ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2019 р. Справа№ 910/17483/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Мартюк А.І.

Майданевича А.Г.

при секретарі: Добрицька В.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Драчова М.С.;

від відповідача: Наход А.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Ратмир-Соло"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2019 року (повний текст рішення складено 09.07.2019)

у справі №910/17483/18 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Приватного підприємства "Ратмир-Соло"

про стягнення 653 436,38 грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного підприємства "Ратмир-Соло" 653 436,38 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач, в порушення Правил приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва №1879, затверджених розпорядженням від 12.10.2011 Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), здійснює скид стічних вод без отримання Умов на скид стічних вод, у зв`язку з чим позивачем було здійснено нарахування відповідачу плати за скид стічних вод без Умов на скид за період з 01.05.2015 по 31.03.2018 на загальну суму 653 436,58 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.06.2019 позов задоволено повністю, стягнуто з Приватного підприємства "Ратмир-Соло" на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" грошові кошти за скид стічних вод без умов на скид стічних вод у розмірі 653 436 грн 38 коп. та судовий збір у розмірі 9 801 грн 55 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що з огляду на встановлення факту невиконання відповідачем обов`язку щодо отримання Умов на скид стічних вод у систему каналізації міста Києва, позивач має право на застосування до відповідача оперативно-господарської санкції у вигляді застосування п`ятикратного розміру тарифу на послугу з водовідведення, яка за вірним розрахунком позивача складає 653 436,38 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/17483/18 від 27.06.2019 року та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що в матеріалах справи відсутні докази наявності у позивача відповідної ліцензії у сфері централізованого водопостачання, централізованого водовідведення. Також, на думку апелянта, враховуючи зміни у чинному законодавстві України станом на 21.12.2017, положення Правил приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва не узгоджуються з вимогами чинного законодавства та суперечать принципам державної регуляторної політики, визначених статтею 4 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». На думку апелянта, оскаржуване рішення суперечить вимогам Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Також апелянт наголошував на тому, що суд першої інстанції не зменшив розмір нарахованих штрафних санкцій та не застосував до вимог про стягнення штрафних санкцій спеціальну позовну давність в один рік.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/17483/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. - головуюча суддя; судді - Мартюк А.І., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.08.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Ратмир-Соло" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2019 року у справі №910/17483/18 та призначено до розгляду на 26.09.2019.

У судовому засіданні 26.09.2019 було оголошено перерву до 09.10.2019.

09.10.2019 від представника відповідача було подано заяву про відвід складу суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду 09.10.2019 у справі №910/17483/18 колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заявленого їй відводу, а справу ухвалено передати для визначення автоматизованою системою відповідно до ст.32 Господарського процесуального кодексу України складу суду, який має вирішити питання про відвід колегії суддів, заявлений приватним підприємством "Ратмир-Соло".

На розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Пономаренко Є.Ю. (головуючий суддя), судді - Буравльов С.І., Смірнова Л.Г. 11.10.2019 передано заяву приватного підприємства "Ратмир-Соло" про відвід колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Дідиченко М.А., суддів: Мартюк А.І., Майданевича А.Г. від розгляду справи №910/17483/18.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2019 у задоволенні заяви приватного підприємства "Ратмир-Соло" про відвід колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Дідиченко М.А., суддів: Мартюк А.І., Майданевича А.Г. від розгляду справи №910/17483/18 було відмовлено.

Позиції учасників справи

25.09.2019 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідач, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, зазначив, що апеляційна скарга є необґрунтованою, безпідставною, такою, що не враховує усі обставини справи та положення чинного законодавства України.

Заявлені клопотання та результати їх розгляду

09.10.2019 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшло клопотання про призначення експертизи.

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що наданий позивачем розрахунок не містить чіткого механізму розрахунку, адже сама наявність відповідного розрахунку заборгованості не є належним доказом існування боргу саме у визначеній позивачем сумі без доведення механізму нарахування.

