ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2019 р. Справа№ 910/1820/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Бендюг І.В.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 22.10.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Брокенергія"

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 18.07.2019 (повне рішення складено 05.08.2019)

у справі № 910/1820/19 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна

компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Брокенергія"

про стягнення 7 269 863, 76 грн.

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суд м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БРОКЕНЕРГІЯ" про стягнення 7 269 863, 76 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором постачання природного газу №6177/1418-БО-29 від 21.09.2017 щодо оплати поставленого природного газу, у зв`язку із чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 6 907 124, 60 грн. за період з жовтня 2017 по березень 2018р.

Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання за вищезазначеним договором, позивач нарахував 277 245,70 грн. - пені, 54 361,90 грн. - 3 % річних та 31 131,55 грн. - інфляційних втрат, які просить стягнути з відповідача на свою користь.

Короткий зміст рішення господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.07.2019 у справі № 910/1820/19 позов задоволено частково. Провадження у справі в частині стягнення з відповідача 1 700 065, 52 грн. суми основного боргу закрито.

На підставі рішення суду з Товариства з обмеженою відповідальністю "БРОКЕНЕРГІЯ" на користь Публічного акціонерного товариства" Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 5 207 059 грн. 08 коп. суму основного боргу, 277 245 грн. 70 коп. пені, 54 361 грн. 90 коп. 3 % річних, 31 131 грн. 55 коп. інфляційні втрати та 109 047 грн. 96 коп. витрати по сплаті судового збору.

Розстрочено виконання даного рішення суду шляхом сплати відповідачем стягнутої суми рівними частинами строком на 6 місяців з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що відповідач в порушення умов договору постачання природного газу № 6177/1718/-БО-29 від 21.09.2017 зобов`язання щодо своєчасної оплати вартості переданого природного газу повністю не виконав, у зв`язку із чим у останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 6 907 124, 60 грн. за період з жовтня 2017 по березень 2018.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем було сплачено суму основного боргу в розмірі 1 700 000,00 грн., у зв`язку із чим сума основного боргу за Договором на час розгляду справи становить 5 207 062,18 грн., що підтверджується підписаним представниками сторін Актом звіряння розрахунків від 30.04.2019.

Господарським судом м. Києва провадження у справі № 910/1820/19 в частині стягнення з відповідача 1 700 000,00 грн. закрито на підставі п.2 ст.231 ГПК України.

Оскільки відповідачем не було надано суду доказів оплати позивачу вартості поставленого газу в повному обсязі, суд першої інстанції стягнув з відповідача 5 207 062,18 грн. основного боргу, 277 245 грн. 70 коп. пені, 54 361 грн. 90 коп. 3 % річних, 31 131 грн. 55 коп. інфляційних втрат.

Одночасно судом першої інстанції на підставі ч.1, 5 ст. 331 ГПК України задоволено клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду, на 6 місяців, враховуючи збитковість господарської діяльності відповідача, враховуючи фінансовий стан сторін, часткове погашення відповідачем заборгованості перед позивачем та наявність наміру відповідача здійснити добровільне погашення решти суми заборгованості за поставлений позивачем газ за договором, приймаючи до уваги здійснення відповідачем господарської діяльності щодо виробництва та постачання теплової енергії та виробництва електричної енергії, що надасть можливість здійснити погашення залишку заборгованості та не вплине на фінансовий стан позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2019 в частині розстрочення виконання рішення у справі № 910/1820/19 рівними частинами строком на 6 місяців.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а також без дослідження усіх істотних обставин справи, що не відповідають нормам, які визначені ст. 331 ГПК України.

Апелянт зазначає, що відповідно до п. 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про дяякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

На думку апелянта, посилання відповідача на незадовільний фінансовий стан, в тому числі, без наявності будь-яких доказів такого стану, посилання на «наявність заборгованості споживачів перед відповідачем» та «збитковість підприємства» за змістом ст. 331 ГПК України, не може вважатися тією виключною обставиною, що може слугувати підставою для розстрочення виконання рішення, оскільки ст. 129-1 Конституції України передбачає, що обов`язковість судових рішень не залежить від наявності чи відсутності у боржника коштів.

Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що несплата відповідачем заборгованості з 2018 року набула системного та довготривалого характеру, а судом першої інстанції не враховано, що відповідач мав можливість проводити розрахунки з позивачем.

Крім того, апелянт зазначає, що винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання розстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування. Однак відповідачем не надано суду належних доказів відсутності коштів та майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості, зокрема є довідки з банківських установ, в яких відкриті рахунки відповідача, довідки про рух коштів за період з моменту виникнення заборгованості по теперішній час; інвентаризаційні відомості, що містять інформацію про його майнові активи (рухоме, нерухоме майно, основні засоби виробництва і т.і.).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Брокенергія" та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариства з обмеженою відповідальністю "Брокенергія" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2019 в частині та ухвалити нове рішення у відповідній частині, згідно з яким зменшити розмір пені за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором № 6177/1718-БО-29 постачання природного газу від 21.09.2017 р. на 50%, залишивши до стягнення з відповідача суму пені в розмірі 138 622,85 грн. решту рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Також апелянт просить суд розстрочити виконання рішення суду по справі № 910/1820/19 шляхом сплати відповідачем стягнутої суми щомісяця дванадцятьма рівними частинами в сумі 461 685,54 грн. починаючи з наступного місяця після набрання законної сили рішення суду, до 25 числа кожного місяця.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, а також недостатнім дослідженням усіх істотних обставин справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Брокенергія" зазначає, що відповідно до отриманих ліцензій товариство займається такими видами господарської діяльності як виробництво теплової енергії на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії, постачання теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, виробництво електричної енергії. Місце провадження ліцензійної діяльності - Охтирська ТЕЦ (вул. Снайпера, 13, м. Охтирка Сумської області, 42700). Тобто відповідач є підприємством, яке створене з метою надійного і безперервного виробництва та забезпечення підприємств, організацій і населення м. Охтирка тепловою енергією згідно з укладеними договорами, надійного і безперервного виробництва та постачання електричної енергії відповідно до ліцензій. ТОВ «Брокенергія» є підприємством, яке надає послуги з централізованого теплопостачання на території м. Охтирка. Отже, одним з двох джерел доходів відповідача є кошти, що надійшли за надані послуги з теплопостачання.

Відповідно до пункту 1.2 укладеного договору № 6177/1718-БО-29 від 21.09.2017 природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем (відповідачем) виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами.

Відповідач зазначає, що він не займається іншою діяльністю крім виробництва та постачання теплової енергії та виробництва електричної енергії, не є кінцевим споживачем теплової енергії, а є підприємством, яке використовує отриманий природний газ для виробництва та забезпечення безперебійного постачання теплової енергії споживачам, не займається будь-якою іншою діяльністю, а здійснення оплати поставленого позивачем природного газу значною мірою залежить від розрахунків споживачів з відповідачем за спожиту теплову енергію. Одночасно відповідачу потрібні грошові кошти, зокрема, на підтримання технологічного процесу виробництва теплової енергії з метою забезпечення своєчасного та належного надання відповідних послуг.

При цьому, відповідач не може керуватись загальними принципами здійснення господарської діяльності на власний розсуд за наявності покладених на нього зобов`язань з безперебійного та безпечного забезпечення споживачів тепловою енергією, оскільки повинен діяти виключно в межах норм чинного законодавства, що регулює енергетичну галузь.

Несвоєчасність розрахунків за отриманий природний газ є не наслідком несумлінного виконання своїх зобов`язань відповідачем, а існуванням об`єктивних причин, що не дозволяли йому несвоєчасно і в повному обсязі виконувати свої зобов`язання.

Заборгованість за укладеним договором виникла у відповідача у зв`язку з несвоєчасними розрахунками за отриманий природний газ, використаний для виробництва теплової енергії виключно для потреб населення, яке являється основним споживачем теплової енергії, оскільки єдиним джерелом для оплати природного газу та послуг з його транспортування і розподілу є кошти, отримані в якості оплати за спожиту теплову енергію з боку населення, для якого державою встановлено ряд преференцій по її оплаті.

Відповідач звертає увагу суду на те, що у нього відсутня можливість самостійно здійснювати розрахунки з позивачем як гарантованим постачальником за отриманий природний газ, оскільки оплата від споживачів за спожиту теплову енергію поступає на рахунок відповідача зі спеціальним режимом використання, відкритий в Філії Сумське ОУ АТ «Ощадбанк», м. Суми - 6272, МФО 337568 (станом на період дії договору) без згоди на те відповідача. Зазначене підтверджується наданими позивачем документами - операції по Договору № 6177/1718-БО-29, підприємство ТОВ «Брокенергія». Кошти з рахунку із спеціальним режимом використання перераховуються позивачу Ощадбанком згідно з Порядком розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 18 червня 2014 р. № 217.

Крім того, тарифи на теплову енергію для кінцевого споживача ТОВ «Брокенергія» не затверджувались протягом 2016-2017 рр., а лише переглядались на рівень інфляції. Разом з тим, тариф на теплову енергію кінцевому споживачу протягом 2016 - 2018 років не покривав економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування та постачання, в результаті чого утворилась різниця в тарифах, яка призвела до збитковості підприємства і, як наслідок, до несвоєчасності оплати за природний газ НАК «Нафтогаз України».

Відповідач зазначає, що різниця між встановленими тарифами на теплову енергію для кінцевого споживача та економічно обґрунтованими витратами ТОВ «Брокенергія» на виробництво теплової енергії, її транспортування та постачання, а також на послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води становила: у 2016 році - 16 561 300 грн.; у 2017 році-16 093 800 грн.; у 2018 році - 17 799 400 грн.

Листом № 647 від 19.09.2018 р. (вхідний № 4606/18-18 від 20.09.2018 р.) відповідач надав позивачу погоджений виконавчим органом Охтирської міської ради графік погашення заборгованості (рівними частинами до 1 січня 2021 року з розбивкою за всіма договорами) складений на підставі довідки про заборгованість, наданої позивачем № 26-59-18/1.2-18 від 17.09.2018 р.

У відповідності до прийнятих на себе зобов`язань з погашення заборгованості перед позивачем за погодженим виконавчим органом Охтирської міської ради графік погашення заборгованості (рівними частинами до 1 січня 2021 року з розбивкою за всіма договорами) заборгованість Відповідача за отриманий природний газ за договором № 6177/1718-БО-29 постачання природного газу від 21.09.2017 р. зменшилась з 6 907 124,60 грн. (заявлені позивачем у позові) до 5 207 062,18 грн., тобто більш ніж на 1 700 000 грн. Таким чином, відповідач поступово здійснює погашення наявної заборгованості перед позивачем.

Відповідач зазначає, що його збиткова господарська діяльність значною мірою зумовлена невиконанням населенням, юридичними особами та бюджетними організаціями своїх зобов`язань перед відповідачем у частині оплати наданих останнім послуг з теплопостачання та не проведення взаєморозрахунків за субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Збитковість господарської діяльності відповідача підтверджується звітами про фінансові результати за 2016-2018 роки, копії яких є в матеріалах справи. Так, у 2016 році ТОВ «Брокенергія» отримало збиток у сумі 11 336 000 грн., у 2017 році - 16 802 000 грн., у 2018 році ТОВ «Брокенергія» отримало прибуток у сумі 146 000 грн.

В той же час, як свідчить звіт про фінансові результати діяльності, який розміщений на офіційної сторінці позивача у мережі Інтернет (www.naftogaz.com), останній отримав у 2018 році чистий прибуток в сумі, що перевищує 13 000 000 000 грн.

В межах судового розгляду справи листом на адресу позивача була направлена пропозиція відповідача укласти мирову угоду щодо погашення заборгованості ТОВ «Брокенергія» перед ПАТ «Нафтогаз України» на умовах часткового визнання позову та укладення графіку погашення заборгованості рівними частинами до 1 січня 2021 року. Однак, позщивач відповідь на ззаначене звернення не надав..

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг по суті

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2019 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у справі №910/1820/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Тищенко А.І., суддів Скрипки І.М., Іоннікової І.А.

Відповідно до Витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді (судді- доповідачу) (складу суду) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Брокенергія" у справі № 910/1820/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Тищенко А.І., суддів Скрипки І.М., Іоннікової І.А.

В процесі здійснення підготовчих дій відповідно до ст. 267 ГПК України суддею Іонніковою І.А. заявлено самовідвід від розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Черкаської області у справі №910/1820/19.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2019 заяву судді Іоннікової І.А. про самовідвід від розгляду справи №910/1820/19 задоволено. Матеріали справи №910/1820/19 передано на повторний автоматизований розподіл відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до Витягу з протоколу повтрного автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у справі №910/1820/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Тищенко А.І., суддів Михальської Ю.Б., Скрипки І.М.

Відповідно до Витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді (судді - доповідачу) (складу суду) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Брокенергія" у справі №910/1820/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Тищенко А.І., суддів Михальської Ю.Б., Скрипки І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Брокенергія" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2019 у справі №910/1820/19, справу призначено до розгляду на 22.10.2019.

Позиції учасників справи

Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просить суд задовольнити апеляційну скаргу, оскаржуване рішення скасувати в частині розстрочення виконання рішення у справі № 910/1820/19 рівними частинами строком на 6 місяців. У задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача, просив її відхилити та задовольнити апеляційну скаргу відповідача, а саме скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2019 в частині та ухвалити нове рішення у відповідній частині, згідно з яким зменшити розмір пені за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором № 6177/1718-БО-29 постачання природного газу від 21.09.2017 р. на 50%, залишивши до стягнення з відповідача суму пені в розмірі 138 622,85 грн. решту рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

21.09.2017 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Брокенергія" (споживач) укладено договір постачання природного газу № 6177/1718-БО-29 від 21.09.2017.

Відповідно до п.1.1. договору постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з п.1.2. договору природний газ, що постачається за цим договором використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Відповідно до п.2.1. договору постачальник передає споживачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 природний газ орієнтовним обсягом до 2 550 тис. куб. метрів.

Відповідно до пункту 6.1.договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем поставлено відповідачу відповідно до умов договору газ на загальну суму 22 596 465,51 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Позивач зазначає, що відповідачем не здійснено оплату вартості переданого природного газу в повному обсязі, в зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 6 907 124,60 грн. за період з жовтня 2017 по березень 2018р.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем під час розгляду справи було сплачено суму основного боргу в розмірі 1 700 000,00 грн, в зв`язку з чим сума основного боргу за Договором на час розгляду даної справи становить 5 207 062,18 грн., що підтверджується підписаним представниками сторін Актом звіряння розрахунків від 30.04.2019.

Відповідачем не надано доказів оплати позивачу вартості поставленого газу в повному обсязі, заборгованість відповідача перед позивачем складає 5 207 062,18 грн. основного боргу.

В зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання за договором позивач просить суд стягнути з відповідача 277 245,70 грн. - пені, 54 361,90 грн. - 3 % річних та 31 131,55 грн. - інфляційних втрат за загальний період з 27.02.2018 по 30.06.2018 згідно наданого позивачем розрахунку.

Відповідачем в суді першої інстанції було заявлено клопотання про застосування наслідків пропущення річного строку позовної давності до вимог про стягнення пені, у зв`язку із чим останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 277 245,70 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України та ст. 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи позивачем поставлено відповідачу відповідно до умов Договору газ на загальну суму 22 596 465,51 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Відповідачем не здійснено оплату вартості переданого природного газу в повному обсязі, в зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 6 907 124,60 грн. за період з жовтня 2017 по березень 2018р.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем під час розгляду справи було сплачено суму основного боргу в розмірі 1 700 000,00 грн., в зв`язку з чим сума основного боргу за Договором на час розгляду даної справи становить 5 207 062,18 грн., що підтверджується підписаним представниками сторін Актом звіряння розрахунків від 30.04.2019.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що провадження у справі в частині стягнення з відповідача 1 700 000,00 грн. підлягає закриттю на підставі п.2 ст.231 ГПК України.

Оскільки відповідачем не надано доказів оплати позивачу вартості поставленого газу в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5 207 062,18 грн. основного боргу.

Позивач просить суд, у зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання за договором, стягнути з відповідача 277 245,70 грн. - пені, 54 361,90 грн. - 3 % річних та 31 131,55 грн. - інфляційних втрат за загальний період з 27.02.2018 по 30.06.2018 згідно наданого позивачем розрахунку.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи наведене, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 54 361,90 грн. та інфляційних втрат в розмірі 31 131,55 грн.

Пунктом 8.2. договору визначено, що у разі невиконання відповідачем п.6.1. договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

Судом перевірено розрахунок пені, в зв`язку з чим вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 277 245,70 грн.

Відповідачем в суді першої інстанції було заявлено клопотання про застосування наслідків пропущення річного строку позовної давності до вимог про стягнення пені, у зв`язку із чим останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 277 245,70 грн.

Відповідно до ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно п.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Відповідно до умов п.10.3. договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Враховуючи, що заборгованість за поставлений газ виникла за спірний період з 01.10.2017 по 31.03.2018 та приймаючи до уваги встановлені п.6.4. договору строки оплати за поставлений газ та звернення позивача з позовом до суду 14.02.2019, враховуючи погодження сторонами збільшення строку позовної давності до 5 років згідно п.10.3. договору, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності, а відтак посилання відповідача щодо спливу строку позовної давності є необґрунтованим.

Відповідачем також в суді першої інстанції було заявлено клопотання про зменшення розміру пені, щодо зазначеного клопотання судова колегія зазначає наступне.

Пунктом 3 частини 3 статті 627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В той же час, відповідно до норм статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Застосовуючи норми статті 233 Господарського кодексу України суд враховує, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила статті 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Аналізуючи вищезазначені норми, судова колегія зазначає, вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. При цьому, визначальним фактором при зменшенні розміру належної до сплати неустойки є винятковість випадку.

Зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, суд на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення розміру даної санкції.

Як на підставу для зменшення розміру неустойки (пені) відповідач посилається на наявність заборгованості споживачів перед відповідачем, наявність збитків у відповідача у 2016 - 2018 році, встановлення економічно необґрунтованих тарифів.

Вирішуючи питання про зменшення штрафних санкцій суд не вправі звужувати обсяг прав однієї із сторін та не повинен своїм рішенням поставити сторони у нерівні умови. Суд звертає увагу на те, що господарські правовідносини здійснюються на засадах рівності усіх учасників таких правовідносин, позивач здійснює свою господарську діяльність в тому ж правовому полі та в тих же економічних умовах, що і відповідач, відтак задоволення заяви відповідача призведе до надання необґрунтованих переваг останньому. Позивач, як учасник господарських відносин, так само, як і відповідач, несе ризики настання негативних наслідків у зв`язку з порушенням зобов`язань відповідачем. Зменшення штрафних санкцій, нарахованих позивачем відповідачу, призведе до порушення принципу рівності учасників господарських правовідносин.

