми позачергової заборгованості за Договором про надання юридичних послуг № 1 від 13.05.2015р. 5 036 423,83 грн. з яких: 4 782 514,30 грн. - сума основної заборгованості; 64 965,47 грн. - три відсотки річних; 188 944,06 грн. - інфляційні нарахування.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Відповідно до пункту 6 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» оплата витрат, пов`язаних із здійсненням ліквідації, проводиться позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат, затвердженого Фондом. До цих витрат, зокрема, належать витрати на оплату послуг осіб, залучених Фондом для забезпечення здійснення покладених на Фонд повноважень.

Крім того, обов`язковість позачергового задоволення вимог та прямий обов`язок Фонду прямо передбачені ст. 49 Закону про систему гарантування.

Так, відповідно до ч.6,8 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» - Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення погоджено виконавчою дирекцією Фонду.

Судом встановлено, що заборгованість відповідача, встановлена рішенням господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі №910/17010/17, виникла у період процедури ліквідації АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та пов`язана з витратами на оплату послуг осіб, залучених Фондом для забезпечення здійснення покладених на Фонд повноважень.

Внутрішнім підзаконним нормативно-правовим актом, який регулює порядок складання, ведення, підстави для внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів неплатоспроможного банку є рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.08.2017 №3711 «Про затвердження Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються», зареєстроване в Міністерстві юстиції України 07.09.2017 за № 1104/30972.

Виключно у відповідності з зазначеним нормативно-правовим актом здійснюється процедура проведення (розгляду та затвердження) змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів неплатоспроможного банку, яка здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до зазначеного Положення в розділі «VII. Внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів» зазначені виключні підстави для внесення до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів змін, які підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду, а саме:

1) рішення суду, яке набрало законної сили (у тому числі рішення судів, які набрали законної сили після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторів, визначеного статтею 49 Закону), за яким, зокрема, виникають:

зобов`язання банку перед кредиторами, що виникли до дня початку процедури ліквідації;

кредиторські вимоги вкладників у частині, що перевищує суму відшкодування, виплачену Фондом, розмір якої визначено відповідно до вимог статті 26 Закону. Такі вимоги включаються до реєстру акцептованих вимог кредиторів та підлягають задоволенню в черговості відповідно до статті 52 Закону;

зобов`язання банку, які, крім вимог вкладника понад гарантовану суму відшкодування по вкладу, включаючи відсотки, які нараховані станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, включають також суми зобов`язань банку понад суму, нараховану на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку (зокрема, штрафні санкції у вигляді штрафів, пені або індексу інфляції за кількість днів прострочення зобов`язань). Такі вимоги підлягають включенню до сьомої черги задоволення вимог кредиторів, а саме: вимоги інших вкладників, які не є пов`язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов`язаними особами банку;

зобов`язання банку, що ліквідується, за зверненням довірителів фондів фінансування будівництва (далі - ФФБ), або фондів операцій з нерухомістю (далі - ФОН), або відповідного органу, що здійснює нагляд та регулювання діяльності управителя, у зв`язку з порушенням управителем законодавства про фінансові послуги про ФФБ або ФОН, який може передаватися в управління іншій фінансовій установі, що відповідає вимогам законодавства, у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011 року № 490 «Про затвердження Порядку передачі фонду фінансування будівництва або фонду операцій з нерухомістю в управління іншій фінансовій установі за рішенням суду». Банк, що ліквідується, включає такі вимоги до сьомої черги вимог кредиторів;

2) свідоцтво про право на спадщину / рішення суду, яке набрало законної сили, за вимогами:

кредиторів-спадкодавців, які визнані Фондом в особі відповідного структурного підрозділу Фонду або уповноваженою особою Фонду на ліквідацію (у разі делегування їй відповідних повноважень) та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів;

кредиторів-спадкодавців, які не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, - у разі, якщо спадщина була відкрита до початку або під час періоду приймання Фондом вимог кредиторів, а строк для прийняття спадщини у період приймання Фондом вимог кредиторів не минув;

3) у разі припинення кредитора - юридичної особи - за його вимогами, включеними до реєстру акцептованих вимог кредиторів:

надані правонаступниками документи, що відповідно до законодавства України підтверджують правонаступництво;

витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що містить відомості про припинення юридичної особи / фізичної особи - підприємця (кредитора) та інформацію про відсутність відомостей про його правонаступників;

4) письмова відмова кредитора від вимог;

5) клопотання Фонду в особі відповідного структурного підрозділу Фонду або уповноваженої особи Фонду на ліквідацію (у разі делегування їй відповідних повноважень) про виправлення помилки, допущеної Фондом в особі відповідного структурного підрозділу Фонду чи уповноваженою особою Фонду (у разі делегування їй відповідних повноважень) під час акцептування вимог кредиторів;

