ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2019 р. Справа№ 925/151/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного підприємства «Інтертранс-партнер»

на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.07.2019 (повний текст складено 26.07.2019)

у справі №925/151/19 (суддя Кучеренко О.І.)

за позовом Черкаської міської ради

до Приватного підприємства «Інтертранс-партнер»

про стягнення 25 628,56 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Черкаська міська рада (далі, позивач) звернулась до Господарського суду Черкаської області з позовною заявою до Приватного підприємства «Інтертранс-партнер» (далі, відповідач) про стягнення 25 628,56 грн, з яких 23 965, 45 грн основна заборгованість за договором про відшкодування збитків (неодержаного доходу) від 16.03.2015 №493 та пеня у сумі 1 663,11 грн.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач належним чином не виконав зобов'язання за Договором про відшкодування збитків (неодержаного доходу) від 16.03.2015 №493, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість за користування земельною ділянкою із урахуванням коефіцієнту щорічної індексації грошової оцінки землі у розмірі 23 965, 45 грн за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, на яку позивачем на підставі пункту 11 Договору нараховано пеню у розмірі 1 663,11 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 17.07.2019 у справі №925/151/19 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Приватного підприємства «Інтертранс-партнер» на користь міського бюджету Черкаської міської ради (вул. Б.Вишневецького, 36, м.Черкаси, 18000, розрахунковий рахунок №3002, одержувач платежу УК у м.Черкасах/Черкаси/18010600, , МФО 899998, банк - Казначейство України (ЕАП), призначення платежу - орендна плата за землю з юридичних осіб) 23965 грн 45 коп боргу та 1663 грн 11 коп пені та 1921,00 грн судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що відповідачем було порушено умови Договору про відшкодування збитків (неодержаного доходу) від 16.03.2015 №493 в частині своєчасної та повної оплати за фактичне користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Сурікова, 4 та є комунальною власністю позивача і використовується відповідачем під приміщення майстерні по ремонту автомобілів. Судом встановлено, що відповідач порушив свої зобов'язання, що є підставою для застосування до нього відповідальності у вигляді стягнення пені на підставі пункту 11 Договору у розмірі 1 663,11 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням 13.08.2019 (про що свідчить відмітка вхідного штемпеля Господарського суду Черкаської області) Приватне підприємство «Інтертранс-партнер» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 17.07.2019 у справі №925/151/19 та прийняти по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована порушенням та неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до наступного:

- земельна ділянка по вул. Сурікова, 4 у м. Черкаси перебуває у строковому платному користуванні приватного підприємця Золотарьова О.М. за договором оренди від 20.08.2003 та приватного підприємця Верби Т.І. за договором оренди від 10.06.2008, а тому у позивача відсутні підстави для стягнення з відповідача збитків. Відповідач ніколи не використовував та не використовує земельну ділянку по вул. Сурікова, 4 у м. Черкаси;

- у пункті 7 Договору сторони встановили заборгованість скаржника 2 877,26 грн. та період, протягом якого скаржник зобов'язаний сплатити позивачу грошові кошти. Жодних інших зобов'язань зі сплати позивачу будь-яких грошових коштів, регулярних щомісячних платежів, крім тих, що передбачені умовами пункту 7 Договору, не встановлено;

- чинність договору припинилась відповідно до пункту 12.1. Договору у зв'язку з закінченням строку його дії - 30.04.2017. Після закінчення строку дії Договору останній не є підставою для виникнення будь-яких прав та обов'язків, у зв'язку з чим позовні вимоги є безпідставними;

- пунктом 8 Договору передбачено, що з 01 грудня 2014 року щомісячна плата за користування земельною ділянкою становить 526,33 грн., при цьому не встановлено ні обов'язку зі сплати скаржником такої суми грошових коштів, ні строків сплати грошових коштів, ні розміру земельної ділянки, її кадастрового номеру. У зв'язку з цим пункт 8 Договору не може бути підставою для нарахування та стягнення з відповідача грошових коштів, так як ні з положень вказаного пункту договору та взагалі змісту договору не вбачається обов'язку скаржника зі сплати позивачу щомісячної плати за користування земельною ділянкою;

