РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.10.2019Справа № 910/8897/19

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Лиськова М.О.,

при секретарі судового засідання Бородині В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стир-Агробуд"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинг"

2) Публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКИЙ БІЗНЕС БАНК" в

особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію

ПАТ "Український Бізнес Банк" Стрюкової Ірини Олександрівни

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні

відповідачів - Печерський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ

Головного територіального управління юстиції у місті Києві

про зняття майна з розшуку

Без представників сторін у зв`язку із їх неявкою

ВСТАНОВИВ:

08.07.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Стир-Агробуд" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинг" та Публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКИЙ БІЗНЕС БАНК", в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Український Бізнес Банк" Стрюкової Ірини Олександрівни про зняття майна з розшуку

Ухвалою Господарського суду м. Києва у справі № 910/8897/19 від 15.07.2019 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Стир-Агробуд" залишено без руху.

22.07.2019 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Стир-Агробуд" надішли до суду документи на виконання вимог ухвали суду від 15.07.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, залучено Печерський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів. Розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 21.08.2019.

Судове засідання призначене на 21.08.2019 не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Лиськова М.О. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2019 розгляд справи відкладено на 18.09.2019.

09.09.2019 від Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві надійшли документи по справі разом із клопотанням про розгляд справи без участі представника ВДВС

18.09.2019 від Публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКИЙ БІЗНЕС БАНК" надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача у справі, в якому просить визнати ПАТ «Укрбізнесбанк» неналежним відповідачем по справі" №910/8897/19; визнати ОСОБА_1 належним відповідачем по справі № 910/8897/19; закрити провадження по справі № 910/8897/19 з підстав непідвідомчості Господарському суду м. Києва.

В судове засідання, призначене на 18.09.2019 з`явився представник позивача, надав для огляду оригінали документів, що додані до позовної заяви та надав пояснення.

В судове засідання, призначене на 18.09.2019, представники відповідача-1 та відповідача-2 та третьої особи не з`явилися, причин неявки суд не повідомили, хоча про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Розгляд справи у судовому засіданні 18.09.2019 відкладено на 02.10.2019.

В судове засідання, призначене на 02.10.2019 з`явився представник позивача, надав пояснення по справі та заперечив проти задоволення клопотання про заміну неналежного відповідача у справі.

В судове засідання, призначене на 02.10.2019, представники відповідача-1 та відповідача-2 та третьої особи не з`явилися, причин неявки суд не повідомили, хоча про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

В судовому засіданні 02.10.2019 судом розглянуто клопотання відповідача-2 про заміну неналежного відповідача у справі, в задоволенні якого відмовлено з наступних підстав.

Вимоги клопотання відповідач-2 обґрунтовує тими обставинами, що 07.12.2012 р, 07.12.2012 р. ПАТ «Український Бізнес Банк», як кредитодавцем, та ТОВ «Український Лізинг», як позичальником, укладено кредитний договір № 77/Ю.

11.12.2012 р. між тими ж сторонами укладено договір застави, зареєстрований в реєстрі за № 2191, посвідчений приватним нотаріусом Маринець О.С., за яким ТОВ «Український Лізинг» передано в заставу ПАТ «Український Бізнес Банк» транспортний засіб, а саме: легковий седан-В, марки Lexus, модель GS 350, колір білий, рік випуску 2012, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 видане 07.12.2012 ВРЕР-9 УДАІ в м. Києві.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.11.2015 р. у справі №910/23415/15 стягнуто з ТОВ «Український лізинг» на користь ПАТ «Український Бізнес Банк» заборгованість за кредитним договором № 77/Ю та видано наказ суду на примусове виконання вказаного рішення.

Як стверджує відповідач-2, 08.08.2017 р. між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 77/Ю від 07.12.2012 р. та договором застави транспортного засобу від 11.12.2012 p., зареєстрований в реєстрі за № 2191, посвідчений приватним нотаріусом Маринець О.С. Відступаючи права вимоги ПАТ «Український Бізнес Банк» передав всі наявні документи по кредитній справі №77/Ю та договором застави.

