РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.10.2019Справа № 910/8435/19

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого судді - Князькова В. В.,

за участю секретаря судового засідання Топіхи І. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Науково-дослідної судово-експертної установи, м. Київ

до відповідача: Генеральної прокуратури України, м. Київ

про стягнення 1 722 854,40 грн, -

За участю представників:

від позивача: Луценко В. А., Іванков П. М.

від відповідача: Кіцнак П. О.

ВСТАНОВИВ:

Науково-дослідна судово-експертна установа звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Генеральної прокуратури України про стягнення 1 722 854,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем грошового зобов`язання з оплати вартості проведеної комісійної судово-економічної експертизи, призначеної постановою слідчого Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України від 28.08.2017 в межах кримінального провадження № 0001261, в сумі 1 722 854,40 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 31.07.2019.

18.07.2019 представником відповідача подано до суд відзив на позов, за змістом якого Генеральна прокуратура України проти задоволення позову заперечує, посилаючись на відсутність у відповідача перед позивачем господарського зобов`язання зі сплати грошових коштів за проведення експертизи у кримінальному провадженні. За твердженнями відповідача, позивач не є державною експертною установою, а тому проведення експертних досліджень останнім може здійснюватись лише на договірних засадах. Натомість, як вказує відповідач, між сторонами не було укладено будь-якого договору про надання послуг, не було погоджено вартості проведення експертизи, а також не виділялись відповідні бюджетні кошти.

У підготовчому судовому засіданні 31.07.2019 судом оголошувалась перерва до 28.08.2019.

23.08.2019 позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій останній додатково зазначає, що у спірних правовідносинах підставою для проведення експертизи та, відповідно, виникнення між сторонами взаємних прав та обов`язків є відповідна постанова слідчого.

28.08.2019 відповідачем подано додаткові заперечення у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.09.2019.

У судовому засіданні 25.09.2019 судом оголошувалась перерва до 09.10.2019.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні надав заперечення проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до вимог статті 222 Господарського процесуального кодексу України судом під час розгляду справи здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального пристрою.

У судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників учасників справи, Господарський суд міста Києва встановив наступні фактичні обставини справи.

Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах четвертого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України Воробей О. П. від 28.08.2017 (далі - постанова слідчого) у кримінальному провадженні № 0001261 від 13.11.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України, призначено комісійну судово-економічну експертизу, проведення якої доручено судовим експертам Науково-дослідної судово-експертної установі (далі - НДСЕУ).

Згідно з супровідними листами від 05.09.2017 вих. № 17/1/4-33042-14/2061вих-17, від 08.11.2017 вих. № 17/1/4-33042-14/2396вих-17, від 23.01.2018 вих. № 17/1/4-33042-14/89вих18, від 24.01.2018 вих. № 17/1/4-33042-14/112вих18, від 26.01.2018 вих. № 14/1/4-33042-14/135вих18, від 02.04.2018 вих. № 17/1/4-33042-14, від 20.06.2018 вих. № 17/1/4-33042-14, від 09.08.2018 вих. № 15/2/2-33042-14 слідчим були передані НДСЕУ для виконання призначеної експертизи матеріали кримінального провадження № 0001261.

Листом від 05.12.2018 вих. № 54 позивачем було повідомлено відповідача про закінчення виконання судово-економічної експертизи та необхідність повернення матеріалів кримінального провадження.

Листом від 28.01.2019 вих. № 4 НДСЕУ направлено Генеральній прокуратурі України висновок комісійної судово-економічної експертизи № 23/01/19-1 від 23.01.2019, акт виконаних робіт № NF-01/23/01/19-1 від 23.01.2019 та рахунок на оплату № 1 від 23.01.2019 на суму 1 722 854,40 грн.

Згідно з супровідним листом від 10.04.2019 вих. № 20 матеріали кримінального провадження були передані представнику Генеральної прокуратури України.

23.01.2019 директором НДСЕУ ОСОБА_3 та старшим групи прокурорів другого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Головного слідчого управління Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань Генеральної прокуратури України, Ковальовим І. І. підписано акт № NF-01/23/01/19-1 здачі-приймання висновку комісійної судово-економічної експертизи № 23/01/19-1, в якому зазначено, що за проведення комісійної судово-економічної експертизи по КП № 0001261 від 13.11.2014 було використано:

з 28.08.2017 по 14.01.2018 - 1440 експертогодини, вартість експертогодини складає 264,62 грн;

з 15.01.2018 по 05.12.2018 - 3680 експертогодини, вартість експертогодини складає 364,62 грн;

загальна вартість робіт (послуг) без ПДВ - 1 722 854,40 грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказує, що між сторонами виникли господарські відносини з приводу виконання експертизи на підставі постанови слідчого в межах кримінального провадження на підставі положень Закону України «Про судову експертизу» та ст. 122 Кримінального процесуального кодексу України.

Спір у справі виник у зв`язку відмовою відповідача здійснити оплату вартості судової експертизи у семиденний строк від дня пред`явлення кредитором вимоги відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність правових підстав для стягнення з відповідача в судовому порядку вартості експертизи в сумі 1 722 854,40 грн.

Розглянувши доводи позивача, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та відповідні заперечення відповідача, господарський суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ч. 3 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі статтею 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність, з акту управління господарською діяльністю, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав та у результаті створення об`єктів інтелектуальної власності та інших дій суб`єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Предметом розгляду у даній справі є обставини, що склалися в процесі вчинення органом досудового розслідування слідчих дій на відповідній стадії кримінального провадження.

Згідно з вимогами кримінального процесуального законодавства України експерт зобов`язаний зокрема особисто провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому запитання, а в разі необхідності - роз`яснити його.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Правові, організаційні і фінансові основи судово-експертної діяльності з метою забезпечення правосуддя України незалежною, кваліфікованою і об`єктивною експертизою, орієнтованою на максимальне використання досягнень науки і техніки визначені Законом України «Про судову експертизу».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

За приписами ст. 71 Закону України «Про судову експертизу» підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про судову експертизу» незалежно від виду судочинства судовий експерт має право одержувати винагороду за проведення судової експертизи, якщо її виконання не є службовим завданням.

Поряд із тим, ч. 1 ст. 69 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що експертом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону України «Про судову експертизу» на проведення експертизи і якій доручено провести дослідження об`єктів, явищ і процесів, що містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, та дати висновок з питань, які виникають під час кримінального провадження і стосуються сфери її знань.

Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 69 Кримінального процесуального кодексу України експерт має право одержати винагороду за виконану роботу та відшкодування витрат, пов`язаних із проведенням експертизи і викликом для надання пояснень чи показань, у разі, якщо проведення експертизи не є службовим обов`язком особи, яка залучена як експерт.

Згідно зі ст. 122 Кримінального процесуального кодексу України витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Витрати, пов`язані із участю потерпілих у кримінальному провадженні, залученням та участю перекладачів для перекладу показань підозрюваного, обвинуваченого, потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України. Потерпілим, цивільним позивачам, свідкам оплачуються проїзд, наймання житла та добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Експертам, спеціалістам, перекладачам оплачуються проїзд, а також добові в разі переїзду до іншого населеного пункту. Експертам, спеціалістам і перекладачам повинна бути сплачена винагорода за виконану роботу, якщо це не є їх службовим обов`язком. Граничний розмір компенсації витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів та експертів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1.12. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, експерти, які не є працівниками державних спеціалізованих установ та на професійній основі здійснюють судово-експертну діяльність, забезпечують проведення експертиз та досліджень відповідно до вимог Інструкції про особливості здійснення судово-експертної діяльності атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 року № 3505/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2011 року за № 1431/20169.

Так, відповідно до п. 10 ч. 1 розділу 2 Інструкції про особливості здійснення судово-експертної діяльності атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 № 3505/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12.12.2011 за № 1431/20169, судовий експерт має право проводити на договірних засадах експертні дослідження з питань, що становлять інтерес для юридичних і фізичних осіб, з урахуванням обмежень, передбачених законодавством України.

Між тим, згідно зі ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність у кримінальному провадженні здійснюють державні спеціалізовані установи, а в інших випадках - також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України. Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

Відповідно до абз. 7 ст. 15 Закону України «Про судову експертизу» державні спеціалізовані установи, а також фахівці, що не є працівниками цих установ, зазначені у статті 7 цього Закону, виконують інші роботи на договірних засадах.

Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 639 Цивільного кодексу України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За приписами статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Частиною 1 ст.181 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Отже, у даному випадку господарський суд виходить з того, що в силу наведених вище норм закону проведення експертизи недержавною експертною установою за дорученням слідчого органу може здійснюватись виключно на підставі відповідного договору, який укладений в письмовій формі та в якому сторонами погоджено істотні умови про предмет, ціну та строк дії договору.