6) клопотання Фонду в особі відповідного структурного підрозділу Фонду або уповноваженої особи Фонду (у разі делегування їй відповідних повноважень) про збільшення/зменшення вимог кредитора відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду, що виникли під час проведення ліквідації, які отримані від Фонду на підставі заяви про задоволення додаткових вимог;

7) клопотання Фонду в особі відповідного структурного підрозділу Фонду або уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування їй відповідних повноважень) про зменшення вимог кредитора(ів) в результаті зарахування зустрічних однорідних вимог у випадках, визначених статтею 46 Закону;

8) договір уступки права вимоги боргу (договір купівлі-продажу, дарування тощо), засвідчений нотаріально (у випадках, якщо таке засвідчення вимагається законодавством України). Такі зміни вносяться до реєстру акцептованих вимог кредиторів виключно в межах черги, до якої було включено вимогу, яку уступлено, та у сумі, що не перевищує суму (залишок суми) вимог, яку акцептовано первинному кредитору;

9) зняття накладеного за рішенням суду арешту з рахунку;

10) виконання зобов`язання перед цим банком, щодо якого вклад, розміщений у такому банку, використовувався як засіб забезпечення його виконання;

11) заміна кредитора у зобов`язанні банку внаслідок:

виконання обов`язку банку поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);

виконання обов`язку банку третьою особою.

12) пред`явлення кредиторських вимог контролюючими органами за зобов`язаннями банку із сплати податків і зборів, що виникли під час проведення ліквідації банку.

З матеріалів справи не вбачається існування жодної з підстав, які перелічені в частині першій розділу VII Положення, на момент винесення оскаржуваного рішення.

Отже, судом встановлено, що зобов`язання, які мають бути виконані відповідачем за рішенням господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі №910/17010/17, по-перше, виникли із договірних правовідносин після запровадження процедури ліквідації на забезпечення ліквідаційної процедури, по-друге, підпадають під категорію позачергових витрат відповідно до п.5 ч.2 ст.52 Закону про систему гарантування.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позачергові грошові вимоги позивача внесено до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів без наявних законних підстав та протиправно затверджено зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», внаслідок чого прийнято протиправне та незаконне рішення виконавчої дирекції №67 від 14.01.2019.

А тому, позовні вимоги про визнання недійсним і скасування рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14 січня 2019 року № 67 "Про затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк" (згідно з яким Фондом затверджені зміни № 17 до переліку реєстру вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк"), акцептованих уповноваженою особою Фонду та після внесених змін загальна сума реєстру акцептованих вимог кредиторів збільшилась на 5 111 970,19 грн. та становить 11 163 649 241,69 грн. за рахунок внесення до 7 черги акцептованих вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк" вимог ФОП Саєнко В.В. на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017р. по справі № 910/17010/17) підлягають задоволенню.

Щодо решти позовних вимог, суд зазначає наступне.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд зазначає, що частина 1 статті 15 Цивільного кодексу України закріплює за кожною особою право на захист свого цивільного права. Підставою для їх захисту є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права.

Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у недодержанні сторонами при вчиненні правочину вимог закону; поширенні про особу недостовірної інформації; протиправному позбавленні права власності чи його обмеженні; безпідставному заволодінні особою майном іншої особи-власника; вчиненні власнику перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїх майном; неправомірному використанні товару без згоди автора; невиконанні чи неналежному виконанні умов зобов`язання; безпідставній односторонній відмові від договору.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського процесуального кодексу України визначено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. У цьому висновку Суд спирається на подібні висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14 та постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/23369/17).

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду.

Також, оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

На підставі вищевикладеного суд доходить висновку, що із змісту статті 16 ЦК України та завдання господарського судочинства, викладеного у частині першій статті 2 ГПК України, випливає, що, вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 28 лютого 2014 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 28.02.2014 прийнято рішення № 9 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство «БРОКБІЗНЕСБАНК».

Частина четверта ст. 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлює, що Фонд гарантування призначає уповноважену особу та розпочинає процедуру ліквідації банку в день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 10.06.2014 № 339 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 11.06.2014 № 45 про початок здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Куреного Олександра Вікторовича на період з 11 червня 2014 року до 10 червня 2015 року включно.

На підставі частини п`ятої статті 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 21.05.2015 № 103 про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» на 1 рік до 10.06.2016 року включно.

Водночас, відповідно до зазначеного рішення продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» Куреного Олександра Вікторовича до 10.06.2016 включно.

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 02 червня 2016 року № 896 відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» на два роки до 10 червня 2018 року включно.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 2227 від 31 травня 2017 року про зміну уповноваженої особи Фонду, якій делеговано повноваження ліквідатора АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК».