- позивач своїми діями та бездіяльністю фактично здійснює перешкоди у відведенні скаржнику земельної ділянки (земельна ділянка передана в оренду третім особам; позивачем не внесено зміни до укладених із приватним підприємцем Золотарьовим О.М. та приватним підприємцем Вербою Т.І. договорів оренди та не припинено право користування останніх спірною земельною ділянкою, у зв'язку з чим скаржнику не надано дозвіл на відведення земельної ділянки), а відтак має місце прострочення кредитора - позивача, що виключає можливість стягнення із відповідача збитків у вигляді неодержаної орендної плати за користування земельною ділянкою;

- позовна заява не містить обґрунтованого розрахунку збільшення щомісячної плати за користування земельною ділянкою.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2019 апеляційну скаргу Приватного підприємства «Інтертранс-партнер» у справі №925/151/19 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Скрипки І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Інтертранс-партнер» на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.07.2019 у справі №925/151/19; вирішено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

У матеріалах справи наявні належні докази повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечення на відзив на апеляційну скаргу

17.09.2019 від позивача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому позивач просив суд залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін. Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач наголосив на наступному:

- скаржник безпідставно вказує на те, що він «не використовує і ніколи не використовував земельну ділянку по вул. Сурікова, 4 у м. Черкаси». Дане твердження заявника спростовується доказами, наявними в матеріалах справи. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав власності №75823448 від 14.12.2016 на підставі договору купівлі-продажу від 22.11.2016 Приватне підприємство «Інтертранс-партнер» набуло право власності на об'єкт малої приватизації групи А міської комунальної власності нерухоме майно приміщення майстерні по ремонту автомобілів літ. Б-ІІ, а саме приміщення 1-го поверху з №2-1 по №2-15, загальною площею 458,4 кв. м., які знаходяться за адресою м. Черкаси, вул. Сурікова, 4 та розташовані на земельній ділянці Черкаської міської ради. При цьому, посилання скаржника на те, що ця земельна ділянка за договорами оренди передана у користування ПП Золотарьову О.М. та ПП Вербі Т.І. є необґрунтованим, оскільки підтверджують лише відсутність достатньої правової (титульної) підстави для використання скаржником зазначеної земельної ділянки, але не спростовують факту такого використання;

- факт використання скаржником земельної ділянки, розташованої за адресою вул. Сурікова, 4 у м. Черкаси, належним чином встановлений під час розгляду справи судом першої інстанції. По-перше, встановлено, що саме на цій земельній ділянці розміщений належний скаржнику об'єкт нерухомого майна - об'єкт малої приватизації групи А міської комунальної власності нерухоме майно приміщення майстерні по ремонту автомобілів літ. Б-ІІ, а саме приміщення 1-го поверху з № 2-1 по № 2-15, загальною площею 458,4 кв м. По-друге, судом першої інстанції було встановлено, що рішенням Господарського суду Черкаської області у справі №925/142/17 від 14.03.2017, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017, уже було встановлено факт використання відповідачем земельної ділянки, розташованої за адресою вул. Сурікова, 4 у м. Черкаси;

- посилання скаржника на те, що між ним та Черкаською міською радою відсутні договірні відносини з приводу відшкодування збитків (неодержаного доходу) також є безпідставними та необґрунтованими, оскільки договір про відшкодування збитків (неодержаного доходу) між Черкаською міською радою та Приватним підприємством «Інтертранс-сервіс» було укладено 16.03.2015 зі строком дії до 30.04.2017. При цьому, слід мати на увазі, що відповідно до пункту 12.3. зазначеного договору «у разі, якщо Землекористувач продовжує використовувати земельну ділянку після закінчення строку дії цього договору, то за відсутності письмових заперечень Землевласника протягом одного місяця після закінчення строку дії договору, цей договір вважається продовженим на той самий термін на тих самих умовах, які були передбачені договором». Враховуючи те, що скаржник після закінчення строку дії договору про відшкодування збитків (неодержаного доходу) від 16.03.2015 продовжує використовувати земельну ділянку без належного правового титулу, його дія є продовженою на новий термін - а саме 2 роки 1 місяць та 16 днів (що дорівнює проміжку часу від дати укладання договору до первинної дати його строку дії);

- скаржник у апеляційній скарзі безпідставно вказує, що він не повинен сплачувати визначені договором щомісячні платежі суми відшкодування, оскільки договором не визначено, до якого числа якого місяця він повинен сплатити такий платіж, однак відповідно до пункту 7 цього договору встановлено, що платежі здійснюються щомісячно до 10 числа, наступного за звітним;