Однак, вказане клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 98, 99 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас, експертиза призначається для з`ясування питань, що потребують спеціальних знань. Як видно з зазначених норм права перед судовими експертами не ставляться правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Колегія суддів, враховуючи дійсні обставини справи, характер спірних правовідносин, дійшла висновку, що для вирішення спору у даній справі у суду відсутня потреба у проведенні судової експертизи.

В той же час, недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Після відхилення поданого відповідачем клопотання про призначення експертизи, 15.10.2019 відповідачем було подано заяву про відвід складу суду.

В силу приписів частини 1 статті 43 ГПК України, учасники процесу та їх представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

При цьому, варто зауважити, що у відповідності до частини 3 статті 38 ГПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів до дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (ч. 4 ст. 35 ГПК України).

Заява про відвід обґрунтована тим, що відхилення поданого клопотання про призначення експертизи порушує права відповідача та ставить під сумнів об`єктивність та обґрунтованість постановлення рішення та даний склад суду умисно визначив скорочений строк для подання відзиву та призначив засідання у скорочені строки аби позбавити відповідача можливості підготуватись до засідання.

В той же час, колегія суддів відзначає, не є обґрунтованим відвід, який зводиться до незгоди сторони з процесуальними рішеннями суду.

Крім того, зі схожих обставин представником відповідача вже заявлявся відвід колегії суддів, в задоволені якого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2019 було відмовлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розцінює подану заяву про відвід всього складу суду як зловживанням з боку відповідача своїми процесуальними правами.

Якість та ефективність судочинства залежить у першу чергу від належного процесуального законодавства та норм із принципових аспектів процесу в цивільних, кримінальних та адміністративних справах. Держави мають прийняти такі положення у відповідності до статті 6 Конвенції. Процес розроблення проектів таких положень із цього приводу має включати в себе обговорення цих проектів із суддями та адвокатами, не в інтересах кожної з професій, проте з метою забезпечити справедливе судочинство. Також важливим є обговорення законопроектів із користувачами судових послуг. Необхідно, щоб процесуальні норми регулярно підлягали оцінці та оновленню за потребою, а судді, адвокати та користувачі судових послуг залучалися до цього процесу.

КРЄС уважає, що таке законодавство має забезпечити суддів ефективними процесуальними інструментами для дотримання принципів справедливого судочинства та попередження невиправданих затримок і використання незаконної тактики затягування розгляду справи. Таке законодавство має бути усталеним і передбачати чіткі та справедливі строки, проте дозволяти певну гнучкість. (п.п. 11, 12 висновку N (2013)16 Консультативної ради європейських суддів про відносини між суддями та адвокатами).

Згідно пункту 1 частини 2 статті 43 цього Кодексу, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що представник відповідача, подаючи заяву про відвід складу суду з викладених вище підстав, вдається до зловживань процесуальними правами, наданими йому, як стороні судового процесу.

Згідно частини 3 статті 43 ГПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Таким чином, оскільки заява відповідача про відвід складу суду від розгляду апеляційної скарги Приватного підприємства "Ратмир-Соло" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2019 року є завідомо безпідставною, а тому колегія суддів розцінює дії відповідача щодо заявлення такої заяви, як зловживання стороною своїми процесуальними правами у відповідності до п.1 частини 2 статті 43 ГПК України, у зв`язку з чим така заява підлягає залишенню без розгляду, а апеляційна скарга підлягає подальшому розгляду в порядку, встановленому ГПК України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

31.03.2006 між Приватним підприємством "Свічколап Трейдінг" (яке в подальшому змінило своє найменування на Приватне підприємство "Ратмир-Соло") (абонент, відповідач) та Відкритим акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" (яке в подальшому змінило найменування на Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал") (постачальник, позивач) було укладено договір на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднанні мережі №06504/5-03, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та на підставі пред`явленого абонентом дозволу на скид стічних вод у систему каналізацій м.Києва (надалі - дозвіл) приймати від нього стічні води у систему каналізацій м.Києва відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації м. Києва (в подальшому - місцеві правила приймання), а абонент зобов`язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору, дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України №65 від 01.07.1994, зареєстрованих в Міністерстві юстиції 22.07.1994 за № 165/374 (в подальшому Правила користування), Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №37 від 19.02.2002, зареєстрованих в Міністерстві юстиції 26.04.2002 за №403/6691 (в подальшому Правила приймання), а також дотримуватися норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим договором. (п. 1.1. договору)

Відповідно до п. 1.5. договору абонент забезпечує наявність та своєчасне подовження дозволу на скид стічних вод згідно з вимогами місцевих правил приймання, а також забезпечує скид стічних вод з дотриманням допустимих концентрацій забруднюючих речовин.

Згідно з п. 2.1.4 договору кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за показанням лічильників стічних вод або за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показаннями лічильників води та/або іншими способами визначення об`ємів стоків у відповідності до розділу 21 Правил користування та місцевих правил приймання.

Відповідно до п.2.1.6 договору облікові дані абонента щодо кількості та вартості спожитих ним послуг підлягають обов`язковому звірянню у постачальника. Абонент щоквартально, не пізніше 10-го числа наступного за звітним кварталом місяця та в інші строки (за письмовою вимогою постачальника) направляє до останнього письмовий звіт по обсягам наданих послуг (за встановленою постачальником формою) та проводить з останнім звіряння обсягів наданих послуг у відповідному обліковому періоді, а також звіряння по проведених розрахунках за надані послуги. Для проведення звіряння абонент направляє свого представника до постачальника із необхідними для цього обліковими та бухгалтерськими документами. Звіряння вважається проведеним з моменту отримання постачальником підписаного повноважними особами акту звіряння розрахунків. В разі невиконання абонентом цього пункту договору, облікові дані постачальника щодо кількості та вартості наданих послуг та проведених абонентом розрахунків вважаються безумовно погодженими абонентом.

Згідно п.2.2.1 договору постачальник щомісячно направляє до банківської установи абонента розрахункові документи (в електронному вигляді - дебетові повідомлення або у паперовому вигляді вимоги-доручення тощо) для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів.

Відповідно до п.2.2.2 договору оплата вартості послуг здійснюється абонентом щомісячно у безготівковій формі у 10-тиденний термін з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи абонента.

Пунктом 2.2.3 договору передбачено, що в разі неотримання від постачальника поточного щомісячного розрахункового документу, абонент здійснює оплату вартості наданих йому послуг, не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води.

У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, зазначених у розрахунковому документі, абонент зобов`язаний у десятиденний термін з дня направлення постачальником розрахункового документа до банківської установи абонента, письмово повідомити про це постачальника та у цей же термін направити представника з обґрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова абонента оплатити розрахунковий документ постачальника вважатиметься безпідставною (п.2.2.4 договору).

Абонент зобов`язується сплачувати вартість наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору та своєчасно подовжувати у встановленому порядку дозвіл на скидання стічних вод у каналізаційну мережу постачальника (п.п.3.3.5, 3.3.11 договору).

В разі порушення абонентом п.п.1.1, 1.5 цього договору плата за скид стічних вод без чинного дозволу нараховується у п`ятикратному розмірі тарифу відповідно до вимог місцевих правил приймання (п.4.9 договору).

Пунктом 5.3 договору встановлено, що всі питання, не передбачені цим договором, регулюються чинним законодавством України. Умови цього договору застосовуються до відносин між постачальником та абонентом, які виникли до його укладення.

Цей договір укладається строком на один рік і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Договір вважається пролонгованим на новий строк, якщо за 20 днів до припинення його дії жодна із сторін не повідомить іншу сторону про його припинення. Відносини сторін до укладення нового договору регулюються даним договором (п.7.1 договору).

Як вказує позивач, відповідачем було порушено Правила приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва №1879, затверджених розпорядженням від 12.10.2011 Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), а саме за адресою: м.Київ, вул.Г.Хоткевича, 13-А у період з 01.05.2015 по 31.03.2018 здійснено скид стічних вод без отримання Умов на скид, що підтверджується актами зняття показань з приладів, у зв`язку з чим відповідачу нарахована плата за скид стічних вод без Умов на скид стічних вод у систему каналізації міста Києва на загальну суму 653 436,38 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами у спірний період (з 01.05.2015 по 31.03.2018) складались та підписувались акти про зняття показань з приладу обліку, в яких відображався поточний стан приладу обліку та фіксувались показники з приладу обліку води.

14.05.2018 позивачем направлено на адресу Приватного підприємства "Ратмир-Соло" лист-попередження від 24.04.2018 щодо сплати нарахувань за скид стічних вод без Умов на скид стічних вод в розмірі 653 436,38 грн з розрахунком №15/ВУ-Ф-08/117-03-2018 від 24.04.2018.

Станом на дату звернення до суду із позовною заявою грошові кошти в загальному розмірі 653436,38 грн, що нараховані за скид стічних вод з об`єктів, розташованих за адресою: м.Київ, вул.Г.Хоткевича, 13-А без Умов на скид стічних вод, відповідачем не сплачені, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Статями 11, 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Частиною 2 ст. 19 та ч. 2 ст. 20 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» встановлено, що договір про надання послуг з питного водопостачання та/або водовідведення укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті. У договорі про надання послуг з питного водопостачання та/або водовідведення повинні бути зроблені посилання на нормативні документи, на підставі яких здійснюватиметься питне водопостачання та/або водовідведення.

Пунктом 1.5 Договору передбачено, що абонент забезпечує наявність та своєчасне подовження дозволу на скид стічних вод згідно із вимогами місцевих правил приймання, а також забезпечує скид стічних вод з дотриманням допустимих концентрацій забруднюючих речовин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

У Правилах надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення визначено, що централізоване водовідведення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у відведенні стічних вод, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових централізованих систем водовідведення.

Порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України визначається Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.10.2008 за №936/15627, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб - підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об`єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Пунктом 1.4 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190 визначено, що приймання стічних вод від підприємств, установ, організацій до системи централізованого водовідведення населених пунктів України здійснюється відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду від 19.02.2002 №37, зареєстрованих у Мін`юсті 26.04.2002 за №403/6691, а також місцевих правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту.

У ст.13-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" вказується, що у населених пунктах, популяційний еквівалент яких становить 2 тисячі і більше, впровадження централізованого водовідведення є обов`язковим. Місцеві правила приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення населеного пункту встановлюють вимоги щодо приймання стічних вод населеного пункту. Місцеві правила розробляються на підставі та з урахуванням вимог правил приймання стічних вод та порядку визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. У разі якщо відповідний орган місцевого самоврядування не прийняв рішення про затвердження місцевих правил, застосовуються правила приймання стічних вод, затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Орган місцевого самоврядування забезпечує вільний доступ фізичних і юридичних осіб до затверджених місцевих правил. Місцеві правила включають: основні вимоги щодо приймання стічних вод населеного пункту підприємствами централізованого водовідведення; популяційний еквівалент населеного пункту; основні вимоги щодо скидання стічних вод до систем централізованого водовідведення суб`єктами господарювання; вимоги щодо якості і режиму скидання стічних вод; визначення механізму контролю за скиданням стічних вод; розмір плати, що справляється із суб`єктів господарювання за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення та за порушення вимог щодо якості і режиму скидання стічних вод; визначення механізму компенсації власнику мереж, споруд, устаткування системи централізованого водовідведення відповідного населеного пункту витрат на відновлення таких мереж, споруд, устаткування, зумовлених їх пошкодженням чи руйнуванням внаслідок порушення вимог щодо скидання стічних вод; інші вимоги, передбачені законом. Місцеві правила не можуть передбачати обов`язок фізичних чи юридичних осіб щодо отримання будь-яких дозволів, погоджень або інших документів дозвільного характеру, а також надавати повноваження органам державної влади, органам місцевого самоврядування, їх посадовим особам, підприємствам, установам, організаціям, утвореним такими органами, щодо видачі дозвільних документів.

Відповідно до ст.ст.30, 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"; ст.ст.1, 2, 35, 38, 39, 42, 44, 70, 95, 99, 110, 111 Водного кодексу України (із змінами і доповненнями); ст.ст.1 - 3, 5, 16, 19, 24, 31 - 35, 39 - 41, 47, 51, 68 - 70 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" (із змінами і доповненнями); Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 №37, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.04.2002 за № 403/6691; Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 №37, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.04.2002 за № 402/6690; пунктів 1.2, 1.4, 2.3, розділів 3 - 5, 11 - 15 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.10.2008 за №936/15627, та з метою запобігання порушенням у роботі мереж і споруд каналізації, підвищення ефективності роботи і безпеки їх експлуатації та забезпечення охорони навколишнього природного середовища від забруднення скидами стічних вод, в межах функцій органу місцевого самоврядування, виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розпорядженням від 12.10.2011 №1879 затверджені Правила приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва (далі - Правила №1879), які встановлюють, зокрема, вимоги до абонентів, які скидають стічні води до міської каналізації, регламентують взаємні права та обов`язки абонентів і водоканалу, порядок визначення величини плати за скидання стічних вод у міську каналізацію, порядок контролю за виконанням цих Правил, відповідальність та засоби впливу за їх порушення.

21.05.2017 Правила приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджені наказом Держбуду від 19.02.2002 №37, зареєстрованих у Мін`юсті 26.04.2002 за №403/6691 втратили чинність, внаслідок набрання чинності розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.03.2017 №166-р "Про скасування деяких наказів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади".

Апелянт зазначає, що у зв`язку з скасуванням Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, втратили правові підстави для існування і Правил приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва.

Проте, належних та допустимих доказів стосовно того, що Правила приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва станом як на час відбору проб так і на теперішній час скасовано, визнано недійсними або такими, що суперечать Конституції України та законодавству України, не надано.

А тому, відсутні правові підстави для не застосування вказаних місцевих правил при розгляді спору у даній справі, оскільки такі правила є обов`язковим для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території, оскільки законодавством не передбачено автоматичної втрати чинності нормативним актом органу місцевого самоврядування, у зв`язку із скасуванням іншого нормативно правового акту.

Згідно з п.2.4 Правил №1879 абоненти зобов`язані, зокрема, отримати Умови на скид та укласти договір з водоканалом відповідно до ст.ст.19, 20 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання".

У відповідності до положень п.3.3 Правил №1879 абоненти зобов`язані отримати у водоканалі Умови на скид згідно з додатком 2. Умови на скид видаються на один рік.

Абонент не має права скидати стічні води без одержання Умов на скид. За скидання стічних вод без Умов на скид або після закінчення строку їх дії Абонент сплачує в п`ятикратному розмірі тарифу на послугу з водовідведення за весь період їх відсутності (п.8.1 Правил №1879).

В контексті положень ст. 13-1 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" та Правил №1879 Умови на скид стічних вод не є документацією дозвільного характеру, як зазначає відповідач, а ними визначаються лише вимоги щодо прийняття стічних вод: обсяг, якість, хімічний склад.

А тому, доводи апелянта в частині не дотримання позивачем принципів державної регуляторної політики апеляційною інстанцією відхиляються.

Відповідно до п.8.6 Правил №1879 при порушенні цих Правил та Правил користування №190 водоканал: за період самовільного (при відсутності чинного договору) користування міською каналізацією виконує розрахунок обсягу стічних вод згідно з пунктом 7.8 розділу 7 цих Правил з моменту початку такого користування, але за період не більше трьох років і до усунення порушення; має право розглядати весь обсяг стічних вод (за розрахунковий період) як такий, що перевищує договірний, і плата за його скидання встановлюється в п`ятикратному розмірі тарифу за водовідведення, зокрема, у разі відсутності у абонента Умов на скид чи закінчення строку їх дії.

Позивачем, у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору та норм чинного законодавства України, а саме здійснення скиду стічних вод у систему каналізації міста Києва без отримання Умов на скид стічних вод за адресою: м.Київ, вул.Г.Хоткевича, 13-А у період з 01.05.2015 по 31.03.2018 нарахована плата у загальному розмірі 653 436,38 грн.

Вказана плата була нарахована з урахуванням підписаних між сторонами актів про зняття показань з приладів обліку за спірний період, а тому доводи відповідача щодо безпідставного здійснення нарахування колегією суддів відхиляються.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач лише 24.05.2018 та 01.06.2018 звернувся до позивача із заявами №21 від 24.05.2018 та №23 від 01.06.2018 на продовження дії умов дозволу на скид стічних вод в міську систему каналізації.

А тому, як вірно встановив суд першої інстанції, докази отримання відповідачем Умов на скид у спірний період з 01.05.2015 по 31.03.2018 в матеріалах справи відсутні, а надані позивачем листи №21 від 24.05.2018 та №23 від 01.06.2018 на продовження дії умов дозволу на скид стічних вод в міську систему каналізації не стосуються нарахувань плати за скид без умов за спірний період.

При цьому, листи про видачу/продовження дії умов на скид стічних вод, які б направлялися до позивача у спірний період та свідчили про вжиття відповідачем заходів для отримання умов на скид по вул.Г.Хоткевича, 13-А у період з 01.05.2015 по 31.03.2018, відсутні.

При цьому, судом першої інстанції було правомірно відхилено факт надсилання відповідачем на адресу позивача листа №15 від 25.11.2014, в якому останній повідомив позивача про те, що з 01.01.2015 не буде здійснювати скид стічних вод в систему каналізації, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази його направлення на адресу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал".

Стосовно договору про надання послуг №2015-1 від 01.01.2015, який укладений між Приватним підприємством "Ратмир-Соло" як замовником та Приватним підприємством "Авадан" як підрядником, і відповідно до умов якого Приватне підприємство "Ратмир-Соло" реалізувало всю отриману від позивача воду Приватному підприємству "Авадан" без скиду стічних вод в мережу каналізації, суд першої інстанції правомірно зазначив, що у п.1.3 даного договору контрагентами погоджено, що підрядник замовляє у замовника послуги з придбання води за тарифами Київводоканала на умовах відшкодування вартості на підставі копій рахунків Київводоканалу, на умовах самовивозу, тобто власним транспортом та у власній тарі без надання замовником можливості скидати воду за адресою: м . Київ, вул.Червоногвардійська, 13-А (нова назва вулиці - Гната Хоткевича).

В той же час, вул.Червоногвардійська у м. Києві була перейменована на вул.Г.Хоткевича згідно розпорядження Київського міського голови від 19.02.2016 №125/1, тобто майже на рік пізніше, ніж про це вказано в договорі про надання послуг №2015-1 від 01.01.2015, який укладений між Приватним підприємством "Ратмир-Соло" як замовником та Приватним підприємством "Авадан" як підрядником.

В той же час, в будь-якому разі, сторонами спору не було внесено змін до укладеного договору на постачання питної води та приймання стічних вод в частині відсутності обов`язку відповідача оплачувати скид стічних вод в систему каналізації у зв`язку з фактичною відсутністю таких скидів у порядку, передбаченому умовами договору (п. 5.11. договору).

А тому, оскільки відповідач за відсутності лічильника стічних вод, зобов`язаний оплатити позивачу обсяг стічних вод, який визначається за кількістю води, що надходить з мереж централізованого водопостачання, у зв`язку з чим акти про зняття показань з приладів обліку, які підписані сторонами у спірний період, є належними та допустимими доказами, що підтверджують кількість стічних вод відповідача за спірний період.