Відповідно до зазначеного рішення повноваження ліквідатора АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» визначені Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52, 53, у тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, делеговано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Міхну Сергію Семеновичу з 06 червня 2017 року.

На підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 07 червня 2018 року № 1587 про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» строком на один рік з 11 червня 2018 року до 10 червня 2019 року включно.

Водночас, відповідно до зазначеного рішення продовжено повноваження ліквідатора AT «БРОКБІЗНЕСБАНК», визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Міхна Сергія Семеновича строком на один рік з 11 червня 2018 року до 10 червня 2019 року включно.

Частиною 5 ст. 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що ліквідація банку має бути завершена не пізніше двох років з дня початку процедури ліквідації банку. Фонд має право прийняти рішення про продовження ліквідації банку на строк до двох років з можливістю повторного продовження на строк до одного року.

Виконавчою дирекцію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято одне рішення № 1587 від 07.06.2018 «Про продовження строку здійснення процедури ліквідації АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» строком на один рік з 11 червня 2018 року до 10 червня 2019 року включно та продовження повноважень ліквідатора АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» Міхну С.С. до 10.06.2019».

Продовження повноважень ліквідатора АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» Міхну С.С. або призначення іншої особи ліквідатором АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» ліквідатора АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» після 10.06.2019 здійснено не було.

Тобто, на момент вирішення спору у даній справі, відсутня особа уповноважена Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК».

Крім того, згідно з інформацією, розміщеною на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за посиланням www.fg.gov.ua, 10 червня 2019 року уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» подано документи державному реєстратору юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань для державної реєстрації припинення банку як юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Викладене свідчить про припинення процедури ліквідації АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», в той час як дії, які позивач просить зобов`язати вчинити уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, можуть бути вчинені лише в межах ліквідаційної процедури.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про зобов`язання вчинити певні дії уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не призведе до поновлення порушеного права позивача, оскільки у разі їх задоволення, вони не можуть бути виконані у примусовому порядку з огляду на відсутність механізму виконання такого рішення після завершення процедури ліквідації банку.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року №005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В статтях 6, 13 цієї Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Аналогічна правова позиція міститься в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, згідно з яким верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Відповідно до пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким, лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від захисту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст.20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Отже, із приписів вищенаведених правових норм випливає, що захист прав особи та законних інтересів здійснюється способом, що визначений законом або договором.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, необхідно також зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

У кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним, та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

Разом з тим, обраний позивачем спосіб захисту його прав не буде «ефективним» у контексті ст. 13 Конвенції через відсутність механізму відновлення, поновлення порушеного, на думку позивача, права.

Відповідно до п. 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», господарський суд, дійшовши до висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові, а не припиняти провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення й в постанові Верховного Суду з аналогічних правовідносин від 30.01.2018 у справі № 910/4278/17.

Інші доводи та аргументи сторін суд відхиляє як неналежні.

Враховуючи викладене вище дійшов висновку стосовно неналежності обраного позивачем способу захисту, а тому відмовляє з цих підстав в частині позовних вимог про:

- зобов`язання Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Брокбізнесбанк" скласти та позачергово включити в кошторис витрат АТ "Брокбізнесбанк" суму позачергової заборгованості за Договором про надання юридичних послуг № 1 від 13.05.2015р. 5 036 423,83 грн. з яких: 4 782 514,30 грн. - сума основної заборгованості; 64 965,47 грн. - три відсотки річних; 188 944,06 грн. - інфляційні нарахування, на користь фізичної особи-підприємця Саєнка В.В. та передати його на затвердження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позачергово затвердити кошторис витрат АТ "Брокбізнесбанк" з урахуванням суми позачергової заборгованості за Договором про надання юридичних послуг № 1 від 13.05.2015р. 5 036 423,83 грн. з яких: 4 782 514,30 грн. - сума основної заборгованості; 64 965,47 грн. - три відсотки річних; 188 944,06 грн. - інфляційні нарахування.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідач1 пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати недійсним і скасувати рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14 січня 2019 року № 67 "Про затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк" (згідно з яким Фондом затверджені зміни № 17 до переліку реєстру вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк"), акцептованих уповноваженою особою Фонду та після внесених змін загальна сума реєстру акцептованих вимог кредиторів збільшилась на 5 111 970,19 грн. та становить 11 163 649 241,69 грн. за рахунок внесення до 7 черги акцептованих вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк" вимог ФОП Саєнко В.В. на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017р. по справі № 910/17010/17).

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 17; ідентифікаційний код 21708016) на користь Фізичної особи-підприємця Саєнка Володимира Володимировича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) витрат по сплаті судового збору в сумі 1 921 грн.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 29.10.2019.

Суддя А.І. Привалов