- скаржник в апеляційній скарзі безпідставно зазначає, що умовами договору про відшкодування збитків (неодержаного доходу) від 16.03.2015 не визначено, про яку земельну ділянку йде мова. Це твердження Скаржника (відповідача) не відповідає дійсності, оскільки пункт 1 цього договору стосується використання відповідачем чітко визначеної земельної ділянки по вул. Сурікова, 4 у м. Черкаси;

- заперечення відповідача стосовно того, що судом постановлено рішення про стягнення суми відшкодування у розмірі, що не відповідає встановленому договором є безпідставними, оскільки відповідно до пункту 9 договору про відшкодування збитків (неодержаного доходу) від 16.03.2015 встановлено, що в разі будь-яких змін розміру орендної плати, що діють у м. Черкаси, розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки розмір щомісячної плати змінюватиметься без змін та доповнень до цього договору. Зауваження скаржника про те, що позовна заява не містила обґрунтованого розміру позовних вимог не відповідає дійсності, оскільки такий розрахунок був поданий у формі додатку до позовної заяви, що є її невід'ємною частиною.

30.09.2019 від відповідача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу, у яких відповідач наголосив на тому, що посилання Черкаської міської ради, як на підставу для задоволення позовних вимог, на рішення Господарського суду Черкаської області по справі № 925/142/17, не можуть братися судом до уваги, так як Черкаська міська рада під час розгляду справи №925/142/17 замовчала той факт, що земельна ділянка по вул. Сурікова, 4 перебуває в користуванні ПП Золоторьова О.М. на підставі договору оренди від 20 серпня 2003 року та в користуванні ПП Верба Т.І. на підставі договору оренди від 10 червня 2008 року; під час розгляду даної справи суд першої інстанції встановив, що у зв'язку з тим, що земельна ділянка по вул. Сурікова, 4 в м. Черкаси перебуває в користуванні ПП Золоторьова О.М. та ПП Верба Т.І., заяву скаржника про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою було залишено без розгляду та вказано на те, що скаржнику необхідно отримати нотаріально посвідчені згоди землекористувачів ПП Золотарьова О.М. та ПП Верба Т.І. на вилучення земельних ділянок із зазначенням її розмірів та умов вилучення; крім того, факт користування ПП Золоторьовим О.М. та ПП Вербою Т.І. земельною ділянкою по вул. Сурікова, 4 в м. Черкаси підтверджуються проведеними ДП «МЗКЦ ТОВ «Черкаський МЗКЦ» геодезичними обмірами, відповідно до яких вся земельна ділянка, що знаходиться під нежитловими приміщеннями двоповерхової будівлі літ. Б-ІІ по вул. Сурікова, 4 в м. Черкаси, перебуває в користуванні ПП Золоторьова О.М. та ПП Верби Т.І. Враховуючи викладене, належними та допустимими доказами, що є в матеріалах справи, встановлено, що земельна ділянка по вул. Сурікова, 4 в м. Черкаси з 2003 перебуває в користуванні ПП Золотарьова О.М. та ПП Верба Т.І. та земельна ділянка вул. Сурікова, 4 в м. Черкаси Позивачем не надається у користування скаржнику.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

16.03.2015 між Черкаською міською радою (власник, позивач у справі) та Приватним підприємством «Інтертранс-партнер» (землекористувач, відповідач у справі) укладено Договір про відшкодування збитків (неодержаного доходу) (далі, Договір), зареєстрований в управлінні земельних ресурсів та землеустрою департаменту архітектури, містобудування та інспектування 16.03.2015 за №493.

Згідно пункту 1 Договору землекористувач погоджується, що він з 16.06.2014 використовував земельну ділянку по вул. Сурікова, 4 з порушенням вимог статей 125, 126, 206 Земельного кодексу України.

Землекористувач не заперечує, що за весь період використання ним земельної ділянки без документів, що посвідчують право користування землею, за відсутності плати за користування даною земельною ділянкою, власник не одержав доходи за час тимчасового невикористання земельної ділянки у розмірі орендної плати, яку він реально міг би отримати при належному використанні землекористувачем земельної ділянки з дотриманням вимог Земельного кодексу України та податкового законодавства (пункт 2 Договору).

Відповідно до пункту 3 Договору землекористувач не заперечує щодо права власника землі на нарахування плати у вигляді неодержаного доходу за час тимчасового невикористання земельної ділянки у розмірі орендної плати, яка діяла на момент виникнення неодержаного доходу з урахуванням положень статей 156, 157 Земельного кодексу України, положень Цивільного кодексу України.