Однак матеріали судової справи не містять доказів укладення між сторонами договору про виконання експертизи в межах кримінального провадження № 0001261 в письмовій формі. Надані позивачем документи (постанова слідчого від 28.08.2017, рахунок на оплату № 1 від 23.01.2019, акт № NF-01/23/01/19-1 здачі-приймання висновку від 23.01.2019) також не підтверджують досягнення сторонами досягли згоди з усіх істотних умов договору, у тому числі, умови про ціну.

Судом враховано, що постанова слідчого не містить вимоги щодо оплати за проведену позивачем експертизу та погодження її вартості та, при цьому, не є підставою для виникнення господарських зобов`язань, вичерпний перелік яких передбачено ст. 174 Господарського кодексу України.

Як було зазначено судом вище, за приписами статті 122 Кримінального процесуального кодексу України, на яку посилається і сам позивач, витрати, пов`язані із участю потерпілих у кримінальному провадженні, залученням та участю залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України. Граничний розмір компенсації витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів та експертів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Разом з цим, оскільки позивач не є спеціалізованою державною установою, та встановлені Кабінетом Міністрів України граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних із залученням експертів не розповсюджуються на останнього, вартість експертизи повинна була погоджуватись в договорі.

Відтак, необґрунтованими є посилання позивача на накази директора Науково-дослідної судово-експертної установи № 3 від 27.03.2017 та № 01 від 15.01.2018 про встановлення нормативної вартості експертогодини, оскільки нормами чинного законодавства не передбачено права позивача в односторонньому порядку визначати вартість його послуг та покладати на державу обов`язок щодо її сплати за рахунок бюджетних коштів.

При цьому, як обґрунтовано вказує відповідач, бюджетні кошти на оплату послуг позивача з Державного бюджету України не виділялись.

Наразі суд зазначає, що позивач як юридична особа, що діє в сфері науково-дослідної та науково-практичної експертної діяльності, має бути обізнаною щодо зазначеного та усвідомлювати необхідність підготовки такого договору (проекту). Згідно з Установчим актом про створення Науково-дослідної судово-експертної установи НДСЕУ є неприбутковою організацією, створена без мети отримання прибутку для його подальшого розподілу між засновниками, учасниками чи пов`язаними з ними особами (п. 1.5). Водночас, п. 1.6 Установчого акту позивача передбачено, що установа може поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, яка відповідає меті, для якої створена установа, та сприяє її досягненню. Відносини установи з підприємствами, установами, організаціями та громадянами в усіх сферах господарської діяльності будуються на договірних засадах згідно із законодавством України (п. 2.3).

Отже, як вимогами закону, так і положеннями установчих документів позивача передбачено можливість вступу останнього у відносини з іншими установами, до яких, зокрема, відноситься і Генеральна прокуратура України, виключно на договірних засадах.

Також позивачем не надано доказів на підтвердження підписання з боку уповноважених осіб відповідача, що мають повноваження щодо підпису фінансових, бухгалтерських та звітних документів, відповідних первинних документів, якими засвідчено вартість проведеної експертизи з боку відповідача (в тому числі акту № NF-01/23/01/19-1 від 23.01.2019 здачі-приймання висновку комісійної судово-економічної експертизи № 23/01/19-1, на який посилається позивач, що підписаний з боку відповідача старшим групи прокурорів другого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Головного слідчого управління Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань Генеральної прокуратури України, Ковальовим І. І. ).

Крім того, правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади установлено Законом України «Про публічні закупівлі», згідно з ч. 7 ст. 2 якого забороняється придбання товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур, визначених цим Законом, та укладання договорів, які передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур, визначених цим Законом. Замовник не має права ділити предмет закупівлі на частини з метою уникнення проведення процедури відкритих торгів або застосування цього Закону.

Наведене додатково підтверджує, що передумовою проведення експертизи недержавною установою є наявність відповідного договору, укладення якого, в тому числі, має відбуватися з дотриманням вимог законодавства про публічні закупівлі.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

За висновками суду, позивачем не будо доведено суду за допомогою належних та допустимих доказів обставин виникнення у відповідача господарського зобов`язання з оплати послуг експерта, у зв`язку з чим господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Науково-дослідної судово-експертної установи до Генеральної прокуратури України про стягнення 1 722 854,40 грн є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог, судовий збір за розгляд даної справи покладається на позивача.

Керуючись ст. 129, ст. ст. 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Науково-дослідної судово-експертної установи до Генеральної прокуратури України про стягнення 1 722 854,40 грн - відмовити.

2. Залишити за позивачем судовий збір, сплачений до державного бюджету, в сумі 25 842,82 грн.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 23.10.2019.

Суддя В. В. Князьков