РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.10.2019Справа № 910/3202/19
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кампарі Юкрейн», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пі.Ді.Ем», м. Київ

про стягнення 49 559,09 грн, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Драганов К.В. (адвокат за ордером ОД№038920 від 01.03.2019 року);

від відповідача: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кампарі Юкрейн" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пі.Ді.Ем." (відповідач) суми заборгованості у розмірі 49 559,09 грн, яка складається з основної суми боргу в розмірі 29 006,40 грн, суми пені в розмірі 13 152,05 грн та суми штрафу в розмірі 7 400,64 грн, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки № 24 від 02.11.2015 року в частині оплати вартості отриманого від позивача товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та запропоновано сторонам у визначені строки подати відповідні заяви по суті.

08.04.2019 року (в межах строку визначеного судом) до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що ордер, який виданий адвокату позивача оформлено без дотримання вимог Положення про ордер. Крім того, відповідач не погоджується з сумою заборгованості, наведеною позивачем у позовній заяві, посилаючись на товарно-транспортні накладні і зазначаючи при цьому, що вони не мають будь-якого відношення до періодів, зазначених позивачем в позові. Відповідач також зазначив, що позивачем не враховано часткові платежі проведені відповідачем на суму 5 000,00 грн та 40 000,00 грн.

09.04.2019 року від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Судом, ухвалою від 15.04.2019 року, було вирішено розгляд справи №910/3202/19 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 28.05.2019 року.

28.05.2019 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, у якій зазначено, що повноваження адвоката позивача підтверджуються ордером, який надано до матеріалів справи, і оформлений він у відповідності до норм чинного законодавства. Окрім того, позивач зазначив, що у зв`язку з багатотривалим періодом співпраці починаючи з 2015 року позивачем для розрахунку заборгованості було взято до уваги підтверджений сторонами борг станом на 01.10.2018 у сумі 74 006,40 грн, окрім того, оплати, які здійснювались відповідачем зараховувались за принципом ФІФО, тобто першою погашалась заборгованість за товари по накладним, відвантаження яких відбувалось раніше, тому всі суми, сплачені відповідачем (зазначені у відзиві) зараховані позивачем в рахунок оплати минулих поставок.

28.05.2019 року в засіданні було оголошено перерву до 02.07.2019 року.

20.06.2019 року позивачем подано до суду розрахунок штрафних санкцій в якому уточнено суму позову до 58 634,80 грн.

В засіданні 02.07.2019 року в справі було оголошено перерву до 17.09.2019 року.

03.07.2019 року позивачем подано до суду заву про збільшення позовних вимог.

В засіданні 17.09.2019 року судом протокольною ухвалою вирішено не приймати до розгляду заяву про збільшення позовних вимог у зв`язку з пропущенням строків на подачу такої заяви. Наступне судове зсідання призначено на 15.10.2019 року.

В судовому засіданні 15.10.2019 представник позивача просив позовні вимоги задовольнити повністю.

В судовому засіданні 15.10.2019 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.11.2015 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено Договір поставки №24 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник приймає на себе зобов`язання поставляти і передавати у власність покупцеві, а покупець зобов`язується приймати і оплачувати товар за ціною та в асортименті, погоджених сторонами в специфікаціях, що є невід`ємними частинами даного договору і в кількості, передбаченій замовленнями на товар.

У п. 1.4. Договору сторони погодили, що право власності на поставлений товар переходить від постачальника до покупця з моменту фактичної передачі товару і підписанням сторонами товаросупровідних документів. Датою поставки товару вважається дата підписання покупцем товарно-транспортної та/або видаткової накладної.

Товари поставляються за цінами, вказаними в специфікаціях, які підписуються повноважними представниками сторін і є невід`ємними частинами Договору. Ціни вказуються в національній валюті України, включаючи ПДВ, і включають вартість доставки товарів постачальником в місце поставки, зазначене у замовленні і розвантаження товару на рампу в місці поставки. (п. 4.1. Договору).

Як передбачено в п. 4.2. Договору покупець здійснює оплату за товар в національній валюті України, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 90 календарних днів з дати поставки товару.

Договір вступає в силу з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та діє до 31 грудня 2016 року. Строк дії цього договору автоматично продовжується у випадку, якщо не менше, ніж за 30 днів до закінчення його строку дії, будь-яка сторона не повідомить іншу сторону у письмовій формі про свій намір змінити його чи припинити його дію. (п. 10.1. Договору).

В подальшому між сторонами підписано Протокол розбіжностей від 02.11.2015 до Договору.

Як вказує позивач, ним на виконання умов Договору було поставлено відповідачу товар на загальну суму 134 629,92 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними:

- №2440 від 27.03.2018 року на суму 104 398,56 грн (з ПДВ);

- №2558 від 20.04.2018 року на суму 30 231,36 грн (з ПДВ).

Товар, за вказаними видатковими накладними, як зазначає позивач, отримано відповідачем, що підтверджується підписами уповноважених осіб останнього на вказаних документах про отримання товару та відтиском печатки.

Як зазначає позивач та підтверджується доданими ним до матеріалів справи документами, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором виконав частково.

Так, відповідач в рахунок оплати вартості отриманого за Договором товару було перераховано (повернуто) позивачу 105 623,52 грн (з врахуванням часткового повернення товару) і станом на день звернення до суду основна заборгованість склала 29 006,40 грн.

З огляду на здійснення відповідачем лише часткової оплати вартості отриманого товару та пропущення відповідачем строків здійснення такої оплати, передбачених умовами Договору, позивачем нараховано відповідачу суму пені в розмірі 13 152,05 грн та суму штрафу в розмірі 7 400,64 грн, а також заявлено до стягнення суму основного боргу в розмірі 26 006,40 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину суд визнає Договір поставки №24 від 02.11.2015 року належною підставою, у розумінні норм ст. 11 ЦК України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Суд встановив факт поставки позивачем товару на загальну суму 134 629,92 грн згідно зазначених вище видаткових накладних та факт часткової оплати відповідачем вартості поставленого позивачем товару на суму 105 623,52 грн, що не заперечується жодною із сторін та в силу ч. 1 ст. 75 ГПК України не потребує доказуванню при розгляді цього спору.

Твердження відповідача щодо того, що позивачем не враховано проведені сплати на суму 5 000,00 грн 11.01.2019 року та на суму 40 000,00 грн за листопад 2018 року, повністю спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається що зазначені суми позивачем враховано під час визначення суми заборгованості відповідача за Договором.

У відповідності до п. 4.2. Договору покупець здійснює оплату за товар в національній валюті України, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 90 календарних днів з дати поставки товару.

Як вбачається з матеріалів справи, залишок вартості отриманого від позивача товару але не оплаченого відповідачем складає 29 006,40 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

У відповідності до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При вирішенні спору суд виходить з того, що з огляду на положення ст. ст. 6, 627 - 628, 638 Цивільного кодексу України, ст. ст. 42, 180 Господарського кодексу України, з яких випливає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства, зважаючи на факт виконання сторонами зобов`язань по договору, про що сторонами не заперечується, суд дійшов до висновку про укладення між сторонами договору з погодженням всіх його умов, які обумовлюються.

Згідно ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Відповідно до ст. 253 та ч. 5 ст. 254 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З урахуванням умов Договору та Договору переведення боргу, а саме п. 4,2., та положень чинного цивільного законодавства, строк оплати вартості товару, отриманого за Договором, настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Отже, у зв`язку з встановленням факту поставки позивачем товару і часткової його оплати, позовні вимоги в справі №910/3202/19 щодо стягнення з відповідача основної суми заборгованості підлягають задоволенню на суму в розмірі 29 006,40 грн.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача суму пені в розмірі 13 152,05 грн та суму штрафу в розмірі 7 400,64 грн.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів в повному обсязі не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

За приписами ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно п. 6.3.1. Договору (в редакції Протоколу розбіжностей від 02.11.2015 року до Договору) якщо покупець порушує порядок оплати товарів, передбачений п. 4.2. даного Договору, то він сплачує на користь постачальника пеню у 0,2% від суми заборгованості за кожен день прострочення. Якщо прострочення оплати дорівнює та/або перевищує 30 календарних днів покупець сплачує штраф у розмірі 10% від суми простроченої заборгованості.

Необхідно зазначити, що такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір передбачено ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позиція викладена в постанові Верховного суду від 8 грудня 2018 №908/639/18.

Правовий аналіз вказаного, що також викладено у рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013, дає підставу стверджувати, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань може бути застосовано як штраф так і пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

В той же час згідно з нормою ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до статті 343 ГК України, платники і одержувачі коштів здійснюють контроль за своєчасним проведенням розрахунків та розглядають претензії, що виникли, без участі установ банку. Платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. У разі затримки зарахування грошових надходжень на рахунок клієнта банки сплачують на користь одержувачів грошових коштів пеню у розмірі, що передбачається угодою про проведення касово-розрахункових операцій, а за відсутності угоди про розмір пені - в розмірі, встановленому законом. Платник зобов`язаний самостійно нараховувати пеню на прострочену суму платежу і давати банку доручення про її перерахування з наявних на рахунку платника коштів.

Таким чином, сума пені, передбачена сторонами в Договорі не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки Договором передбачено нарахування пені в розмірі 0,2% від суми заборгованості за кожен день прострочення, що суперечить положенням Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та ГК України, суд зазначає, що пеню необхідно обраховувати, виходячи зі статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", тобто у відповідності до встановленої Національним банком України облікової ставки.

Судом перевірено наведений у матеріалах справи розрахунок пені позивача та виявлено його невідповідність встановленій Національним банком України обліковій ставці, тобто позивачем здійснено розрахунок пені без врахування зазначених норм Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

З огляду на встановлені обставини, суд, здійснивши власний розрахунок сум пені, встановив, що обґрунтованою до стягнення з відповідача є сума пені в розмірі 6 485,94 грн, розрахована виходячи із встановленої судом суми заборгованості відповідача, беручи до уваги облікову ставку НБУ та за періоди визначені позивачем, які визнані вірно встановленими.

Таким чином, за прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого позивачем товару за Договором обґрунтованою є сума пені у розмірі 6 485,94 грн.

Окрім того, судом перевірено наведений у матеріалах справи розрахунок штрафу та визнано його обґрунтованим та таким, що відповідає зазначеним вище нормам, а тому до стягнення з відповідача підлягає сума штрафу в розмірі 7 400,64 грн.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовано, водночас позивачем не доведено суду наявності правових підстав для покладення на відповідача відповідальності за неналежне виконання умов договору у вигляді штрафних санкцій понад суми, визнані судом обґрунтованими.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума основного боргу в розмірі 29 006,40 грн, сума пені в розмірі 6 485,94 грн та сума штрафу в розмірі 7 400,64 грн.

Судовий збір, у розмірі 1 662,61 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача, а решта судових витрат позивача зі сплати судового збору у розмірі 258,39 грн у зв`язку з частковою відмовою у задоволенні позову - на позивача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пі.Ді.Ем» (ідентифікаційний код 39398410, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Обсерваторна, буд. 12-А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кампарі Юкрейн» (ідентифікаційний код 38726096, місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, 5 поверх блоків 8 та 9) суму основного боргу в розмірі 29 006,40 грн. (двадцять дев`ять тисяч шість гривень 40 копійок), суму пені в розмірі 6 485,94 (шість тисяч чотириста вісімдесят п`ять гривень 94 копійки), суму штрафу в розмірі 7 400,64 грн (сім тисяч чотириста гривень 64 копійки) та суму судового збору в розмірі 1 662,61 грн. (одна тисяча шістсот шістдесят дві гривни 61 копійка).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кампарі Юкрейн» судовий збір, сплачений до державного бюджету, в сумі 258,39 грн.

5. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 та п. 17.5. розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 18.10.2019 року.

Суддя С.М. Морозов