Згідно з пунктом 5 Договору землекористувач підтверджує, що договір укладений за взаємною згодою сторін, без будь-якого тиску з боку власника і є добровільним волевиявленням сторін.

Землекористувач погодився добровільно без складання акта про визначення збитків та розгляду питання в суді сплатити протягом 3-х місяців кошти в сумі 2 877,26 грн рівними частинами по 959 грн 29 коп щомісячно до 10 числа місяця, наступного за звітним (пункт 7 Договору).

Відповідно пункту 8 Договору з 1 грудня 2014 року щомісячна плата за користування земельною ділянкою становить 526 грн 33 коп, згідно з рішенням Черкаської міської ради від 31.01.2014 №4-449 «Про міський бюджет на 2014 рік».

Пунктом 9 Договору від 16.03.2015 встановлено, що в разі будь-яких змін розміру орендної плати, що діють в м. Черкаси, розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, розмір щомісячної плати змінюється без внесення змін та доповнень до цього договору.

За несвоєчасне внесення платежів у строки, визначені договором, стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ , що діяла в період, за який стягується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу (пункт 11 Договору).

Пунктом 12.1. Договору встановлено строк дії останнього до 30.04.2017.

Відповідно до пункту 12.3. Договору у разі якщо землекористувач продовжує використовувати земельну ділянку після закінчення строку дії цього договору, то за відсутності письмових заперечень Землекористувача протягом одного місяця після закінчення строку дії договору цей договір вважається продовженим на той самий термін на тих самих умовах, які були передбачені Договором.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 14.03.2017 у справі №925/142/17, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017, повністю задоволені позовні вимоги Черкаської міської ради про стягнення з Приватного підприємства «Інтертранс-партнер» заборгованості за договором про відшкодування збитків (неодержаного доходу) від 16.03.2015 у розмірі 22 596 грн 76 коп за період з 16.06.2014 до 31.12.2016, пені у розмірі 480 грн 36 коп та судового збору.

Позивач на підставі укладеного 16.03.2015 Договору про відшкодування збитків здійснив наступне нарахування відповідачу щомісячної плати за користування земельною ділянкою з 01.01.2017 по 31.12.2018.

При цьому, щорічна плата за користування земельною ділянкою, як вбачається зі змісту позовної заяви, була уточнена позивачем на коефіцієнт індексу інфляції (за 2017 рік - 1,06, за 2018 рік - 1,0). Позивач зазначив, що з 01.01.2017, у зв'язку зі щорічною індексацією грошової оцінки землі, розмір щомісячного платежу становив 998,56 грн; з 01.01.2018, у зв'язку зі щорічною індексацією грошової оцінки землі, розмір щомісячного платежу становив 998,56 грн. Всього за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 позивач нарахував відповідачу 23 965,45 грн за користування земельною ділянкою, проте відповідач вказану суму позивачу не сплатив, що і стало підставою для звернення до суду із позовом у даній справі.

Також, на підставі пункту 11 Договору, позивачем нараховано до стягнення із відповідача 1 663,11 грн пені.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї та заперечень на відзив, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вірно встановив суд першої інстанції, рішенням Господарського суду Черкаської області від 14.03.2017 у справі №925/142/17, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017, були задоволені позовні вимоги Черкаської міської ради про стягнення з Приватного підприємства «Інтертранс-партнер» заборгованості за договором про відшкодування збитків (неодержаного доходу) від 16.03.2015 у розмірі 22 596 грн 76 коп за період з 16.06.2014 по 31.12.2016, пені у розмірі 480 грн 36 коп.

У вказаних рішеннях встановлено, що 16.04.2014 між Черкаською міською радою та Приватним підприємством «Інтертранс-партнер» було укладено договір оренди нежитлового приміщення площею 458,4 кв м, за адресою м.Черкаси вул. Сурікова, 4. В цей же день ці приміщення були передані відповідачу по акту прийому-передачі. Договору оренди земельної ділянки, на якій знаходиться орендоване майно, сторони не уклали. Також, 16.03.2015 між Черкаською міською радою (власник, позивач у справі) та Приватним підприємством «Інтертранс-партнер» (землекористувач, відповідач у справі) укладено Договір про відшкодування збитків (неодержаного доходу) (далі, Договір).