Посилаючись на вказані обставини, відповідач - ПАТ «Український Бізнес Банк» стверджує в клопотанні, що ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК», станом, на день звернення до суду, не є належним відповідачем по справі №910/8897/19 за позовом ТОВ «СТИР-АГРОБУД» до ТОВ «УКРЛІЗИНГ», ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК», третя особа Печерський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції в м. Києві про зняття майна з розшуку, оскільки ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК» припинив будь які дії, щодо виконання рішення суду по справі № 910/23415/15 у зв`язку з припинення Банком будь-яких дій, щодо виконання рішення суду, з підстав відступлення прав вимоги до нового кредитора.

Суд критично оцінює доводи відповідача-2 з огляду на наступне.

Суд зазначає, що наказ Господарського суду міста Києва, виданий 25.03.2016 р. на примусове виконання рішення у справі № 910/23415/15 про стягнення з ТОВ «Український лізинг» на користь ПАТ «Український Бізнес Банк» заборгованості за кредитним договором № 77/Ю перебував на примусовому виконанні в Печерському районному відділі ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві у виконавчому провадженні ВП № 51190098.

Постановою державного виконавця ВП № 51190098 від 26.07.2016 р. виконавче провадження з примусового виконання наказу № 910/23415/15, виданого 25.03.2016 Господарським судом міста Києва закінчено в зв`язку з повним фактичним виконанням, що підтверджується копією вказаної постанови.

Договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 77/Ю між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_1 укладено 08.08.2017 p., тобто вже після фактичного виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2015 р. у справі №910/23415/15.

Як встановлено судом, предметом спору у справі № 910/8897/19 є зняття з розшуку належного ТОВ «Стир-Агробуд» транспортного засобу - автомобіль Lexus GS 350, ДН НОМЕР_1 . Цей транспортний засіб, в числі інших, оголошено в розшук в межах виконавчого провадження ВП № 51190233. Дана обставина встановлена рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 р. у справі № 910/18544/17 і підтверджується копією постанови державного виконавця Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ВП № 51190233 від 14.02.2017 р. про розшук майна боржника, яка міститься в матеріалах справи. Ця обставина також відома відповідачу - ПАТ «Український Бізнес Банк», представник якого брав участь у розгляді справи №910/18544/17.

В свою чергу, виконавче провадження ВП № 51190233 стосується примусового виконання наказу господарського суду міста Києва № 910/23476/15 від 08.04.2016 р. про стягнення з ТОВ «Український Лізинг» на користь ПАТ «Український Бізнес Банк» заборгованості за кредитним договором від 19.06.2013 р. № 168/Ю, а не за кредитним договором від 07.12.2012 р. № 77/Ю.

Суд зазначає, що права вимоги за кредитним договором № 168/Ю не є предметом договору про відступлення права вимоги, укладеного 08.08.2017 р. між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_1 .

Разом з тим, у виконавчому провадженні ВП № 51190233 державним виконавцем виносилась постанова про повернення виконавчого документа стягувану від 16.04.2018 р. і цю постанову ПАТ «Український Бізнес Банк» оскаржив до суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2018 р. у справі №910/23476/15 постанову державного виконавця у ВП № 51190233 про повернення виконавчого документа стягувану скасовано.

З мотивувальної частини вказаної ухвали вбачається, що ПАТ «Український Бізнес Банк» мотивував свою скаргу в тому числі тим, що за боржником - ТОВ «Український Лізинг», зареєстровані транспортні засоби, на які не було звернуто стягнення у ВП № 51190233, в тому числі таких марок, як Lexus (тобто йдеться і про належний Позивачу автомобіль Lexus GS 350, ДН НОМЕР_1 , про зняття з розшуку якого і заявлено позовну вимогу).

На даний час виконавче провадження ВП № 51190233 перебуває в стані примусового виконання.

Наведені обставини свідчать, що виконавче провадження ВП № 51190098 стосувалось примусового виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2015 р. у справі № 910/23415/15 про стягнення з ТОВ «Український лізинг» на користь ПАТ «Український Бізнес Банк» заборгованості за кредитним договором №77/Ю. Це виконавче провадження закінчене 26.07.2016 р. внаслідок повного фактичного виконання рішення суду, ще до укладення договору від 08.08.2017 р. про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 77/Ю.

Натомість, виконавче провадження № 51190233 стосується примусового виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2015 р. у справі №910/23476/15 про стягнення з ТОВ «Український лізинг» на користь ПАТ «Український Бізнес Банк» заборгованості за кредитним договором № 168/Ю. Це виконавче провадження не закінчене і перебуває в стані примусового виконання. За договором про відступлення прав вимоги від 08.08.2017 р. до ОСОБА_1 не перейшло право вимоги за кредитним договором №168/Ю.

Суд приходить до висновку, що належний Позивачу транспортний засіб Lexus GS 350, ДНЗ НОМЕР_1 , про зняття з розшуку якого заявлено позовну вимогу, оголошений у розшук в межах виконавчого провадження № 51190233, а не у виконавчому провадженні № 51190098.

Сторонами у незакінченому виконавчому провадженні № 51190233 є стягувач - ПАТ «Український Бізнес Банк» та боржник - ТОВ «Український Лізинг» і саме вони є відповідачами у справі № 910/8897/19.

Набуття ОСОБА_1 права вимоги за кредитним договором № 77/Ю не дає жодних правових підстави для заміни стягувана у виконавчому провадженні № 51190233 з ПАТ «Український Бізнес Банк» на ОСОБА_1 , оскільки це виконавче провадження стосується стягнення заборгованості за кредитним договором № 168/Ю, який не є предметом договору відступлення прав вимоги від 08.08.2017 р.

З огляду на наведені обставини, враховуючи, що саме ПАТ «Український Бізнес Банк» є стягувачем у незакінченому виконавчому провадженні № 51190233 і підстави для його заміни на ОСОБА_1 . відсутні, то відсутні і підстави для заміни відповідача у справі № 910/8897/19 з ПАТ «Український Бізнес Банк» на ОСОБА_1 Останній не має жодного правового стосунку ні до кредитного договору №168/Ю, ні до виконавчого провадження № 51190233.

Ухвалою суду від 02.10.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.10.2019.

11.10.2019 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

В судове засідання, призначене на 17.10.2019 представник представники сторін та третьої особи не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що представники відповідача-1 та відповідача-2 були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи у судовому засіданні 17.10.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 30.11.2012 між ТОВ «Український Лізинг» (Лізингодавець) та ТОВ «Стир- Агробуд» (Лізингоодержувач) укладено Генеральний договір фінансового лізингу №21 (далі Генеральний договір).

Відповідно до розділу 1 Генерального договору Лізингодавець зобов`язується у відповідності до заявки Лізингоодержувача придбати у Постачальника у власність Предмет лізингу та надати його за плату Лізингоодержувачу в тимчасове володіння та користування в якості Предмету лізингу на строк та на умовах, визначених цим Генеральним договором та відповідним Договором лізингу (п. 1.1.). Договір лізингу оформлюється Лізингодавцем на підставі Заявки та підписується уповноваженими представниками Сторін (п.1.2.).

30.11.2012р. на підставі заявки про надання майна в лізинг між ТОВ «Український лізинг» (лізингодавець) та ТОВ «Стир-Агробуд» (лізингоодержувач) укладено Договір фінансового лізингу № ФЛ-21-1 від 30.11.2012 р. зі змінами згідно Додаткової угоди № 1 від 05.12.2014 р. та Додаткової угоди № 2 від 07.04.2015 р. (далі - Договір лізингу).