Відповідачем подано клопотання про розстрочення виконання рішення суду, мотивоване тим, що відповідач не займається іншою діяльністю крім виробництва та постачання теплової енергії та виробництва електричної енергії; відповідач не є кінцевим споживачем теплової енергії, а є підприємством, яке використовує отриманий природний газ для виробництва та забезпечення безперебійного постачання теплової енергії споживачам, не займається будь-якою іншою діяльністю, а здійснення оплати поставленого позивачем природного газу значною мірою залежить від розрахунків споживачів з відповідачем за спожиту теплову енергію; водночас відповідачу потрібні грошові кошти, зокрема, на підтримання технологічного процесу виробництва теплової енергії з метою забезпечення своєчасного та належного надання відповідних послуг. Органом державного регулювання діяльності ТОВ "Брокенергія" в частині встановлювання тарифу на теплову енергію для кінцевого споживача є виконавчий комітет Охтирської міської ради. Відповідно до загальних засад формування тарифів на теплову енергію, визначених статтею 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи повинні враховувати собівартість теплової енергії і забезпечувати рентабельність суб`єкта господарювання. Рентабельність визначається органом, уповноваженим встановлювати тарифи. Відповідач зазначає, що тариф на теплову енергію кінцевому споживачу протягом 2016-2018 років не покривав економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування та постачання, в результаті чого утворилась різниця в тарифах, яка призвела до збитковості підприємства і, як наслідок, до несвоєчасності оплати за природний газ НАК "Нафтогаз України". У відповідності до прийнятих на себе зобов`язань з погашення заборгованості перед позивачем за погодженим виконавчим органом Охтирської міської ради графік погашення заборгованості (рівними частинами до 1 січня 2021 року з розбивкою за всіма договорами) заборгованість відповідача за отриманий природний газ за договором зменшилась з 6 907 124,60 грн. до 5 207 062,18 грн., в зв`язку зі сплатою відповідачем 1 7000 000,00 грн., що свідчить про вчинення відповідачем дій, спрямованих на погашення заборгованості перед позивачем.

Згідно з ч. 1, ч. 5 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. ч. 3, 4 ст. 331 ГПК України).

Відповідач, як на підставу для задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду посилається на те, що ним здійснюється погашення заборгованості перед позивачем, що підтверджується матеріалами даної справи.

Здійснення відповідачем погашення значної частини суми боргу свідчить про те, що відповідачем вчиняються фактичні дії, спрямовані на добровільне погашення заборгованості перед позивачем та останній не має на меті уникнення сплати заборгованості за поставлений позивачем газ по договору.

Посилання відповідача на збитковість його господарської діяльності, на підтвердження чого долучено звіти про фінансові результати за 2016-2018 роки, з яких вбачається, що у 2016 році ТОВ "Брокенергія" отримало збиток у сумі 11 336 000 грн., у 2017 році - 16 802 000 грн., однак у 2018 році ТОВ "Брокенергія" отримало прибуток у сумі 146 000 грн.

Враховуючи фінансовий стан сторін, часткове погашення відповідачем заборгованості перед позивачем та наявність наміру відповідача здійснити добровільне погашення решти суми заборгованості за поставлений позивачем газ за договором та приймаючи до уваги здійснення відповідачем господарської діяльності щодо виробництва та постачання теплової енергії та виробництва електричної енергії, що надасть можливість здійснити погашення залишку заборгованості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що розстрочка виконання рішення в даній справі на 6 місяців не порушить баланс інтересів сторін, а саме досягнення мети виконання судового рішення при максимальному дотриманні співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора. Одночасно розстрочення виконання судового рішення не сприятиме ухиленню від його виконання та не вплине на фінансовий стан позивача.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги доведеність відповідачем конкретних обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про можливість розстрочення виконання даного рішення суду шляхом сплати відповідачем стягнутої суми рівними частинами строком на 6 місяців з дня набрання рішенням суду законної сили.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Аналізуючи оскаржуване рішення, колегія суддів дійшла висновку про його вмотивованість, враховуючи, що доводи та аргументи сторін були розглянуті, судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується рішення, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Наведені апелянтом Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" доводи апеляційної скарги ґрунтуються на намаганнях здійснити переоцінку обставин справи, встановлених судом першої інстанції.

Доводи апелянта Товариства з обмеженою відповідальністю "Брокенергія" по суті його скарги в межах заявлених вимог, є необґрунтованими, оскільки не спростовують викладених в судовому рішенні обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Брокенергія" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2019 у справі № 910/1820/19 задоволенню не підлягають.

Рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2019 у справі № 910/1820/19 слід залишити без змін.

Керуючись статтями 267, 270, 275, 276, 281- 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2019 у справі № 910/1820/19 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Брокенергія" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2019 у справі № 910/1820/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2019 у справі № 910/1820/19 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/1820/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до ст. 288 ГПК України.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

І.М. Скрипка