Вказаними рішеннями суду були встановлені обставини порушення Приватним підприємством «Інтертранс-партнер» умов Договору від 16.03.2015 в частині внесення плати за користування земельною ділянкою за період з 16.06.2014 по 31.12.2016, у зв'язку з чим позовні вимоги Черкаської міської ради були задоволені у повному обсязі.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, судом при розгляді справи №925/142/17 було встановлено факт існування договірних відносин між позивачем та відповідачем щодо добровільного відшкодування землекористувачем збитків за використання ним земельної ділянки та факт несплати таких платежів за період з 16.06.2014 по 31.12.2016.

Позивачем у даній справі на підставі укладеного із відповідачем 16.03.2015 Договору про відшкодування збитків здійснено наступне нарахування відповідачу щомісячної плати за користування земельною ділянкою з 01.01.2017 по 31.12.2018 у розмірі 23 965 грн 45 коп.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення вказаних позовних вимог із огляду на наступне.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав власності №75823448 від 14.12.2016 на підставі договору купівлі-продажу від 22.11.2016 Приватне підприємство «Інтертранс-партнер» набуло право власності на об'єкт малої приватизації групи А міської комунальної власності нерухоме майно - приміщення майстерні по ремонту автомобілів літ. Б-ІІ, а саме приміщення 1-го поверху з №2-1 по №2-15, загальною площею 458,4 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Черкаси, вул. Сурікова, 4 та розташовані на земельній ділянці Черкаської міської ради.

Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач на підставі договору купівлі-продажу у 2016 році набув право власності на нерухоме майно, яке до укладення цього договору знаходилося у його користуванні на підставі договору оренди від 16.04.2014 (встановлено у рішенні Господарського суду Черкаської області від 14.03.2017 у справі №925/142/17). Об'єкт нерухомого майна загальною площею 458,4 кв.м. знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Сурікова, 4 та розташований на земельній ділянці Черкаської міської ради, за яку відповідач добровільно зобов'язався відшкодовувати збитки згідно умов укладеного Договору про відшкодування збитків (неодержаного доходу) від 16.03.2015.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов'язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Умовами пункту 9 Договору сторони передбачили, що в разі будь - яких змін розміру орендної плати, що діють в м. Черкаси, розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, розмір щомісячної плати змінюється без внесення змін та доповнень до цього договору.

Судом встановлено, що щорічно плата за користування земельною ділянкою у зв'язку зі щорічною індексацією грошової оцінки землі уточнювалася на коефіцієнт індексу інфляції (за 2017 рік - 1,06, за 2018 рік - 1,0). З 01.01.2017 розмір щомісячного платежу становить 998 грн 56 коп. Аналогічний розмір встановлений і з 01.01.2018.

Відповідно до розрахунку Департаменту фінансової політики Черкаської міської ради заборгованість відповідача з оплати за земельну ділянку по вул. Сурікова, 4 за період з 01.01.2017 до 31.12.2018 становить 23 965,45 грн, які відповідач не сплатив у визначений договором строк.

Розмір вказаної заборгованості відповідачем належними та допустимими доказами не спростований.

Викладені в апеляційній скарзі заперечення відповідача стосовно того, що судом постановлено рішення про стягнення суми відшкодування у розмірі, що не відповідає встановленому Договором, колегією суддів відхиляються з огляду на вищенаведені умови пункту 9 Договору про відшкодування збитків (неодержаного доходу) від 16.03.2015. Зауваження скаржника про те, що позовна заява не містила обґрунтованого розміру позовних вимог не відповідає дійсності, оскільки такий розрахунок, як вбачається із матеріалів справи, був поданий у формі додатку до позовної заяви, що є її невід'ємною частиною.

Із аналогічних підстав відхиляються також доводи апеляційної скарги відповідача із приводу того, що у пункті 7 Договору сторони встановили заборгованість скаржника у розмірі 2 877,26 грн. та період, протягом якого скаржник зобов'язаний сплатити позивачу грошові кошти та жодних інших зобов'язань зі сплати позивачу будь-яких грошових коштів, регулярних щомісячних платежів, крім тих, що передбачені умовами пункту 7 Договору, не встановлено.

Посилання скаржника на те, що договором не визначено, до якого числа якого місяця він повинен сплатити відповідний платіж є безпідставними, оскільки відповідно до пункту 7 цього Договору встановлено, що платежі здійснюються щомісячно до 10 числа місяця, наступного за звітним.