Відповідно до п. 1 Договору лізингу, Додатку до Договору № 1/ФЛ-21-1 предметом лізингу визначено легковий автомобіль Lexus GS 350 3.5L S/D COMFORT FE GRS190L- BETQFI, 2012 року випуску.

На підставі акту приймання передачі (Додаток № 3/ФЛ-21-1) від 08.12.2012 р. ТОВ «Український лізинг» (лізингодавець) передав, а ТОВ «Стир-Агробуд» (лізингоодержувач) прийняв Предмет лізингу - легковий автомобіль Lexus GS 350 3.5L S/D COMFORT FE GRS190L-BETQH, 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , ДН НОМЕР_1 , колір білий (номер свідоцтва про державну реєстрацію НОМЕР_2 ).

Відповідно до п.п. 2.1, 2.4 Генерального договору Лізингоодержувач за надане йому право володіння та користування Предметом лізингу зобов`язується сплачувати Лізингодавцю лізингові платежі, детальний розпис яких визначаються в Графіку лізингових платежів.

Пунктом 5.6 Генерального договору передбачено, що за письмовою вимогою Лізингоодержувача після закінчення строку лізингу та у разі належного, повного та безумовного виконання Лізингоодержувачем всіх умов Договору лізингу, відсутності заборгованості зі сплати лізингових та інших платежів, що виникають з Договору лізингу, в тому числі неустойки (штрафу, пені), Предмет лізингу переходить у власність Лізингоодержувача. Фактичний перехід права власності на Предмет лізингу до Лізингоодержувача оформляється підписанням між Лізингодавцем та Лізингоодержувачем Акту про повне виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором лізингу. Такий акт оформлюється за формою Додатку № 6 до форми Договору лізингу. З дати підписання Сторонами Акту про повне виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором фінансового лізингу, відповідний Договір лізингу вважається припиненим.

Відповідно до п. 4.6 Генерального договору, зняття з обліку Предмета лізингу у випадку переходу права власності на Предмет лізингу до Лізингоодержувача здійснюється силами та за кошти Лізингодавця.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Стир-Агробуд», як лізингоодержувач у повному обсязі сплатив лізингові та інші платежі, визначені Договором, у зв`язку з чим 13.02.2017 р. звернувся до ТОВ «Український Лізинг», як лізингодавця з вимогою про оформлення переходу права власності на Предмет лізингу шляхом підписання між ТОВ «Український Лізинг» та ТОВ «Стир-Агробуд» Акту про повне виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором лізингу, як це передбачено п. 5.6 Генерального договору.

28.02.2017 р. ТОВ «Стир-Агробуд» отримало від ТОВ «Український Лізинг» підписаний Акт від 13.02.2017 р. про повне виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором лізингу Додаток № 6/ФЛ-21-1 (далі - Акт від 13.02.2017).

Згідно п. 4 Акту від 13.02.2017 p., «з моменту підписання цього Акту до Лізингоодержувача переходить право власності на Предмет лізингу по Договору фінансового лізингу № ФЛ-21-11 від 30 листопада 2012 р.», а згідно п. 3 цього ж Акту, «до Описання цього Акту Лізингодавець зняв з державного обліку Предмет лізингу та в момент підписання цього Акту передав Лізингоодержувачу всі документи та приналежності на Предмет лізингу, необхідні Лізингоодержувачу для наступної державної реєстрації/постановки на облік Предмета лізингу».

Як встановлено судом, всупереч умовам п. 4.6 Генерального договору та п. 3 Акту від 13.02.2017 р. ТОВ «Український Лізинг» не знято з державного обліку легковий автомобіль Lexus GS 350 ДНЗ НОМЕР_1 , і на даний час вказаний автомобіль залишається зареєстрованим за ТОВ «Український Лізинг», що вбачається з інформації Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, отриманої в електронній формі.

Крім того, за твердженням позивача, що не спростоване відповідачем, погоджена сторонами Генерального договору фінансового лізингу № 21 від 30.11.2012 р. та Договору фінансового лізингу № ФЛ-21-1 від 30.11.2012 р. форма Акту про повне виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором лізингу (Додаток №6 до Генерального договору) не відповідає формі акту згідно додатку №2 до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 (далі - Порядок №1388). Згідно абз. 4 п. 42 Порядку № 1388 зняття з обліку транспортного засобу як предмету договору лізингу, після виконання цього договору здійснюється саме лізингодавцем.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує, що наведені обставини унеможливили реєстрацію за ТОВ «Стир-Агробуд», як за Лізингоодержувачем автомобіля Lexus GS 350 3.5L ДН НОМЕР_1 , хоча всі умови Генерального договору та Договору лізингу Лізингоодержувачем належним чином виконані, про що Сторони підтвердили у п. 1 Акту від 13.02.2017 р.

У зв`язку з викладеним, Лізингоодержувачем на адресу Лізингодавця 03.03.2017 р. направлено вимогу про підписання Акту приймання-передачі транспортного засобу, складеного за формою згідно додатку №2 до Порядку №1388, а також про зняття з обліку Предмета лізингу або про підписання довіреності про уповноваження довіреної особи Лізингоодержувача на зняття з обліку вказаного автомобіля від імені Лізингодавця9.

Поряд із тим, жодних дій Лізингодавець не вчинив, відповіді на вимогу не надав, автомобіль з державного обліку не зняв, довіреності не підписав, чим позбавляє Лізингоодержувача реалізовувати своє право власності на Предмет лізингу.

В обгрунтуваання позовних вимог, ТОВ «Стир-Агробуд» вказує, що з листа Печерського районного відділу ДВС міста Київ від 25.04.2017 р. № Д/210 стало відомо, що на виконанні у відділі перебуває зведене виконавче провадження ВП № 50535967 про стягнення з ТОВ «Український лізинг» на користь стягувачів загальної суми боргу у розмірі 11592087,05 грн. 28.10.2015 р. та 02.11.2016 р. виконавцем винесено постанови про арешт майна боржника, а 14.02.2017 р. про оголошення розшуку майна боржника. Крім того, з листа Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції від 15_Z1J17 p. № 12392-0-33-17 20.1 стаю відомо, що в провадженні відділу перебуває наказ господарського суду м. Києва від 22.12.2015 р. № 910/23436/15 про стягнення з ТОВ «Український Лізинг» на користь ПАТ «Український Бізнес банк» 14 938 943,92 грн. і в дах даного виконавчого провадження 11.10.2016 р. арештоване все майно, належне боржнику, в тому числі транспортні засоби. Роз`яснено право на звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно і зняття з нього арешту згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

В зв`язку з наведеними обставинами ТОВ «Стир-Агробуд» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «Український лізинг», ПАТ Український Бізнес Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес Банк», треті особи на стороні відповідачів: Відділ примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції, Печерський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання за ТОВ «СТИР-АГРОБУД» права власності на автомобіль Lexus GS 350 3.5L S/D COMFORT FE GRS190L-BETQH, 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , ДНЗ НОМЕР_1 , колір білий (номер свідоцтва про державну реєстрацію НОМЕР_2 ) та зняття арешту з вказаного автомобіля.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 р. у справі №910/18544/17 позов задоволено, визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Стир-Агробуд» (45605, Волинська обл., Луцький район, с. Боратин, вул. Шкільна, 62; ) право власності на транспортний засіб марки Lexus GS 350 3.5L S/D COMFORT FE GRS190L-BETQH, 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_1 , колір білий (номер свідоцтва про державну реєстрацію НОМЕР_2) та зняти арешт з транспортного засобу марки Lexus GS 350 3.5L S/D COMFORT FE GRS190L-BETQH, 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_1 , колір білий (номер свідоцтва про державну реєстрацію НОМЕР_2).

Зазначене судове рішення набрало законної сили 15.12.2017 р.

Вказаним судовим рішенням зокрема встановлено, що постановою державного виконавця Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ВП № 51190233 від 14.02.2017 про розшук майна боржника оголошено в розшук все майно боржника - ТОВ «Український Лізинг», в тому числі транспортний засіб марки Lexus OS 350 3.5L S/D COMFORT FE GRS190L-BETQH, 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_1 , колір білий (номер свідоцтва про державну реєстрацію НОМЕР_2).

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Таким чином, факти, встановлені у рішеннях Господарського суду міста Києва від 04.11.2015 у справі №910/23436/15 та від 28.11.2017 р. у справі №910/18544/17, які набрали законної сили, не доказуються при розгляді даної справи.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 р. у справі № 910/18544/17 винесено постанову про зняття арешту з транспортного засобу, зазначеного у рішенні суду та знято його з розшуку, що підтверджується листом від 21.02.2018 р. №3721-33-18/20.1/27.

Одлнак , постановою державного виконавця Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ВП № 51190233 від 28.03.2018 р. лише знято арешт з вищевказаного транспортного засобу.

Згідно листа Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП у м. Києві від 04.05.2018 р. № 2726/125/31/5/03-2018 вбачається, що транспортний засіб Lexus GS 350 державний номерний знак НОМЕР_1 перебуває у розшуку відповідно до постанови Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві.

З листів Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ВП від 22.06.2018 р. №12883/2 та від 03.05.2019 р. (помилково вказано « 2018») № В/217 вбачається, що оскільки в рішенні Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 р. у справі № 910/18544/17 вказано «лише зняти арешт з транспортного засобу...», то «відсутні підстави для винесення постанови про припинення розшуку майна боржника».

Таким чином, звертаючись до суду з позовом Позивач зауважує, що незважаючи на визнання права власності Позивача на транспортний засіб Lexus GS 350 державний номерний знак НОМЕР_1 , зняття вказаного транспортного засобу арешту, цей автомобіль продовжує перебувати у розшуку в межах виконавчого провадження. Як наслідок, ТОВ «Стир-Агробуд» позбавлене можливості зареєструвати у встановлений законом спосіб вказаний автомобіль і реалізовувати своє право власності на нього.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд виходить із наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до норми 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статті 10 ЗУ "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 ст 18 Закону України "Про виконавче провадження", передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Частинами 1 та 2 статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Зі змісту наведеної норми Закону вбачається, що накладати арешт на майно в процедурі виконавчого провадження надається право лише у випадку, коли таке майно належить на праві власності саме боржнику.

Як зазначено судом вище, рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі № 910/18544/17, визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Стир-Агробуд" (45605, Волинська обл., Луцький район, с. Боратин, вул. Шкільна, 62; ) право власності на транспортний засіб марки Lexus GS 350 3.5L S/D COMFORT FE GRS190L-BETQH, 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_1 , колір білий (номер свідоцтва про державну реєстрацію НОМЕР_2) та зняти арешт з транспортного засобу марки Lexus GS 350 3.5L S/D COMFORT FE GRS190L-BETQH, 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_1 , колір білий (номер свідоцтва про державну реєстрацію НОМЕР_2).

Рішенням суду у справі №910/18544/17 встановлено, що після закінчення строку лізингу, та після повної сплати лізингових платежів, що підтверджується підписанням Акту про повне виконання сторонами своїх договірних зобов`язань від 13.02.2017р, позивач набув право власності на транспортний засіб марки Lexus GS 350 3.5L S/D COMFORT FE GRS190L-BETQH, 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_1 , колір білий (номер свідоцтва про державну реєстрацію НОМЕР_2).

Водночас, своїх зобов`язань, визначених у п. 4.6. генерального договору фінансового лізингу, ТОВ "Український лізинг" не здійснило, зокрема, дій щодо зняття з державного обліку предмета лізингу не вчинив.

Проте як встановлено судом, Печерським районним відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби здійснюється зведене виконавче провадження № 50078348 про стягнення з ТОВ "Український лізинг" на користь стягувачів 12037643,94 грн. заборгованості.

Таким чином, в рамках зведеного виконавчого провадження № 50078348 накладено наступні обмеження:

1) накладено арешт на все майно боржника постановою державного виконавця Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м.Києві ВП № 49146265 від 28.10.2015р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

2) накладено арешт на все майно боржника постановою державного виконавця Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м.Києві ВП № 51190233 від 02.11.2016р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

3) оголошено у розшук все майно боржника постановою державного виконавця Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ВП № 51190233 від 14.02.2017р. про розшук майна боржника.

Одночасно, на підставі постанови державного виконавця Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ВП № 51190233 від 14.02.2017р. транспортний засіб марки Lexus GS 350 3.5L S/D COMFORT FE GRS190L-BETQH, 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_1 , колір білий (номер свідоцтва про державну реєстрацію НОМЕР_2) перебуває у розшуку, що вбачається з листа Головного управління у м. Києві Національної поліції України за № 82-АЗ/125/31/5/01-2017 від 27.04.2017р.

Таким чином, суд зазначає, що позивач, як власник транспортного засобу обмежений у здійсненні свого права власності, в тому числі у правах володіння, користування та розпорядження, оскільки даний транспортний засіб перебуває в розшуку на підставі постанови старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Відповідно до положень ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950), що набрала чинності для України з 11.09.1997 та є складовою її правової системи та відповідно до вимог ст. 9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України).

Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Положеннями ст. 320 Цивільного кодексу України встановлено, що власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини 1 статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Згідно з приписами статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Закон України "Про дорожній рух" визначає правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до статті 34 ЗУ "Про дорожній рух" державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.

Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Для автоматизованого обліку транспортних засобів, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, та відомостей про їх власників ведеться Єдиний державний реєстр, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України.

Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів. Закупівля за державні кошти бланків реєстраційних документів та номерних знаків для транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог законодавства тими органами, на які покладений обов`язок щодо їх реєстрації.

Згідно з пунктом 7 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Крім того, відповідно до пункту 8 Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема, укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

Таким чином, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах.

Натомість, судом встановлено, що позивач як власник транспортного засобу марки Lexus GS 350 3.5L S/D COMFORT FE GRS190L-BETQH, 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_1 , колір білий (номер свідоцтва про державну реєстрацію НОМЕР_2), обмежений у здійсненні свого права власності, а саме у здійсненні реєстрації транспортного засобу, оскільки останній перебуває в розшуку на підставі постанови старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кравцовою О.С. про розшук майна боржника від 14.02.2017 в рамках виконавчого провадження № 51190233.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене вище, положення норм чинного законодавства України та приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовна вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Стир-Агробуд" про зняття з розшуку транспортного засобу марки Lexus GS 350 3.5L S/D COMFORT FE GRS190L-BETQH, 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_1 , колір білий (номер свідоцтва про державну реєстрацію НОМЕР_2), оголошеногов рамках виконавчого провадження ВП № 51190233 Печерським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018р. Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за розгляд позову покладаються на відповідача - 1 (Товариство з обмеженою відповідальністю "Український лізинг" "Український лізинг"), оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій останнього.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Стир-Агробуд" задовольнити.

2. Зняти з розшуку транспортний засіб марки Lexus GS 350 3.5L S/D COMFORT FE GRS190L-BETQH, 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_1 , колір білий (номер свідоцтва про державну реєстрацію НОМЕР_2), оголошеного в межах виконавчого провадження ВП №51190233 Печерським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинг" (03148, місто Київ, вулиця Комісара Рикова, будинок 2А, офіс 10, ідентифікаційний код 38291386) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Стир-Агробуд" (45605, Волинська обл., Луцький район, с. Боратин, вул. Шкільна, 62; ) 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. - судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 28.10.2019

Суддя М.О. Лиськов