ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року

м. Київ

Справа № 916/2187/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратова І.Д. (головуючий), судді - Кролевець О.А., Ткач І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Півень А.Л.;

за участю представників учасників справи:

позивача - Крижов С.В.;

відповідача - Ярошенко Д.В.;

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду

(головуючий Будішевська Л.О., судді - Таран С.В., Мишкіна М.А.)

від 06.06.2019

у справі за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про стягнення 4 607 711, 09 грн,

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.

1.1. ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором купівлі-продажу корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Кодимський" (надалі - ТОВ "Соковий завод Кодимський") від 21.05.2015 в сумі 4 607 711,09 грн, у тому числі 3 185 000,00 грн - основного боргу, 1 139 202,46 грн - інфляційних втрат, 283 508,63 грн - 3% річних.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов договору купівлі-продажу корпоративних прав від 21.05.2015 (надалі - договір купівлі-продажу) в частині не здійснення оплати вартості 49 % частки в статутному капіталі ТОВ "Соковий завод Кодимський" у розмірі 3 185 000,00 грн протягом 30 банківських днів (в редакції договору про внесення змін від 08.06.2015), тобто з 21.05.2015 до 02.07.2015.

1.3. ОСОБА_1 проти задоволення позову заперечував, зазначаючи, що виконав своє зобов`язання належним чином у встановлений договором купівлі-продажу строк, оскільки:

1) сторони погодили, що виконання зобов`язань покупця за договором купівлі-продажу здійснюватиметься шляхом зарахування ОСОБА_1 на користь ТОВ "Соковий завод Кодимський" грошових коштів від імені ОСОБА_2 ;

2) на загальних зборах учасників товариства, які відбулись 25.05.2015, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вирішили збільшити статутний капітал Товариства з 32000000,00 грн до 39000000,00 грн шляхом внесення учасниками додаткових внесків грошових коштів, а саме ОСОБА_2 довнести 16575000,00 грн, ОСОБА_1 довнести 15925000,00 грн;

3) ОСОБА_1 свої зобов`язання виконав та перерахував на рахунок товариства грошові кошті у сумі 15925000,00 грн, а також 13395300,00 грн від імені ОСОБА_2 Загалом на рахунок товариства відповідачем у період з 27.05.2015 по 12.06.2015 перераховано грошові кошти у сумі 29320300,00 грн. На підтвердження своїх заперечень та факту перерахування коштів з його рахунку відповідач надав довідку банку № 06.1-5/247 від 08.02.2017.

1.4. У відповіді на відзив позивач зазначив, що сторони не погоджували жодних взаємних зарахувань, борг відповідача, що виник за договором, не був погашений і продовжує існувати, а суму коштів у розмірі 13395300,00 грн, що були витрачені відповідачем у 2015 році, як повіреним позивача, відповідач отримав від позивача готівкою 09.06.2017, що підтверджується особистою заявою відповідача. Окремо, позивач подав заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог у сумі 705 000,00 грн відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України, посилаючись на наявність у нього боргу перед ОСОБА_1 за договором позики від 09.06.2017, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. та зареєстрованим в реєстрі за №3666.

1.5. Відповідач у запереченнях на відповідь на відзив відповідач заперечує проти заяви позивача про зарахування зустрічних грошових вимог якою позивач здійснив зарахування зустрічних однорідних вимог у сумі 705000,00 грн, посилаючись на те, що 18.12.2018 ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та визнання недійсним одностороннього зарахування зустрічних грошових вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за договором позики та договором купівлі-продажу.

Окрім того, відповідач зазначив про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки ОСОБА_2 визнано факт порушення свого права на отримання коштів за договором купівлі-продажу саме починаючи з 02.07.2015, а позовна заява, що датована 19.06.2018, подана до Господарського суду Одеської області 09.10.2018 (що підтверджується відбитком реєстраційного штампу Господарського суду Одеської області на позовній заяві за вх.№2368/18).

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції.

2.1. Рішенням Господарського суду Одеської області від 27.02.2019 відмовлено у задоволенні позову.

2.2. Суд першої інстанції встановив, що вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої сум є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи. Водночас, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 , звернувшись з позовом лише 09.10.2018, пропустив загальний строк позовної давності (строк сплив 02.07.2018), тому зважаючи на заяву відповідача, відмовив у позові у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

2.3. Посилання позивача на те, що позовна заява підписана 19.06.2018 та була направлена до суду 19.06.2018, що підтверджується відтиском штампу на конверті, суд відхилив, з тих підстав, що:

позовна заява була направлена до суду простим поштовим відправленням, яке приймається для пересилання без видачі розрахункового документа та доставляється/вручається без розписки,

відбиток штампу відділення поштового зв`язку на адресному боці поштового відправлення здійснено у такий спосіб, що унеможливлює встановлення реальної дати відправлення поштової кореспонденції;

позовна заява містить дату надходження до суду 09.10.2018 (що підтверджується відбитком реєстраційного штампу Господарського суду Одеської області на позовній заяві за вх. № 2368/18).

2.4. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.06.2019 рішення суду першої інстанції скасовано, а позов задоволено повністю.

2.5. Суд апеляційної інстанції визнав помилковим висновок суду першої інстанції, що датою звернення позивача до суду з позовом є 09.10.2018 відповідно до дати реєстрації канцелярією суду позовної заяви.

2.6. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що матеріали справи містять поштовий конверт (т. 1 а. с. 22), в якому позовну заяву було скеровано до суду, із відбитком штампу поштового відділення. 06.06.2019 колегією суддів за допомогою лупи був досліджений цей конверт та встановлено, що на конверті міститься поштовий штамп, на якому читається дата - 19.06.2018.

2.7. В основу такого рішення суд апеляційної інстанції також поклав висновок судової фототехнічної експертизи цифрових фотознімків № 14762 від 28.03.2019, складеним ТОВ "Київський експертно-дослідний центр" (експерт ОСОБА_3), предметом якої була фотографія (фотографії) конверту, на якому здійснено відбиток штампу оператора поштового зв`язку.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу та виклад позиції інших учасників справи.

3.1. 26.06.2019 представник ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою, в якій просить постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.06.2019 скасувати та залишити в силі рішення Господарського суду Одеської області від 27.02.2019.

3.2. В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема:

3.2.1. статей 76, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України, оскільки суд не з`ясував, яким чином позовна заява надійшла до господарського суду 09.10.2018 засобами поштового зв`язку, тобто через чотири місяці її надіслання, та не витребував у ОСОБА_2 докази надсилання позовної заяви саме 19.06.2018;

3.2.2. статей 73, 77, 101 Господарського процесуального кодексу України, оскільки суд посилався в рішенні на висновок експертизи судової фототехнічної експертизи цифрових фотознімків від 28.03.2019, яка була проведена з порушенням вимог закону:

1) відповідно до статей 7, 10 Закону України "Про судову експертизу" виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних експертиз, до якої відноситься і фототехнічна (пункт 1.2.1. Розділу І Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 N 53/5 (надалі - Інструкція N 53/5), тому ТОВ "Київський експертно - дослідний центр" не мало право проводити відповідну судову експертизу;

2) відповідно до статті 9 Закону України "Про судову експертизу" експерт ОСОБА_3 не мав право за дорученням ТОВ "Київський експертно - дослідний центр" проводити судову експертизу, оскільки відповідно до державного Реєстру атестованих судових експертів термін дії свідоцтва НОМЕР_1 на проведення фототехнічних і портретних експертиз закінчився 28.03.2019;

3) відповідно до підпункту 3.2.2. пункту 3.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 N 53/5 виявлення залитих, замазаних, вицвілих та інших слабо видимих або невидимих текстів (зображень) на різних матеріалах, а також текстів (зображень) на обгорілих та згорілих документах за умови, що папір, на якому вони зображені, не перетворився на попіл є основним завданням технічної експертизи реквізитів документів, а не фототехнічної експертизи. Експертом вирішено питання, які виходять за межі його спеціальних знань.

4) предметом дослідження експертизи, проведеної за замовленням позивача, були не докази у справі (зокрема, оригінал конверту), а фотографія (фотографії) конверту, на якому здійснено відбиток штампу оператора поштового зв`язку.

3.3. 27.08.2019 позивач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить її залишити без задоволення, а постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.06.2019 - без змін. Позивач вважає, що відповідач обґрунтовує касаційну скаргу лише необхідністю переоцінки доказів, визначення доведеними або недоведеними певних обставин, оцінкою достовірності того чи іншого доказу, що перебуває відповідно до вимог частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України поза межами розгляду справи судом касаційної інстанції.

3.4. 11.09.2019 заявник касаційної скарги подав додаткові пояснення до касаційної скарги. 15.10.2019 до Верховного Суду надійшли пояснення позивача щодо поданих заявником доповнень до касаційної скарги.

3.5. Згідно частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до приписів частини 1 статті 298 цього Кодексу особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження.

Отже скористатися таким правом на подачу доповнень до касаційної скарги особа може лише протягом вказаного строку, а суд касаційної інстанції не уповноважений під час розгляду касаційної скарги змінювати такий строк.

За вказаних обставин доповнення до касаційної скарги, які подані після закінчення судом касаційної інстанції строку на касаційне оскарження залишаються без розгляду та не враховуються судом.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ.

4. Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосоване законодавство.

4.1. Оцінивши доводи касаційної скарги та здійснивши перевірку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної постанови, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з таких підстав.

4.2. Відповідно до частини 1, 2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

4.3. Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

4.4. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

4.5. З огляду на предмет спору у справі, предметом доказування в цій справі є 1) обставини, що підтверджують наявність боргу; 2) обставини, що підтверджують своєчасне звернення з позовом (в межах строків позовної давності).

4.6. Як вже зазначалось вище, в основу рішення суду апеляційної інстанції щодо дотримання позивачем строків позовної давності було покладено висновок фототехнічної експертизи від 28.03.2019 № 14762, складений експертом ТОВ "Київський експертно - дослідний центр". Суд визнав, що цей висновок відповідає вимогам статті 98 Господарського процесуального кодексу України.

