ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2019 р. Справа№ 911/2135/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представника згідно з протоколом судового засідання від 21.10.2019

за апеляційною скаргою Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

на ухвалу Господарського суду Київської області від 12.08.2019 (повний текст складено 15.08.2019)

за скаргою Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

на постанову головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Власенка В.В.

про повернення виконавчого документа стягувачу

у справі № 911/2135/16 (суддя - Шевчук Н.Г.)

за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

до Приватного підприємства «ТМД Сервіс»

про стягнення 6 367, 03 грн

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270, 271 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовної заяви та рух справи

У липні 2016 року Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль») звернулося до Господарського суду Київської області з позовом (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) до Приватного підприємства «ТМД Сервіс» (далі - ПП «ТМД Сервіс») про стягнення заборгованості по договору оренди.

Рішенням Господарського суду Київської області від 05.09.2016 позовні вимоги ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» було задоволено частково, а саме вирішено стягнути ПП «ТМД Сервіс» на користь ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» 19 495, 29 грн, з яких: заборгованість у сумі 17 449, 08 грн, пеня у сумі 1 685, 78 грн, 3% річних у сумі 138, 87 грн і інфляційні у сумі 221,56 грн; судовий збір у сумі 1378,00 грн.

На виконання вищевказаного рішення 20.09.2016 Господарським судом Київської області було видано відповідний наказ.

2. Короткий зміст скарги на постанову державного виконавця

У липні 2019 року ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» звернулося до суду першої інстанції зі скаргою на постанову головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Власенка В.В. (далі - державний виконавець Власенко В.В.) про повернення виконавчого документа стягувачу у справі № 911/2135/16, в якій просив визнати незаконною та скасувати дану постанову, зобов`язати головного державного виконавця відновити виконавче провадження № 58495617, направити на адресу ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» копію постанови про відкриття вказаного виконавчого провадження із зазначенням ідентифікатора доступу, провести виконавчі заходи у виконавчому провадженні № 58495617, передбачені законодавством, у повному обсязі.

Скарга обґрунтована тим, що в порушення приписів ст. 18, 26, 28 Закону України «Про виконавче провадження» копія постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 20.09.2016 у справі № 911/2135/16 на адресу ДП «МА «Бориспіль» не надходила.

Проте, 15.07.2019 ДП «МА «Бориспіль» було отримано постанову від 13.03.2019 головного державного виконавця Центрального ВДВС м. Миколаїв Власенка В.В. про повернення виконавчого документа стягувачу та оригінала наказу Господарського суду Київської області від 20.09.2016 по справі № 911/2135/16.

Скаржник вважає, що вказана вище постанова головного державного виконавця Власенка В.В. про повернення виконавчого документа стягувачу від 13.03.2019 винесена з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки жодним із прав, передбачених ст. 18 вказаного Закону для виконання рішення головний державний виконавець Власенко В.В. не скористався, що свідчить про те, що виконавчі дії в повному обсязі та своєчасно не проведені.

3. Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.08.2019 в задоволенні скарги ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» № 35-22-311 від 18.07.2019 на постанову головного державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу по справі № 911/2135/16 відмовлено.

Ухвала обґрунтована тим, що згідно з постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 13.03.2019 державним виконавцем встановлено: згідно з отриманою відповіддю державної фіскальної служби України, інформація про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями, боржник має зареєстровані розрахункові рахунки; згідно з повідомленням банківських установ кошти на вказаних рахунках відсутні; згідно з БД АІС автомобіль, НАІС ДДАІ автотранспортні засоби за боржником не зареєстровано; згідно з отриманої інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців та Реєстру речових прав відомості відсутні; згідно з актом державного виконавця майно, яке належить боржнику на праві приватної власності та на яке можливо звернути стягнення, не виявлено; за адресою, зазначеною у виконавчому документі, боржник господарську діяльність не здійснює.

А тому, суд першої інстанції, виходячи з встановлених обставин (відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення) та вимог закону, дійшов висновку, що державним виконавцем здійснені необхідні заходи, спрямовані на виконання рішення суду; всі заходи державного виконавця щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов`язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження). Оскільки обов`язок державного виконавця відновити виконавче провадження встановлений безпосередньо приписами ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», то суд першої інстанції дійшов висновку, що у нього відсутні підстави для зобов`язання державного виконавця вчиняти відповідні дії.

4. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

У серпні 2019 ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 12.08.2019 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу стягувача на постанову головного державного виконавця Власенка В.В. від 13.3.2019 у виконавчому провадженні № 58495617 про повернення виконавчого документу стягувачу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2019 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на ухвалу Господарського суду Київської області від 12.08.2019. Справу призначено до розгляду на 21.10.2019.

