ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.10.2019 м. Ужгород Справа № 907/380/19

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши

матеріали справи

за позовом Державного підприємства Артемсіль, м. Соледар

до відповідача Дочірнього підприємства Закарпатський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Автомобільні дороги України, м. Ужгород

про стягнення 234045,55 грн.

секретар судового засідання Штундер Д.Л.

За участю представників сторін:

від позивача

від відповідача

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ.

Державне підприємство Артемсіль звернулося до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача - Дочірнього підприємства Закарпатський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Автомобільні дороги України, неоплачену частину вартості відпущеного на виконання Договору купівлі-продажу № 137 від 07.08.2018 року товару в розмірі 656782,93 грн. Крім суми боргу, у зв`язку з порушенням зобов`язань позивачем також нараховано та поставлено вимогу про стягненні пені у розмірі 234045,55 грн. Позов заявлено з посиланням на статті 526, 530, 629, 691, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193, 230-232 Господарського кодексу України та п. п. 3.1.4, 4.18 Договору, п. п. 4.2, 8.8 Додаткової угоди №1 до договору.

Ухвалою суду від 03 липня 2019 року відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір за правилами загального позовного провадження, встановлено сторонам процесуальні строки для подання заяв по суті спору та призначено підготовче засідання.

В ході проведення підготовчого провадження відповідачем було погашено суму основного боргу, внаслідок чого предметом спору є вимога про стягнення пені у розмірі 234045,55 грн.

Позивачем заявлено клопотання про зменшення позовних вимог та про повернення зайво сплаченого судового збору.

Позивач також подав клопотання, яким позовні вимоги підтримав в повному обсязі, при цьому, розгляд справи просить здійснити за його відсутності.

АРГУМЕНТІ СТОРІН.

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не оплатив відвантажений йому на виконання договору купівлі-продажу № 137 від 07.08.2018 року товару у встановлені строки. У зв`язку з невчасною оплатою вартості продукції відповідно до п. 8.8 Додаткової угоди до Договору позивач просить стягнути з відповідача 234045,55 грн. пені.

Заперечення відповідача.

Відповідач вважає, що вимога про стягнення нарахованого розміру пені не підтверджена належними та допустимими доказами, оскільки таке нарахування обов`язково повинно відображатися в первинних документах бухгалтерського обліку, які фіксують факт господарської операції з нарахування пені та повинні складатися під час її здійснення - не рідше одного разу на місяць за кожною операцією окремо.

В розрахунках пені відображено, що оплата за товар проводилась зі сторони відповідача у прив`язці до вартості кожної окремої партії поставки товару, що вказує на той факт, що по окремих поставках в межах Договору жодного прострочення оплати товару не відбувалось. Договором не передбачено зарахування грошових коштів в першу чергу в рахунок оплати раніше поставленого товару, що додатково вказує на неправильність поданих до суду розрахунків пені.

Відповідь на відзив

Посилаючись на роз`яснення в п. п. 1.3, 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» наголосив, що попередні повідомлення відповідача про розмір нарахованої пені не передбачено законом, тому є не обов`язковим (п. 1.8).

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

Між Дочірнім підприємством Закарпатський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Автомобільні дороги України (покупець, відповідач) та Державним підприємством Артемсіль (продавець, позивач) 07.08.2018 укладено Договір купівлі-продажу №137, відповідно до умов якого позивач в порядку і на умовах, визначених Договором, взяв на себе зобов`язання виготовити і поставити з передачею у власність покупцю (відповідачу) товар, асортимент, кількість і ціни на який вказані у Специфікації (Додаток № 1), що є невід`ємною частиною Договору, а Покупець взяв на себе зобов`язання прийняти такий товар і своєчасно здійснити його оплату на умовах даного Договору.

В подальшому, до Договору сторонами було внесено ряд змін шляхом укладення Додаткових угод.

Так, пунктом 2 Додаткової угоди № 1 від 12.09.2018 визначено форму розрахунку, відповідно до якої оплата здійснюються Покупцем впродовж 30 календарних днів з дати відвантаження товару Продавцем, або шляхом перерахування передплати покупцем. Датою відвантаження товару вважається дата, вказана в залізничних супровідних документах або товарно-транспортній накладній.