Посилання скаржника на припинення чинності Договору відповідно до пункту 12.1. Договору у зв'язку із закінченням 30.04.2017 строку його дії є безпідставними, оскільки положеннями пункту 12.3. цього договору передбачене продовження строку дії договору за відсутності письмових заперечень землекористувача та відсутності належних доказів на підтвердження таких заперечень.

Колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що відповідач звертався до Черкаської міської ради із повідомленнями про припинення користування спірної земельною ділянкою або із заявою про розірвання договору. Відомостей про звернення Черкаської міської ради до відповідача із запереченнями щодо користування останнім спірною земельною ділянкою матеріали справи також не містять.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що після 30.04.2017 строк дії договору від 16.03.2015 був продовжений на той самий термін на тих самих умовах та правомірно відхилив доводи відповідача про закінчення строку дії Договору.

Заперечення відповідача із приводу того, що починаючи з 2003 року земельна ділянка по вул. Сурікова, 4 у м. Черкаси перебуває в строковому платному користуванні інших осіб (ПП Золотарьова О.М. за договором оренди від 20.08.2003 та ПП Верби Т.І. за договором оренди від 10.06.2008) і що відповідач ніколи не використовував та не використовує земельну ділянку по вул. Сурікова, 4 у м. Черкаси оцінюються судом критично, оскільки такі заперечення суперечать фактичним обставинам справи.

Так, саме на земельній ділянці по вул. Сурікова, 4 у м. Черкаси розміщений належний скаржнику об'єкт нерухомого майна - об'єкт малої приватизації групи А міської комунальної власності нерухоме майно приміщення майстерні по ремонту автомобілів літ. Б-ІІ, а саме приміщення 1-го поверху з № 2-1 по № 2-15, загальною площею 458,4 кв.м., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав власності №75823448 від 14.12.2016.

Крім того, факт використання відповідачем земельної ділянки, розташованої за адресою вул. Сурікова, 4 у м. Черкаси, у період з 16.06.2014 по 31.12.2016, підтверджується рішенням Господарського суду Черкаської області у справі №925/142/17 від 14.03.2017, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідачем не доведено тієї обставини, що ПП Золотарьова О.М. та ПП Верба Т.І. користуються згідно договорів оренди саме земельною ділянкою, на якій розташований належний відповідачу на праві власності об'єкт нерухомості.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача є законними і обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню на суму 23 965,45 грн, що є оплатою за фактичне користування земельною ділянкою у зв'язку із неналежним виконанням умов договору про відшкодування збитків (неодержаного доходу) від 16.03.2015 за загальний період з 01.01.2017 по 31.12.2018.

Крім того, у позові позивач також просив суд стягнути з відповідача пеню у сумі 1 663,11 грн на підставі пункту 11 Договору.

У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 11 договору передбачено стягнення пені за несвоєчасне внесення платежів, передбачених договором, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який стягується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Одним із видів неустойки є пеня, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Кодексу, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено статтею 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (частина 6 статті 232 Господарського кодексу України).

Як вбачається з доданого до позову розрахунку, пеня нарахована за загальний період з 11.01.2018 до 10.01.2019, обрахована на кожний платіж окремо та в межах шестимісячного строку, як передбачено частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Колегія суддів здійснивши перерахунок пені, перевіривши визначені позивачем періоди нарахування пені, вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1 663,11 грн пені.

З огляду на вищевстановлені обставини справи, оскільки відповідач у визначений Договором строк кошти за користування спірною земельною ділянкою не сплатив, а позивачем було доведено порушення відповідачем зобов'язань за договором, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 23 965,45 грн основного боргу та 1 663,11 грн пені.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

За таких обставин решту аргументів відповідача (скаржника), окрім викладених у мотивувальній частині постанови, суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про задоволення позову.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Позивачем доведено порушення його прав та законних інтересів зі сторони відповідача.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду, вважає апеляційну скаргу Приватного підприємства «Інтертранс-партнер» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду Черкаської області від 17.07.2019 у даній справі підлягає залишенню без змін.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Інтертранс-партнер» на рішення Господарського суду міста Черкаської області від 17.07.2019 у справі №925/151/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 17.07.2019 у справі №925/151/19 залишити без змін.

Матеріали справи №925/151/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 286 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка