ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2019 р. Справа№ 910/18518/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Отрюха Б.В.

Доманської М.Л.

за участю секретаря судового засідання: Добродзій Є.В.

у присутності представників сторін:

Губарев О.С. - особисто

від ПП "Авіа Вояж": Асатрян Т.Л. - довіреність б/н від 10.05.2019

від ГТУЮ у м. Києві: Михайлов А.І. - довіреність б/н від 19.12.2018

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду міста Києва від 10.07.2019 року

у справі № 910/18518/17 (суддя Баранов Д.О.)

за заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27

до Державного підприємства "Український науково-дослідний

інститут нафтопереробної промисловості "Масма"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.07.2019 року у справі №910/18518/17, серед іншого, заяву ОСОБА_2 про збільшення розміру кредиторських вимог на суму 211948,81 грн. задоволено частково, визнано кредиторські вимоги ОСОБА_2 на суму 12 911,93 грн. - першої черги та включено їх до реєстру вимог кредиторів ДП "Український науково-дослідний інститут нафтопереробної промисловості "Масма", в частині заяви ОСОБА_2 про збільшення кредиторських вимог на суму 199036,88 грн. - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ОСОБА_2 звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 10.07.2019 року у даній справі в частині відмови ОСОБА_2 у збільшенні кредиторських вимог на суму середнього розміру заробітної плати за весь час затримки виплати в розмірі 199 036,88 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким збільшити грошові вимоги ОСОБА_2 на суму середнього розміру заробітної плати за весь час затримки належної до виплати в розмірі 199 036,88 грн. та визнати їх як вимоги конкурсного кредитора першої черги та включити їх до реєстру вимог кредиторів, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду вказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Грек Б.М., Сотніков С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду міста Києва від 10.07.2019 року у справі № 910/18518/17 залишено без руху та встановлено строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків протягом 10 днів з дня отримання відповідної ухвали.

Відповідно до відомостей, які містяться на зворотньому поштовому повідомленні, скаржник отримав копію вищезазначеної ухвали суду апеляційної інстанції 23.08.2019 року.

02.09.2019 року, згідно відомостей зазначених на конверті, тобто у встановлений судом строк, скаржником на виконання ухвали суду від 19.08.2019 року подано докази направлення копії апеляційної скарги комітету кредиторів боржника та інвестору у справі.

У зв`язку з перебуванням судді Грека Б.М. у відпустці, витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2019 року для розгляду справи № 910/18518/17 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Сотніков С.В., Доманська М.Л.

Ухвалою суду від 09.09.2019 року вищевказаною колегією суддів відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду міста Києва від 10.07.2019 року у справі №910/18518/17, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 19.09.2019 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

Ухвалою суду від 19.09.2019 року розгляд справи відкладено на 03.10.2019 року на підставі ст. 216 ГПК України та зобов`язано боржника надати суду письмові пояснення по суті спору з урахуванням вимог апеляційної скарги, а також власний контррозрахунок кредиторських вимог ОСОБА_2 з відповідними доказами на їх підтвердження або спростування.

У зв`язку з перебуванням судді Сотнікова С.В. у відпустці, витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2019 для розгляду справи № 910/18518/17 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Доманська М.Л., Отрюх Б.В.

Ухвалою суду від 03.10.2019 року вищевказаною колегією суддів прийнято до провадження справу №910/18518/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду міста Києва від 10.07.2019 року.

До початку судового засідання засобами поштового зв`язку від арбітражного керуючого Суслова А.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Іншою ухвалою суду від 03.10.2019 року відкладено розгляд справи на 17.10.2019 року на підставі ст. 216 ГПК України та зобов`язано боржника виконати вимоги ухвали Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2019 року у справі № 910/18518/17.

Скаржник в судовому засіданні 17.10.2019 року вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 10.07.2019 року у даній справі в частині відмови ОСОБА_2 у збільшенні кредиторських вимог на суму середнього розміру заробітної плати за весь час затримки виплати в розмірі 199 036,88 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким збільшити грошові вимоги ОСОБА_2 на суму середнього розміру заробітної плати за весь час затримки належної до виплати в розмірі 199 036,88 грн. та визнати їх як вимоги конкурсного кредитора першої черги та включити їх до реєстру вимог кредиторів.

Представник ПП "Авіа Вояж" проти вимог скаржника, викладених в апеляційній скарзі, заперечував, просив залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Представник ГТУЮ у м. Києві з приводу поданої апеляційної скарги поклався на розсуд суду.

Представники інших учасників провадження у справі в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

17.10.2019 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення присутніх представників учасників провадження у справі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а ухвала господарського суду міста Києва від 10.07.2019 року у справі № 910/18518/17 - скасуванню, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1,2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закону про банкрутство).

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні господарського суду міста Києва перебуває справа №910/18518/17 про банкрутство ДП "Український науково-дослідний інститут нафтопереробної промисловості "Масма", провадження у якій порушено ухвалою суду від 15.11.2017 року за заявою низки фізичних осіб-кредиторів. Розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Суслова А.М.

Відповідне оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство боржника опубліковано на сайті Вищого господарського суду України 15.11.2017 року за № 47165.

Ухвалою попереднього засідання господарського суду від 19.10.2018 року затверджено реєстр вимог кредиторів боржника.

11.02.2019 року до Господарського суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_2 про збільшення розміру кредиторських вимог на суму 211 948,81 грн., яка мотивована тим, що кредитором на суму нарахованої але невиплаченої заробітної плати в сумі 14 019,47 грн., що підтверджується довідкою ДП "Український науково-дослідний інститут нафтопереробної промисловості "Масма" від 21.01.2014 року за № 6/4-12, нараховано суму компенсації втрати частини нарахованої, але невиплаченої заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати та суму в розмірі середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку.

На підтвердження своїх вимог до заяви кредитором додано, зокрема, копію довідки боржника від 21.01.2014 року №6/4-12, копію розрахунково-платіжної відомості ОСОБА_2 за грудень 2013 року, копію наказу боржника від 24.12.2013 року № 168к про звільнення, копію витягу з трудової книжки із записом про звільнення, копію витягу з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-7.

За наслідками розгляду заявлених вимог, ухвалою господарського суду міста Києва від 10.07.2019 року у справі №910/18518/17, серед іншого, заяву ОСОБА_2 про збільшення розміру кредиторських вимог на суму 211 948,81 грн. задоволено частково, визнано кредиторські вимоги ОСОБА_2 на суму 12 911,93 грн. - першої черги та включено їх до реєстру вимог кредиторів ДП "Український науково-дослідний інститут нафтопереробної промисловості "Масма", в частині заяви ОСОБА_2 про збільшення кредиторських вимог на суму 199 036,88 грн. - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні кредиторських вимог в частині середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 199 036,88 грн. місцевий господарський суд виходив з того, що з наданих кредитором документів не вбачається за можливе встановити дані для правильного розрахунку вимог в частині середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відтак заявлені вимоги в зазначеній частині були відхилені у зв`язку з їх необґрунтованістю допустимими доказами.

Однак, колегія суддів з даним висновком місцевого господарського суду не погоджується, оскільки під час перегляду справи в апеляційному порядку встановлено неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та дослідження наданих суду кредитором доказів на підтвердження своїх вимог, а також невірне застосування судом Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, і, як наслідок, наявність підстав для скасування ухвали суду в оскаржуваній ОСОБА_2 частині, з огляду на наступне.

Верховний Суд України, посилаючись на статті 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) дійшов висновку, що за своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов`язання. Це є компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку, на яку не поширюється дія мораторію передбачена Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника визнання його банкрутом" (правова позиція викладена у постанові ВСУ від 14.11.2012 року №6-139цс12).

Згідно правової позиції Верховного суду України у справі №6-2912цс16 18.01.2017 року, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків (п. 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № 8-рп/2013 від 15.10.2013 року).

Крім того, відповідно до п. 2.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № 9-рп/2013 від 15.10.2013 року передбачено, що спір щодо стягнення невиплачених власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 року №4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку (Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14.12.2016 року у справі № 428/7002/14-ц).

Верховний Суд України, розглядаючи справу №6-1395цс16 (постанова від 26.10.2016 року), підтвердив раніше висловлені правові позиції, а саме: в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Таким чином, компенсація втрати частини заробітної плати в разі її несвоєчасної виплати є складовою частиною заробітної плати та спрямована на покриття витрат, яких зазнала особа внаслідок знецінення коштів за весь час затримки.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 працював на ДП "Український науково-дослідний інститут нафтопереробної промисловості "Масма" та йому нараховувалась заробітна плата, що підтверджується даними з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-7, а також розрахунково-платіжною відомістю боржника, який містить підпис керівника боржника та печатку підприємства.

При цьому, як зазначає кредитор, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, оскільки доказів зворотнього суду не надано, останній час перед звільненням ОСОБА_2 працював неповний робочий тиждень.

Відповідно до наказу ДП "Український науково-дослідний інститут нафтопереробної промисловості "Масма" від 24.12.2013 року № 168к ОСОБА_2 було звільнено у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України та призначено виплатити вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку.

Обставини відсутності розрахунку боржника з ОСОБА_2 по заробітній платі та вихідну допомогу у розмірі 14 019,47 грн. в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України не потребують доказуванню, оскільки ці обставини встановлені судовим наказом про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати (боргу), виданим Святошинським районним судом міста Києва від 16.04.2014 року №759/5926/14-ц, на підставі якого відкрито виконавче провадження згідно постанови Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві від 03.09.2014 року ВП № 44593373, та ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.10.2018 року по справі №910/18518/17, якою ОСОБА_2 визнано конкурсним кредитором боржника.

За змістом ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору в тому числі з підстави, зазначеної у п. 1 ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Згідно ст. 110 КЗпП України та ст. 30 Закону України "Про оплату праці" при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Відповідно до доданої до довідки боржника від 21.01.2014 року № 6/4-12 розрахунково-платіжної відомості працівника за грудень 2013 року ОСОБА_2 нараховано 1 638,31 грн., з яких вихідна допомога за 1 місяць зазначена в розмірі 1 022,80 грн.

Таким чином, ОСОБА_2 при звільненні призначено вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку, розмір якої становить 1 022,80 грн.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Середня заробітна плата розраховується відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 (надалі - Порядок № 100).

Згідно до п. 1 Порядку № 100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: а) надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки; б) надання працівникам творчої відпустки; в) виконання працівниками державних і громадських обов`язків у робочий час; г) переведення працівників на іншу легшу нижчеоплачувану роботу за станом здоров`я; д) переведення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, на іншу легшу роботу; є) надання жінкам додаткових перерв для годування дитини; є) виплати вихідної допомоги; ж) службових відряджень; з) вимушеного прогулу; и) направлення працівників на обстеження до медичних закладів; і) звільнення працівників-донорів від роботи; ї) залучення працівників до виконання військових обов`язків; й) тимчасового переведення працівника у разі виробничої потреби на іншу нижчеоплачувану роботу; л) інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Відповідно до п. 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Отже, Порядок № 100 застосовується для обчислення середньої заробітної плати як у випадку виплати вихідної допомоги так і у випадку розрахування середньої заробітної плати як розрахункової величини з метою застосування ст. 117 КЗпП України. Період, за яким обчислюється середня заробітна плата, в обох випадках складає останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Перелік виплат, що включаються в розрахунок середньої заробітної плати встановлений п. 3 Порядку № 100. З аналізу цієї норми всбачається, що у всіх випадках обчислення проводиться однаково за виключенням обчислення середньої заробітної плати для оплати за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки.

Виплати, що не враховуються в розрахунку середньої заробітної плати встановлені п. 4 Порядку № 100, згідно якого відмінності при обчисленні середньої заробітної плати для виплати вихідної допомоги та обчислення середньої заробітної плати як розрахункової величини з метою застосування ст. 117 КЗпП України відсутні.

Згідно п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Отже, порядок розрахунку середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування як компенсаційної виплати в порядку застосування ст. 117 КЗпП України, так і вихідної допомоги, вираховується однаково; вихідна допомога, яка виплачується згідно ст. 44 КЗпП України, дорівнює одній середній заробітній платі, та відповідно до п. 8 Порядку №100 розраховується шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів.

Таким чином, розрахунково-платіжна відомість надає інформацію щодо суми вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку, вирахуваною за два місяці, що передували звільненню (жовтень, листопад 2013 року) та середньомісячну кількість робочих днів за цей період.

З відомостей, зазначених у розрахунково-платіжної відомості працівника, вбачається сума вихідної допомоги в розмірі одної середньої заробітної плати - 1 022,80 грн. та середньомісячне число робочих днів в розрахунковому періоді, яке складає 5 днів.

Отже, середньоденний заробіток дорівнює 204,56 грн. (1 022,80 / 5).

Для нарахування компенсаційних виплат в розмірі середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до ст. 117 КЗпП України слід використовувати формулу, зазначену в п. 8 Порядку № 100. Обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку (Аналогічна правова позиція викладена у постанова Верховного Суду України від 01.03.2017 року № 635/2084/16-ц).

Кількість робочих днів вираховується за період з наступного дня після звільнення та обмежується днем, що передує дню порушення провадження по справі про банкрутство боржника, а саме з 25.12.2013 року по 14.11.2017 року та, відповідно, становить 973 дня.

Таким чином розмір середнього заробітку за весь час затримки становить 199 036,88 грн. (204,56 х 973 = 199 036,88).

Перевіривши наданий скаржником розрахунок, суд дійшов висновку, що заявником правомірно нараховано 199 036,88 грн. компенсації втрати частини доходів за затримку виплати заробітної плати.

Висновок місцевого господарського суду про те, що середня кількість робочих днів у жовтні та листопаді не може становити п`ять днів, посилаючись на лист Мінсоцполітики України № 9050/0/14-12/13 від 21.08.2012 року, є помилковим, оскільки вказаний документ не є нормативно-правовим актом та носить рекомендаційно-роз`яснювальний характер.

Крім того, суд першої інстанції, зазначаючи, що для обрахунку середньоденної заробітної плати потрібно брати суму фактичних виплат за жовтень та листопад 2013 року, що поділено на кількість фактично відпрацьованих днів за жовтень-листопад 2013 року, а такі дані повинні бути підтверджені відповідною довідкою підприємства або у випадку неможливості отримання такої довідки, довідкою органів ПФУ України про нарахування заробітної плати за ці періоди, залишив поза увагою та не надав жодної оцінки доданій до заяви розрахунково-платіжній відомості підприємства-боржника та довідці Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-7, тобто органу пенсійного фонду.

Окрім наведеного, судова колегія також враховує, що під час перегляду заяви ОСОБА_2 в апеляційному порядку, судом неодноразово ухвалами від 19.09.2019 року та від 03.10.2019 року було зобов`язано боржника надати суду письмові пояснення по суті спору з урахуванням вимог апеляційної скарги, а також власний контррозрахунок кредиторських вимог ОСОБА_2 з відповідними доказами на їх підтвердження або спростування.

В свою чергу, вимоги ухвал суду боржником не виконано, власного контррозрахунку кредиторських вимог ОСОБА_2 з відповідними доказами на їх підтвердження або спростування суду не надано.

Таким чином, наявність кредиторських вимог ОСОБА_2 на суму 199036,88 грн. боржником не спростовано, а виходячи з доказів, наданих кредитором та які містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку про доведеність скаржником вимог в частині середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 199 036,88 грн.

Згідно ч. 1 ст. 23 Закону про банкрутство конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Частиною четвертої наведеної статті визначено, що особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Відповідне правило не поширюється на вимоги кредиторів щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування і на вимоги Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та/або її дочірнього підприємства, що здійснювало постачання природного газу на підставі ліцензії, щодо сплати заборгованості (у тому числі неустойки, 3 відсотків річних та інфляційних втрат) за поставлений/спожитий природний газ, що утворилася станом на 1 травня 2015 року.

Крім того, згідно п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону про банкрутство, вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута задовольняються у першу чергу за рахунок коштів, одержаних за рахунок продажу майна банкрута.

Таким чином, оскільки середній заробіток за весь час затримки належних ОСОБА_2 виплат від роботодавця у розмірі 199 036,88 грн. є складовою заробітної плати, такі вимоги підлягають визнанню та включенню до першої черги реєстру вимог кредиторів боржника.

За вказаних обставин, судова колегія дійшла висновку, що ухвала господарського суду міста Києва прийнята з порушенням норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку, відтак наявні підстави для її задоволення та скасування ухвали в оскаржуваній частині з прийняттям нового рішення про задоволення заяви ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 ГПК України та Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду міста Києва від 10.07.2019 року у справі №910/18518/17 задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 10.07.2019 року у справі №910/18518/17 в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_2 на суму 199036,88 грн. скасувати.

3. Прийняти в скасованій частині нове рішення, яким визнати та включити до першої черги реєстру вимог кредиторів боржника вимоги ОСОБА_2 на суму 199 036,88 грн.

4. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови підписано 28.10.2019 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді Б.В. Отрюх

М.Л. Доманська