Пунктом 8.8. Договору в редакції цієї ж Додаткової угоди №1 від 12.09.2018 визначено, що у разі порушення своєчасної оплати за товар, Покупець сплачує продавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення. Пеня нараховується впродовж шести місяців з наступного дня, коли повинна була надійти оплата за поставлений товар.

На виконання умов Договору позивач відвантажив відповідачу Товар, який, однак, відповідачем у становлений договором строк оплачений не був.

Станом на день розгляду справи сторони підтвердили відсутність основного боргу за відпущений на підставі долучених до матеріалів справи накладних товар.

У зв`язку з цим, на підставі наведеного пункту Договору відповідно до проведених позивачем розрахунків, відповідачу нарахована пеня, яка складає 234045,55 грн., вимога про стягнення якої заявлена позивачем.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ.

Предметом спору є стягнення штрафних санкцій (пені), у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, яке виникло з договору.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Доказів того, що протягом 30 календарних днів з дня відвантаження кожної партії товару, такий був оплачений відповідачем, матеріали справи не містять.

Таким чином, доводи позивача про неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором купівлі-продажу є обґрунтованими, що в свою чергу надає позивачеві право на нарахування відповідачеві штрафних санкцій, передбачених умовами договору.

З посиланням на приписи ст. ст. 610, 625 Цивільного кодексу України та з огляду на прострочення відповідачем строку оплати за товар, позивачем, в силу положень п.п. 8.8 Договору заявлено вимогу про стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період такого прострочення, за кожен день затримки.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. З вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

В силу положень статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно п. 1.3 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14, з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Проаналізувавши поданий позивачем розрахунок заявленої до стягнення з відповідача суми пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період такого прострочення, за кожен день затримки, суд дійшов висновку, що такий містить деякі недоліки.

Відповідно до п. 1.8 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

З огляду на наведене роз`яснення, судом проведено перерахунок за дні, в які відповідачем проведено проплати за основним зобов`язанням, при цьому, отримана судом сума пені є більшою, ніж заявлена до стягнення пені, а тому така підлягає до стягнення в межах заявленого розміру.

Заперечення відповідача щодо неправомірності нарахування пені спростовуються наведеними вище висновками суду, а також положеннями п. 1.8 постанови № 14 від 17.12.2013, якою роз`яснено, що попереднє, до подання позову до господарського суду, звернення кредитора до боржника з вимогою про сплату сум пені, інфляційних нарахувань та процентів річних не передбачено законом і тому не є обов`язковим. Отже, неподання позивачем (кредитором) доказів такого звернення не тягне за собою відмови в задоволенні відповідних позовних вимог.

Розподіл судових витрат.

Судом встановлено, що при зверненні з первісними позовними вимогами, а саме: про стягнення 890828,48 грн., позивачем сплачений судовий збір в розмірі 13362,45 грн. (платіжне доручення № 335 від 24.06.2019). Внаслідок зменшення позовних вимог належна до сплати сума судового збору складає 3510,69 грн.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, на відповідача покладається 3510,69 грн. витрат на оплату судового збору.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України „Про судовий збір передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у передбачених законом випадках, зокрема, у разі зменшення розміру позовних вимог.

Позивачем заявлено клопотання про повернення зайво сплаченого судового збору, відтак, такий підлягає поверненню на підставі ухвали суду.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 81, 129, 236, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства Закарпатський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Автомобільні дороги України (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Собранецька, буд. 39, ) на користь Державного підприємства Артемсіль, (84545, Донецька обл., м. Соледар, вул. Чкалова, буд. 1 А, ) 234045,55 грн. (двісті тридцять чотирии тисячі сорок п`ять гривень 55 коп.) пені за несвоєчасну оплату поставленого товару, а також 3510,69 грн.(три тисячі п`ятсот десять гривень 69 коп.) на відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 25.10.2019.

Суддя Л.В. Андрейчук