4.7. Відповідно до статті 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

4.8. Згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

4.9. Водночас, оцінюючи цей висновок фототехнічної експертизи як належний та допустимий доказ у справі, суд апеляційної інстанції, хоч і зазначив, що предметом експертного дослідження була фотографія (фотографії) спірного конверту, проте не надав жодної оцінки щодо матеріалів, які використав експерт для проведення експертизи. Суд безпідставно не брав до уваги те, що об`єктом дослідження, був не доказ у справі, а цифрові фото, надані учасником справи, хоча відповідно до пункту 3.5 розділу ІІІ Інструкції N 53/5 експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об`єкта (крім об`єктів почеркознавчих досліджень), його описами та іншими матеріалами, доданими до справи в установленому законодавством порядку, коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові і якщо це не суперечить методичним підходам до проведення відповідних експертиз. Суд апеляційної інстанції не з`ясував, з яких причин неможливо було провести експертизу не за фотознімками, а за оригіналами документу. Окрім того, суд не зазначив, яким чином ним було встановлено, що предметом експертного дослідження була фотографія (фотографії) саме спірного конверту, а не будь-якого іншого, та не перевірив, ким і за яких умов була зроблена відповідна фотографія.

4.10. Верховний Суд також звертає увагу, що суд апеляційної інстанції, відхиляючи важливий та доречний аргумент відповідача стосовно того, що фототехнічна експертиза, яка є підвидом криміналістичної експертизи, відповідно до статті 7 Закону України "Про судову експертизу" проводиться виключно державними спеціалізованими установами, зазначив, що "відповідно поставлених експерту питань ("яка дата штампелю" і "чи наявні ознаки змін (монтажу)"), наданий висновок не пов`язаний з проведенням криміналістичної експертизи".

4.11. Водночас, суд апеляційної інстанції не з`ясував і не вказав, до якого виду (підвиду) експертиз в такому разі відноситься експертне дослідження, що є предметом оцінки. Встановлення цих обставин має суттєве значення, оскільки це впливає на можливість залучення до проведення судової експертизи експерта, який не є працівником державних спеціалізованих установ (частина 3 статті 7 Закону України "Про судову експертизу"), а також у експерта давати висновок на поставлені питання, зважаючи на те, що судовий експерт здійснює свою діяльність лише з певного виду експертної спеціальності на підставі свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта та дає відповіді лише на ті питання, що не виходять за межі його спеціальних знань.

4.12. З урахуванням зазначеного не можуть вважатися обґрунтованими висновки суду апеляційної інстанцій щодо подання позивачем позову в межах строків позовної давності, оскільки ці висновки зроблені з порушенням вимог статті 86, 104 Господарського процесуального кодексу України щодо оцінки висновку експерта. Мотивувальна частина постанови суду апеляційної інстанції не містить відомостей щодо мотивів відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу (зокрема, щодо можливості проведення виключно державними спеціалізованими установами судово-експертної діяльності, пов`язана з проведенням криміналістичних експертиз (частина 3 статті 7 Закону України "Про судову експертизу").

4.13. Заперечення позивача, викладені у відзиві на касаційну скаргу, стосовно того, що відповідач обґрунтовує касаційну скаргу лише необхідністю переоцінки доказів, визначення доведеними або недоведеними певних обставин, оцінкою достовірності того чи іншого доказу, що перебуває відповідно до вимог частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України поза межами розгляду справи судом касаційної інстанції, Верховний Суд відхиляє, оскільки у касаційній скарзі наведені обґрунтування порушення норм процесуального права, що, на думку скаржника, призвели до ухвалення незаконного судового рішення. Суд касаційної інстанції не здійснює додаткову перевірку доказів у справі, проте в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, в тому числі, що регулюють правила оцінки доказів у справі.

5. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

5.1. Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема якщо суд не дослідив зібрані у справі докази; або встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункти 1 та 3 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України).

5.2. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина 4 статті 310 Господарського процесуального кодексу України).

5.3. Оскільки суд апеляційної інстанції не дослідив належним чином зібрані у справі докази, дійшов передчасного висновку, що висновок судової фототехнічної експертизи цифрових фотознімків від 28.03.2019, є належним доказом у справі та як наслідок встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі висновку, щодо якого у відповідача є обґрунтовані заперечення, що мотивовано не були спростовані судом, а суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 Господарського процесуального кодексу України), справа підлягає направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

5.4. При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахувати викладене в цій постанові, переглянути справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевірити законність і обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалити постанову із зазначенням у ній всіх відомостей відповідно до вимог статті 282 Господарського процесуального кодексу України.

6. Щодо судових витрат.

6.1. Оскільки справа передається на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, розподіл судових витрат у порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України не здійснюється.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 310, 315 - 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Південно - західного апеляційного господарського суду від 06.06.2019 у справі № 916/2187/18 скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кондратова

Судді О. Кролевець

І. Ткач