ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2019 р. Справа№ 920/432/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Мартюк А.І.

Жук Г.А.

при секретарі: Добрицька В.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Орел С.С.;

від відповідача: Мега В.П.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Сумської області від 08.07.2019 року (повний текст рішення складено 16.07.2019)

у справі №920/432/19 (суддя Жерьобкіна Є.А.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Ромникомунтепло" Роменської міської ради"

про стягнення 2 948 595,50 грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Комунального підприємства "Ромникомунтепло" Роменської міської ради" з позовом, в якому просило стягнути 2 948 595,50 грн., в тому числі 1 242 452,16 грн. пені, 332 358,82 грн. 3% річних, 1 373 784,52 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору несвоєчасно оплатив спожитий природний газ, у зв`язку з чим останньому нараховані пеня відповідно до п. 7.2. договору, інфляційні збитки та 3% річних.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Сумської області від 08.07.2019 року з урахуванням ухвали Господарського суду Сумської області від 16.07.2019р. про виправлення описки, позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства "Ромникомунтепло" Роменської міської ради" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України 124 245,22 грн. пені, 332 358,80 грн. 3 % річних, 1 359 492,48,00 грн. інфляційних збитків, 42 660,57 грн. витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції здійснив власний розрахунок пені, 3 % річних та інфляційних втрат та прийшов до висновку про можливість зменшення розміру пені до 10 %.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 08.07.2019 року по справі № 920/432/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 1 118 206,93 грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 14 292,04 грн. та прийняти нове рішення, яким в цій частині позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що нарахування інфляційних втрат за наступний період обґрунтовано здійснено позивачем з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, а тому позиція суду першої інстанції про те, що інфляційні втрати слід нараховувати виключно на суму боргу не відповідає нормам чинного законодавства. Також апелянт зазначає, що враховуючи справедливий баланс інтересів обох сторін, позивач не вбачає виключних та достатніх підстав для зменшення неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи між суддями від 05.08.2019 року, справу №920/432/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. - головуюча суддя; судді - Мартюк А.І., Жук Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.08.2019 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 26.09.2019.

У судовому засіданні 26.09.2019 було оголошено перерву до 09.10.2019.

Позиції учасників справи

17.09.2019 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти вимог та доводів апеляційної скарги та просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

27.10.2016 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - постачальник, позивач) та Комунальним підприємством "Ромникомунтепло" Роменської міської ради" (далі - споживач, відповідач) був укладений договір № 5259/1617-БО-29 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір).

Відповідно до пунктів 1.1., 1.2. Договору, продавець зобов`язався передати у власність споживачу у 2016-2017 роках природний газ (далі - газ), а споживач зобов`язався прийняти і оплатити газ на умовах договору. Природній газ, що постачається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Згідно з п. 2.1. договору постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 природній газ обсягом до 2370 тис.куб. метрів.

Відповідно до п. 3.4. договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформляється актом приймання-передачі.

За умовами п. 6.1 договору купівлі-продажу природного газу, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 6.2. договору, сторони погоджуються, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим. Оплата за природний газ здійснюється таким чином: споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача поширюється дія статті 191 Закону України "Про теплопостачання"; в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 6.1. договору - в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу.

За невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та договором (п.п. 8.1).

Відповідно до п. 8.2 договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Між сторонами також укладались додаткові угоди, якими сторони вносили зміни, зокрема, щодо ціни природного газу.

Крім того, додатковою угодою № 5 до договору від 31.03.2017, крім іншого, сторонами внесено зміни до п. 8.2. договору, а саме замінено слова "21% річних" на " 16,4 % річних".

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з актами приймання-передачі природного газу за жовтень - грудень 2016 року, січень-вересень 2017 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ загальною вартістю 13 152 285 грн 40 коп.

Станом на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений природний газ відсутня, що підтверджується бухгалтерською довідкою позивача, порядок і строки оплати газу, наведені позивачем, відповідачем визнані.

Відповідач свої зобов`язання за договором поставки природного газу виконав з порушенням умов Договору, за поставлений природний газ розрахувався не вчасно, тому позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення 1 242 452,16 грн. пені, 332 358,82 грн. 3% річних, 1 373 784,52 грн. інфляційних втрат за період прострочення.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання, які мають ознаки договору поставки, згідно якого в силу вимог ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За правовою природою договір поставки є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як консенсуальний договір він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов. Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної сторони прав та обов`язків.

Як встановлено ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Предметом позову у даній справі є вимога позивача про стягнення, на підставі договору купівлі-продажу природного газу № 5259/1617-БО-29 від 27.10.2016, штрафних санкцій за період прострочення з 26.11.2016 року до 23.03.2018 року у вигляді пені, передбаченої п. 8.2. договору, та наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов`язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат, заявлених позивачем до стягнення у сумі 1 373 784,52 грн., суд першої інстанції дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 359 492,48 грн. оскільки позивачем здійснювалась індексація суми грошових вимог кредитора з врахуванням індексу інфляції попереднього місяця на індекс інфляції наступного місяця.

В той же час, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, зазначено, що нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

А тому, судом першої інстанції у здійсненні перерахунку заявленої до стягнення суми не враховано те, що заборгованість за природний газ станом на грудень 2016 - лютий 2018 року за кожен період окремо вже існувала, на неї було нараховано інфляційні втрати за попередній місяць, у зв`язку з чим нарахування інфляційних втрат за наступні періоди обґрунтовано здійснено позивачем з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

В той же час, колегією суддів під час здійснення власного розрахунку інфляційних втрат встановлено, що позивачем розрахунок інфляційних витрат на заборгованість за вересень 2017 року було здійснено з 01.10.2017, тоді як відповідно до умов договору та вимог закону нарахування інфляційних витрат за вересень 2017 року починається з 01.11.2017.

А тому, колегія суддів, здійснивши власний перерахунок інфляційних витрат, дійшла до висновку, що обґрунтованим розміром інфляційних витрат є 1 372 664 грн 59 коп.

Стосовно здійсненого нарахування 3 % річних, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при складанні 3% річних, нарахованих за зобов`язаннями січня 2017 року, позивачем допущено арифметичну помилку та замість 62 060 грн 23 коп. вказано 62060 грн 24 коп.; при складанні 3% річних, нарахованих за лютий 2017 року, позивачем допущено арифметичну помилку та замість 49 885 грн 27 коп. вказано 49 885 грн 28 коп.

А тому, судом першої інстанції правомірно визнано обґрунтованим розміром 3 % річних у сумі 332 358,80 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені, колегія суддів зазначає про наступне.

Згідно зі статтями 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов`язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до п. 8.2 договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Додатковою угодою № 5 до договору від 31.03.2017, крім іншого, сторонами внесено зміни до п. 8.2. договору, а саме замінено слова " 21% річних" на " 16,4 % річних".

У п. 10.3 договору сторони погодили, що строк, у межах якого останні можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, пені, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, умови укладеного між сторонами договору не містять інших положень щодо строку нарахування штрафних санкцій.

В той же час, позивачем пеня за несвоєчасну оплату природного газу, поставленого у жовтні 2016 року нарахована за період з 26.11.2016 по 08.10.2017, тобто з порушенням положень ч. 6 ст. 232 ГК України щодо строку нарахування штрафних санкцій. Також при розрахунку пені за зобов`язаннями жовтня 2016 року позивачем не враховано, що додатковою угодою № 5 від 31.03.2017 сторонами внесено зміни до п. 8.2. договору щодо розміру пені (16,4 % річних).

Колегія суддів, перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок пені за загальний період з 26.11.2016 по 22.03.2018 за кожен місяць окремо, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог в частині розміру пені у сумі 1 152 186,92 грн.

В той же час, матеріалів справи вбачається, що відповідач у відзиві на позовну заяву просив суд першої інстанції на підставі ст.ст. 551 ЦК України, 233 ГК України зменшити розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій.

Звертаючись з клопотанням про застосування ч. 2 ст. 233 ГК України, яка дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій, відповідач посилався на те, що заборгованість за природній газ, що постачався за спірним договором, була оплачена в повному обсязі, тоді як відповідач, який є соціально значущим підприємством, перебуває у скрутному фінансовому становищі, в якого наявна значна дебіторська заборгованість, а також той факт, що сплата неустойки в даному випадку зачіпає не лише майнові інтереси відповідача, а й інтереси населення та бюджетних організацій.

Статтею 233 ГК України передбачене право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Крім того, в силу ч. 2 вказаної норми, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і ч. 3 ст. 551 ЦК України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст. 3 ЦК України).

Судом апеляційної інстанції враховано, що:

- відповідачем природній газ використовувався виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями, тоді як основним видом діяльності відповідача є надання послуг з централізованого опалення та постачання теплової енергії, основною категорією яких є населення, бюджетні установи, релігійні організації;

- КП "Ромникомунтепло" РМР" перебуває у скрутному фінансовому становищі, що підтверджується фінансовим звітом суб`єкта малого підприємництва, де станом на 31.12.2018 на кінець звітного періоду непокритий збиток дорівнює 2 412,1 тис. грн., станом на 31.03.2019 на кінець звітного періоду непокритий збиток дорівнює 843,1 тис. грн.;

- позивачем не надано доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором або погіршення матеріального стану підприємства, саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору;

- станом на день звернення позивача з даним позовом до суду відповідачем в повному обсязі здійснена оплата отриманого згідно з договором № 5259/1617-БО-29 від 27.10.2016 природного газу і заборгованість відповідача за вказаним договором відсутня.

Також колегією суддів враховано, що предметом даного судового розгляду є стягнення штрафних санкцій та передбачених ст. 625 ЦК України нарахувань, що, в свою чергу, не є основним доходом АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» і не може впливати на його господарську діяльність.

Також колегією суддів враховано, що окрім стягнення штрафних санкцій, позивачем було застосовано до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства.

В той же час, нарахування та стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору, а стягнення з відповідача пені у повному обсязі, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання.

Таким чином, оскільки зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, врахувавши наведені вище обставини, а також враховуючи факт повного погашення заборгованості, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку щодо зменшення нарахованої позивачем пені до 10 %.

Доводи касаційної скарги про те, що важкий фінансовий стан відповідача та відсутність вини відповідача у виникненні боргу не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки, не може свідчити про помилковість висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру неустойки, оскільки не було єдиним мотивом для задоволення такого клопотання, а оцінено в сукупності з іншими обставинами.

Вказана позиція щодо можливості зменшення розміру неустойки узгоджується з численною практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 12.12.2018 у справі № 921/110/18, від 19.03.2019 у справі № 921/760/17-г/5, у постанові від 13.06.2018 у справі № 904/9781/17, від 20.06.2019 у справі № 916/2283/18, від 01.08.2019 у справі № 922/2932/18.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Судом першої інстанції при здійсненні перерахунку заявленої до стягнення суми інфляційних нарахувань не враховано те, що заборгованість за природний газ станом на грудень 2016 - лютий 2018 року за кожен період окремо вже існувала, на неї було нараховано інфляційні втрати за попередній місяць, у зв`язку з чим нарахування інфляційних втрат за наступні періоди обґрунтовано здійснено позивачем з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

В той же час, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для зменшення пені до 10 %, а саме до 124 245,22 грн.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Дослідивши матеріали, наявні у справі, враховуючи повноваження суду апеляційної інстанції та те, що судом першої інстанції було невірно застосовано норми матеріального права в частині розрахунку інфляційних витрат, колегія суддів приходить до висновку, що рішення місцевого господарського суду підлягає зміні в цій частині.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на сторін пропорційно.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Сумської області від 08.07.2019 року у справі № 920/432/19 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 08.07.2019 року у справі № 920/432/19 змінити в частині розміру нарахованих інфляційних витрат, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"Позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Ромникомунтепло" Роменської міської ради" (вул. Коржівська, 90, м. Ромни, Сумська область, 42000, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, код 20077720) 124 245 грн 22 коп. пені, 332 358 грн 80 коп. 3 % річних 1 372 664 грн 59 коп. інфляційних збитків, 42 858 грн. 15 коп. витрат по сплаті судового збору

В іншій частині позову відмовити."

3. Стягнути з Комунального підприємства "Ромникомунтепло" Роменської міської ради" (вул. Коржівська, 90, м. Ромни, Сумська область, 42000, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, код 20077720) 296,37 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

4. Видачу наказів доручити Господарському суду Сумської області.

5. Матеріали справи № 920/432/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 17.10.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді А.І. Мартюк

Г.А. Жук