У судове засідання 21.10.2019 з`явився представник скаржника. Представники боржника та державний виконавець у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином в порядку, передбаченому ст. 120, 242 ГПК України. Згідно з інформацією з офіційного веб-сайту Укрпошти кореспонденція, надіслана судом (ухвала про призначення справи на 21.10.2019), за трек-номером 743 отримана державним виконавцем 07.10.2019. Кореспонденція, надіслана на адресу боржника (54017, Миколаївська обл., місто Миколаїв, проспект Центральний, будинок 73), яка відповідає адресі товариства в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулася до суду з відміткою: «за закінченням терміну зберігання». Місцезнаходження юридичної особи при здійсненні державної реєстрації, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», вноситься до відомостей про цю юридичну особу. Зі змісту ч. 4 ст. 17 вказаного Закону вбачається, що державній реєстрації підлягають і зміни до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, тобто і зміна місцезнаходження, про що юридична особа має звернутись із відповідною заявою. Не вживши заходів для внесення до Єдиного державного реєстру відомостей про зміну свого місцезнаходження (в разі такої зміни), юридична особа повинна передбачити або свідомо допускати можливість настання певних негативних наслідків (зокрема неотримання поштової кореспонденції). Жодних заяв від скаржника про зміну адреси, направлення кореспонденції за іншою адресою, до суду апеляційної інстанції не надходило. Згідно зі ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Тобто надіслання судом процесуальних документів на адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у разі відсутності повідомлення особою іншої адреси для направлення поштової кореспонденції, є належним виконанням приписів процесуального закону щодо надсилання судових рішень учасникам справи. (Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.09.2018 по справі 911/3309/17).

Зважаючи на те, що повідомлення боржника здійснювалося за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі, а також враховуючи обмеженість строку апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції, з метою дотримання розумних строків розгляду скарги, суд визнав за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити, а оскаржувану ухвалу - скасувати.

5. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» в апеляційній скарзі не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги стягувача на постанову державного виконавця з огляду на таке.

Скаржник зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах Ті компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату та наводить відповідну практику Європейського суду з прав людини.

Так, скаржник посилається на норми Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень органів» та Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, стягувача зазначає, що виконавець зобов`язаний вживати заходів щодо примусового виконання рішень і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, використовуючи надані йому законом повноваження.

Скаржник не погоджується з висновками суду першої інстанції про вжиття державним виконавцем всіх необхідних дій для примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 20.09.2016. Зокрема, державним виконавцем не було вчинено заходів з виявлення та стягнення дебіторської заборгованості боржника (ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження»); керівник боржника для надання пояснень до виконавця не викликався; подання про застосування до керівника боржника приводу не здійснювалося; не вжито заходів щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника. А тому, на переконання стягувача, державним виконавцем не було вчинено всіх дій для примусового виконання рішення суду.

Крім того, скаржник вважає, що одна постанова державного виконавця про повернення виконавчого документу, в якій зазначено звернення державного виконавця, без інших підтверджуючих документів, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення всіх необхідних дій з примусового виконання рішення суду.

6. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відзиви на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходили, клопотання про продовження строку для їх подачі не заявлялися.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Вирішуючи питання обґрунтованості постановлення судом першої інстанції судового рішення про відмову в задоволенні скарги стягувача на постанову державного виконавця про повернення виконавчого документу, Північний апеляційний господарський суд виходить з такого.

Рішенням Господарського суду Київської області від 05.09.2016 позовні вимоги ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» було задоволено частково, а саме вирішено стягнути ПП «ТМД Сервіс» на користь ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» 19 495, 29 грн, з яких: заборгованість у сумі 17 449, 08 грн, пеня у сумі 1 685, 78 грн, 3% річних у сумі 138, 87 грн і інфляційні у сумі 221,56 грн; судовий збір у сумі 1378,00 грн.

На виконання вищевказаного рішення 20.09.2016 Господарським судом Київської області було видано відповідний наказ.

У лютому 2019 року стягувач пред`явив наказ Господарського суду Київської області від 20.09.2016 до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

13.03.2019 головним державним виконавцем Власенко В.В. було ухвалено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Відмовляючи стягувачу в задоволенні скарги на постанову головного державного виконавця Власенка В.В. про повернення виконавчого документа, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем встановлено відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, що підтверджується здійсненими заходами, а тому правомірно повернув виконавчий документ. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов`язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження).

Проте, погодитись з такими висновком суду першої інстанції неможливо, виходячи з такого.

За приписами ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Вказана норма відповідає імперативним приписам ст. 124 Основного закону України.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до положень статті 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В матеріалах справи наявна постанова головного державного виконавця Власенка В.В. від 13.03.2019, згідно з якою виконавцем отримано відповіді від Державної фіскальної служби України (боржник має зареєстровані розрахункові рахунки, кошти на вказаних рахунках відсутні); від БД АІС автомобіль, НАІС ДДАІ (автотранспортні засоби за боржником не зареєстровано). Згідно з інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості відсутні; згідно з актом державного виконавця майно, яке належить боржнику на праві приватної власності та на яке можливо звернути стягнення, не виявлено; за адресою зазначеною у виконавчому документі боржник господарську діяльність не здійснює.