Договір на проведення контролю за якістю стічних вод №1399 від 14.11.2006, укладений між позивачем, як виконавцем, та відповідачем, як замовником, правомірно не прийнято судом першої інстанції до уваги, оскільки останній регулює відносини сторін протягом 2006-2007 років з надання послуг з проведення хімічних аналізів стоків.

Згідно з нормами ст. 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ст.219 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Статтею 235 Господарського кодексу України встановлено, що за порушення господарських зобов`язань до суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватись оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов`язання, що використовуються самими сторонами зобов`язання в односторонньому порядку.

В разі порушення абонентом п.п.1.1, 1.5 цього договору плата за скид стічних вод без чинного дозволу нараховується у п`ятикратному розмірі тарифу відповідно до вимог місцевих правил приймання (п.4.9 договору).

Пунктом 8.1 Правил №1879 передбачено відповідальність абонента за скидання стічних вод без Умов на скид або після закінчення строку їх дії в п`ятикратному розмірі тарифу на послугу з водовідведення за весь період їх відсутності.

Враховуючи зазначені положення законодавства, з огляду на п.4.9 договору, рішення постачальника про нарахування абоненту 653436,38 грн вартості послуг з водовідведення за весь період відсутності Умов на скид є оперативно-господарською санкцією.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.237 Господарського кодексу України підставою для застосування оперативно-господарської санкції є факт порушення господарського зобов`язання другою стороною. Порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором. У разі незгоди із застосуванням такої санкції заінтересована сторона може звернутися до суду із заявою про скасування санкції та відшкодування збитків, завданих її застосуванням.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов`язку щодо отримання Умов на скид стічних вод у систему каналізації міста Києва, позивач має право на застосування до відповідача оперативно-господарської санкції у вигляді застосування п`ятикратного розміру тарифу на послугу з водовідведення, яка за вірним розрахунком позивача складає 653 436,38 грн.

Постановою Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №910/23088/17 зазначено, що визначена у справі плата за скид стічних вод без дозволу не є штрафом у розумінні статей 238-241 Господарського кодексу України, а є оперативно-господарською санкцією у розумінні статей 217, 219, 235, 237 Господарського кодексу України, а тому доводи апелянта в частині визнання плати за скид без дозволу як штрафу є безпідставними.

У зв`язку з чим, клопотання апелянта про зменшення розміру штрафу є необґрунтованим та правомірно залишено судом першої інстанції без задоволення.

Щодо доводів апелянта про те, що оскільки позивач звернувся з позовною заявою до суду 26.12.2018 року, то перебіг строку позовної давності за заявленими позивачем вимогами щодо стягнення плати за скид відповідачем стічних від у міську каналізаційну мережу без Умов на скид у сумі 633 436,38 грн. заявлено з пропуском скороченого строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно ст. 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з положеннями ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3 та 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Відповідно до частини другої статті 530 Цивільного кодексу України у випадку, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.

Днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу.

З матеріалів вбачається, що після виявлення факту порушення Правил №1879 позивачем було здійснено нарахування відповідачу плати за скид стічних вод без Умов на скид за період з 01.05.2015 по 31.03.2018 на загальну суму 653 436,38 грн.

У листі-попереджені зазначений десятиденний строк для добровільної оплати за скид стічних вод без умов на скид стічних вод.

На виконання вищезазначених норм та у зв`язку з невиконанням відповідачем вимог правил № 1879 та неотримання умов на скид стічних вод, 14.05.2018 позивачем направлено на адресу Приватного підприємства "Ратмир-Соло" лист-попередження від 24.04.2018 щодо сплати нарахувань за скид стічних вод без Умов на скид стічних вод в розмірі 653 436,38 грн з розрахунком №15/ВУ-Ф-08/117-03-2018 від 24.04.2018, який був отриманий відповідачем 22.05.2018.

Тобто, строк позовної давності для звернення позивача до суду для захисту порушеного права виник з моменту спливу десятиденного строку, зазначеного у листі-попередженні від 24.04.2018 для добровільної оплати за скид стічних вод без умов на скид стічних вод, а саме з 02.06.2018.

Відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що даний позов заявлено в межах строку позовної давності, а тому підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності відсутні.

При цьому, як вже було зазначено вище, вимоги про застосування до відповідача оперативно-господарської санкції у вигляді стягнення п`ятикратного розміру тарифу на послугу з водовідведення, яка за розрахунком позивача складає 653436,38 грн не є вимогами про стягнення неустойки, а отже положення п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України до правовідносин сторін не застосовуються.

Щодо посилання відповідача на Закон України "Про природні монополії" та необхідність наявності у позивача ліцензії, суд зазначає наступне.

За змістом ст.5 Закону України "Про природні монополії", відповідно до цього Закону регулюється діяльність суб`єктів природних монополій у сфері, зокрема, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення.

Частиною 2 ст.5 Закону України "Про природні монополії" визначено, що зведений перелік суб`єктів природних монополій ведеться Антимонопольним комітетом України на підставі реєстрів суб`єктів природних монополій у сфері житлово-комунального господарства, що формуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, а в інших сферах, в яких діють суб`єкти природних монополій, - національними комісіями регулювання природних монополій у відповідній сфері або органами виконавчої влади, що здійснюють функції такого регулювання до створення зазначених комісій.

Згідно зведеного переліку суб`єктів природних монополій станом на 31.05.2019, який розміщений на офіційному сайті Антимонопольного комітету України, Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" є суб`єктом природних монополій у сфері централізованого водопостачання та водовідведення, органом, що склав та веде цей реєстр є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

При цьому на офіційному сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг міститься постанова №16 від 15.01.2016 "Про переоформлення ліцензії на централізоване водопостачання та водовідведення, виданої Приватному акціонерному товариству "Акціонерна компанія "Київводоканал" на безстрокову.

Інформація, яка міститься на офіційному сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, є загальнодоступною та не потребує додаткового доказування на підставі ст. 75 ГПК України, а тому доводи апелянта щодо відсутності у позивача ліцензії у сфері водопостачання та водовідведення колегією суддів відхиляються.

Щодо доводів апелянта, що оскаржуване рішення прямо суперечить вимогам Закону України "Про захист економічної конкуренції", колегія суддів зазначає про наступне.

Згідно з ст. 2 Закону України "Про захист економічної конкуренції" цим законом регулюються відносини органів державної влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю із суб`єктами господарювання; суб`єктів господарювання з іншими суб`єктами господарювання, із споживачами, іншими юридичними та фізичними особами у зв`язку з економічною конкуренцією. Цей Закон застосовується до відносин, які впливають чи можуть вплинути на економічну конкуренцію на території України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про захист економічної конкуренції" економічна конкуренція (конкуренція) - змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.

За змістом ст.13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку. Зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається: встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку; обумовлення укладання угод прийняттям суб`єктом господарювання додаткових зобов`язань, які за своєю природою або згідно з торговими та іншими чесними звичаями у підприємницькій діяльності не стосуються предмета договору. Зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом.

Частиною 4 ст.4 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що державний контроль за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції, захист інтересів суб`єктів господарювання та споживачів від його порушень здійснюються органами Антимонопольного комітету України.

В той же час, апелянтом не надано доказів, які б підтверджували зловживання позивача своїм монопольним становищем на ринку у сфері централізованого водопостачання.

В той же час, вимоги Закону України "Про захист економічної конкуренції" не регулюють правовідносини сторін щодо виконання або неналежного виконання умов укладеного між сторонами договору на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднанні мережі №06504/5-03 від 31.03.2006.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" до Приватного підприємства "Ратмир-Соло" про стягнення 653 436,38 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2019 року у справі № 910/17483/18 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Ратмир-Соло" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2019 у справі № 910/17483/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2019 у справі № 910/17483/18 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/17483/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 23.10.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді А.І. Мартюк

А.Г. Майданевич