Завданням органів державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Окрім наведеного, відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення (ч. 5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Тобто, поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повинен періодично проводити перевірки з метою належного виконання рішення суду. Такі перевірки мають вчинятися державним виконавцем систематично, доказів чого ним надано не було. Так, в матеріалах справи наявна тільки копія постанови державного виконавця про повернення виконавчого документу. Водночас, жодних доказів на підтвердження здійснення систематичних виконавчих дій з виконання рішення суду, як то: здійснення запитів розшук майна, тощо, матеріали справи не містять, як і відсутні відповіді органів, до яких звертався виконавець.

За приписами ч. 5 ст. 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Однак, суд першої інстанції без наявності всіх необхідних доказів (систематичного звернення державного виконавця до контролюючих органів (листи), запитів інформації щодо майна боржника, відповіді на такі листи, тощо) дійшов помилкового висновку про вчинення головним державним виконавцем всіх дій з примусового виконання рішення суду, передбачених ст. 18, 48 Закону України «Про виконавче провадження». А тому у вказаній частині приймаються доводи скаржника про необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Крім того, за приписами ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право звернутися за інформацією про дебіторську заборгованість боржника до органів доходів і зборів. Органи доходів і зборів зобов`язані протягом трьох робочих днів з дня одержання відповідної вимоги виконавця надати виконавцю необхідні документи та інформацію.

Норма ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» наділяє виконавця правом, зокрема, вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів. Наведені повноваження надано виконавцю з метою повного та своєчасного (в межах розумних строків) примусового виконання судового рішення та не можуть розцінюватися як виключна дискреція виконавця (право застосовувати чи ні).

За таких обставин, суд першої інстанції не перевірив та не встановив обставин здійснення головним державним виконавцем Власенком В.В . всіх необхідних дій в розумінні ст. 73, 76 - 79 ГПК України, з примусового виконання судового рішення, передбачених нормами Закону України «Про виконавче провадження». А тому суд апеляційної інстанції приймає доводи скарги у вказаній частині та вважає оскаржувану ухвалу постановлену без повного врахування норм ст. 18, 48 ГПК України.

Щодо мотиву суду першої інстанції про те, що суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов`язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), як окрему підставу для відмови у задоволенні скарги, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Суд апеляційної інстанції вважає передчасними висновок суду першої інстанції про те, що суд не може самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов`язані із здійсненням виконавчого провадження замість державного виконавця в розумінні того, що суд може зобов`язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 905/8389/13.

Тому, суд апеляційної інстанції, врахувавши, що як встановлено в даній постанові, державний виконавець безпідставно ухиляється від вчинення передбачуваних законом дій, зокрема, вжиття необхідних та можливих заходів для належного виконання судового рішення, та з метою дотримання прав сторін у виконавчому провадженні погоджується частково з доводами скарги на дій державного виконавця.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що вимога скарги та, відповідно, апеляційної скарги про зобов`язання державного виконавця направлення на адресу ДП «МА «Бориспіль» копію постанови про відкриття виконавчого провадження не підлягає задоволенню з огляду на те, що така дія безпосередньо входить в обов`язки виконавця, передбачені ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» та охоплюється вимогою про зобов`язання відкрити виконавче провадження.

У рішенні Єропейського суду з прав людини від 26.07.2012 у справі №38773/05 (Савіцький проти України) зазначено наступне: «суд повторює, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок».

7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до ч.1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Північний апеляційний господарський суд на підставі п. 2 ч. 1 ст. 275, ч. 1, ч. 2 ст. 277 ГПК України із застосуванням ст. 18, 48, 54 Закону України «Про виконавче провадження», дійшов висновку про часткову обґрунтованість апеляційної скарги та про неправомірність постановлення оскаржуваної ухвали та, відповідно, постанови державного виконавця, яка підлягає скасуванню із зобов`язанням головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Власенко В.В. відновити виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 20.09.2016 № 911/2135/16 та провести виконавчі заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню з ухваленням нового рішення - про часткове задоволення скарги ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на постанову головного державного виконавця.

Керуючись ст. 2, 269, 270, 271 п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. 277, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на ухвалу Господарського суду Київської області від 12.08.2019 у справі № 911/2135/16 - задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 12.08.2019 у справі № 911/2135/16 - скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення скарги ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на постанову головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про повернення виконавчого документа стягувачу по справі № 911/2135/16.

Скасувати постанову у виконавчому провадженні № 58495617 головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Власенко В.В. від 13.03.2019 про повернення виконавчого документа - наказу Господарського суду Київської області від 20.09.2016 № 911/2135/16 стягувачу.

Зобов`язати головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Власенко В.В. відновити виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 20.09.2016 № 911/2135/16 та провести виконавчі заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження.

В решті скарги на постанову головного державного виконавця Власенка В.В. відмовити.

3. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 25.10.2019

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім