ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/1202/19
Господарський суд Одеської області у складі: судді Цісельського О.В.,

при секретарі судового засідання Бачур А.В.,

за участю представників:

від позивача: адвокат Крупка О.О. - за ордером;

від відповідача: адвокат Білецький В.Ф. - за довіреністю; Семера В.А. - за паспортом;

від третьої особи: не з`явився,

свідок: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/1202/19

за позовом: Фізичної особи-підприємця Данилова Сергія Михайловича ( АДРЕСА_1 )

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Семери ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 )

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: Фізичної особи-підприємця Загоренко Людмили Миколаївни ( АДРЕСА_3 )

про стягнення,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог та заперечень.

26.04.2019р. за вх.№1227/19 до Господарського суду надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Данилова Сергія Михайловича до Фізичної особи-підприємця Семери Вікторії Анатоліївни про стягнення грошових коштів у розмірі 267 050,05грн., на які нараховано інфляційні втрати та відсотки за користування чужими грошовими коштами.

Підставою позову позивач відзначив, помилкове, без правової підстави перерахування коштів Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 .

18.06.2019р. за вх.№12166/19 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому позов не визнає з наступних підстав.

Відповідач вважає, що здійснена Позивачем оплата рахунків №3 від 17.03.2017р. на суму 20 050,05грн., №11 від 03.04.2017р. на суму 42 000,00грн., №8 від 28.02.2018р. на суму 90 000,00грн., №32 від 15.05.2018р. на суму 115 000,00грн. свідчить про прийняття Позивачем, як покупцем, пропозиції щодо придбання товару. Окремо зазначає, що зазначення в платіжних дорученнях реквізитів рахунків, які надані Позивачу Відповідачем свідчить про їх отримання Позивачем від Відповідача.

Відповідач зазначає, що він та Позивач є суб`єктами господарювання в розумінні ст.55 ГК України, між якими виникли господарські відносини з поставки товару з укладанням договорів у спрощений спосіб вже досить тривалий час.

Відповідач наголошує, що на підставі здійсненої Позивачем оплати рахунків №3 від 17.03.2017р. на суму 20 050,05грн., №11 від 03.04.2017р. на суму 42 000,00грн., №8 від 28.02.2018р. на суму 90 000,00грн., №32 від 15.05.2018р. на суму 115 000,00грн. Відповідачем було здійснено відправлення товару та сформовано видаткові накладні, які направлено разом із товаром Позивачу, однак залишені без зворотного відправлення Відповідачем та їх підписанням.

На недоведеність в помилковості перерахованих коштів на думку Відповідача свідчить і термін протягом якого Позивач не звертався до Відповідача щодо повернення коштів, а саме 10 місяців та 20днів з дня останнього платежу, а також те, що всі данні стосовно отримувача зазначені вочевидь маючи їх в наявності.

Відповідач не вважає доказом на підтвердження позовних вимог рахунки фізичної особи- підприємця Загоренко Л. ОСОБА_4 ., оскільки вважає їх сфальсифікованими та підробленими. На підтвердження чого зазначив, що Позивач надав до суду докази звернення лише до одного контрагента ФОП ОСОБА_5 , яка надала його інформацію, яка дала змогу Позивачу встановити хто саме виставив йому рахунки, оплату яких він здійснив за товар не поставлений останньому.

04.07.2019р. за вх.№13257/19 від Позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначив наступне.

Так, Позивач на спростування заперечень Відповідача зазначає, що Відповідач жодним чином не підтвердив факти: - виставлення Позивачу спірних рахунків, які зазначені у платіжних дорученнях; - факт направлення Позивачу товару за оплачені Позивачем кошти; - факт направлення Позивачу видаткових накладних та оригіналів рахунків засобами поштового зв`язку.

Стосовно неодноразового зазначення реквізитів ФОП ОСОБА_3 у платіжних дорученнях, Позивач посилається на раніше ведену господарську діяльність між сторонами, та те, що повне введення реквізитів необхідне лише раз, при повторному, у тому числі помилковому введені після заповненні однієї графи інші заповнюються автоматично.

12.08.2019р. за вх.№16046/19 від третьої особи ФОП ОСОБА_6 Миколаївни надійшли пояснення по суті спору, в яких вона зазначає, що господарську діяльність з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 веде вже давно. Стосовно даного спору зазначає, що Позивач повідомив, що у нього є замовлення на товар, у зв`язку із чим просив виставити рахунки на його оплату. Рахунки Позивачу було виставлено, проте поставка не відбулась з причин не змоги закупити запитуваний товар третьою особою на прохання Позивача.

За твердженнями третьої особи, Позивач звертався з приводу наявності товару не тільки до останньої, а й до інших контрагентів, а потім його не купував з причин: відмови, знаходження дешевшого товару, постачальник невчасно поставив товар та інші.

На підтвердження довготривалих господарських відносин з Позивачем надала виписки по рахунку останньої з інформацією про зарахування коштів від Позивача третій особі ФОП Загоренко Людмилі Миколаївні. Своєї позиції щодо позову у поясненнях не висловила.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Процесуальні питання, вирішені судом

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2019р. позовна заява вх.№1227/19 була передана на розгляд судді Цісельському О.В.

Ухвалою суду від 02.05.2019р. залишено без руху позовну заяву від 26.04.2019р. за вх.№1227/19 Фізичної особи-підприємця Данилова Сергія Михайловича до Фізичної особи-підприємця Семери Вікторії Анатоліївни про: стягнення помилко, без правової підстави перерахованих коштів у розмірі 267 050,05грн., на які нараховано інфляційні втрати та відсотки за користування чужими грошовими коштами; встановлено Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_7 строк для усунення недоліків позовної заяви протягом семи днів з дня вручення даної ухвали суду шляхом надання до суду заяви про усунення недоліків, яка має містити: номери засобів зв`язку, офіційну електронну адресу та адресу електронної пошти позивача, відому офіційну електронну адресу та адресу електронної пошти відповідача, відомості щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до позовної заяви.

Ухвалою суду від 06.05.2019р. доповнено п.2 резолютивної частини ухвали Господарського суду Одеської області від 02.05.2019р. про залишення позову без руху словами наступного змісту докази направлення відповідачу позовної заяви, копії паспорту та ІПН заявника ОСОБА_7 , завірені належним чином, прін-скрін екрану монітору, де вказані результати пошуку на сайті Укрпошти мого поштового відправлення ФОП ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 23.05.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1202/19; постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження; призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 20.06.2019р. відмовлено у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про забезпечення доказів /вх.№ 2-2898/19 від 18.06.2019 року/ у справі № 916/1202/19 у зв`язку із тим, що відповідачем необґрунтовано необхідність витребування у Фізичної особи-підприємця Загоренко ОСОБА_8 оригіналів рахунків на оплату № 3 від 17.03.2017 року, № 11 від 03.04.2017 року, № 8 від 28.02.2018 року, № 32 від 15.05.2018 року.

В судовому засіданні 04.07.2019р. судом оголошено протокольну ухвалу про відмову у задоволенні клопотання Фізичної особи-підприємця Семери Вікторії Анатолівни за вх.№2-2899/19 від 18.06.2019р. про призначення у справі судової експертизи, з підстав недоведеності заявником того, що призначення у справі запропонованої останнім експертизи вплине на суть розгляду даної справи та те, що питання, які Відповідач поставив на вирішення експертизи підтвердять або спростують твердження Позивача про безпідставність перерахованих коштів Відповідачу.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.07.2019р. виходячи з обсягу справи постановив розглядати справу №916/1202/19 в порядку загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження по справі, призначено підготовче засідання суду, залучено до участі у справі Фізичну особу-підприємця Загоренко Людмилу Миколаївну в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача.

Ухвалою суду від 27.08.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу №916/1202/19 до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 08.10.2019р. здійснено виклик свідка ОСОБА_1 для допиту в судовому засіданні, яке призначене на 11.10.2019р.

В судовому засіданні 11.10.2019р. судом заслухано пояснення свідка ОСОБА_1 .

Під час розгляду справи по суті сторони виступили із вступними промовами, судом були досліджені всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи.

Представник Позивача у судових дебатах заявлені позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити.

Представник Відповідача у судових дебатах проти позову заперечував у повному обсязі, просив в його задоволені відмовити.

В судове засідання, призначене на 11.10.2019р., представник Третьої особи не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ст.ст.209, 210 ГПК України судом були з`ясовані всі обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, а також безпосередньо досліджені всі докази, наявні в матеріалах справи.

В судовому засіданні, 11.10.2019р. Господарським судом був закінчений розгляд справи по суті та відповідно до ч.1 ст.240 ГПК України, після виходу з нарадчої кімнати, проголошена вступна і резолютивна частини рішення.

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

Як вбачаються із матеріалів справи Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було виписано рахунки на оплату №3 від 17.03.2017р. на суму 20 050,05грн., в якому постачальником зазначено: ФОП Серемера В ОСОБА_9 , покупцем зазначено: ФОП Данилов //, товар: мінеральні добрива, №11 від 03.04.2017р. на суму 42 000,00грн., в якому постачальником зазначено: ФОП ОСОБА_10 , покупцем зазначено: ФОП Данилов //, товар: торф`яний субстрат, №8 від 28.02.2018р. на суму 90 000,00грн., в якому постачальником зазначено: ФОП ОСОБА_10 , покупцем зазначено: ФОП Данилов //, товар: торф`яний субстрат, №32 від 15.05.2018р. на суму 115 000,00грн., в якому постачальником зазначено: ФОП Серемера ОСОБА_11 , покупцем зазначено: ФОП Данилов //, товар: ґрунт субстрат, магній сірчанокислотний, мінеральні добрива фертимікс.

Із наявної в матеріалах справи виписки по рахунку ФОП ОСОБА_3 /а.с.123 Том 1/ та виписки по рахунку ФОП ОСОБА_7 /а.с. 187-193 Том 1/ вбачається зарахування вищевідзначених коштів на рахунок ФОП ОСОБА_3

ФОП ОСОБА_10 оформлені видаткові накладні №17/3 від 17.03.2017р. на суму 20 050,05грн. /а.с. 124 Том 1/, №03/4 від 03.04.2017р. на суму 42 000,00грн. /а.с. 129 Том 1/, №28/02 від 28.02.2018р. на суму 90 000,00 грн. /а.с. 130 Том 1/, №15/5 від 15.05.2018р. на суму 115 000,00грн. /а.с. 131 Том 1/, дублікати яких містяться в матеріалах справи.

У вказаних видаткових накладних зазначені постачальник - ФЛП ОСОБА_10 та покупець ФОП ОСОБА_12

Зазначена видаткова накладна містить: підпис від постачальника із зазначенням прізвища та ініціалів ФОП ОСОБА_10 , які скріплені печаткою останньої; від отримувача - відсутній підпис із ідентифікуючими даними особи, яка мала би її підписати.

У період з 17.03.2017р. по 15.05.2018р. Позивачем було перераховано на банківський рахунок Відповідача грошові кошти на загальну суму 267 050,05грн. згідно наступних платіжних доручень:

- платіжним дорученням №226 від 17.03.2017р. фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 було перераховано фізичній особі-підприємця ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 20 050,05грн., гроші були перераховано із призначенням платежу: «за добриво зг. Рах.№3 від 17.03.2017р.».

- платіжним дорученням №231 від 03.04.2017р. фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 було перераховано фізичній особі-підприємця ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 42 000,00грн., гроші були перераховано із призначенням платежу: «за торф зг. Рах.№11 від 03.04.2017р.».

- платіжним дорученням №359 від 28.02.2018р. фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 було перераховано фізичній особі-підприємця ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 90 000,00грн., гроші були перераховано із призначенням платежу: «за товар зг. Рах.№8 від 28.02.2018р.».

- платіжним дорученням №390 від 15.05.2018р. фізичною особою-підприємцем Даниловим Сергієм ОСОБА_13 було перераховано фізичній особі-підприємця ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 115 000,00грн., гроші були перераховано із призначенням платежу: «за товар зг. Рах.№32 від 15.05.2018р.».

За твердженнями Позивача, останній від ФОП ОСОБА_3 будь-якого товару не отримував, перемовини щодо поставки Позивачу Відповідачем товару між сторонами не відбувались.

В подальшому 05.04.2019р. Позивач направив Відповідачеві вимогу за вих.№5 в якій повідомив Відповідача про факт помилкового перерахування на рахунок Відповідача грошових коштів у загальному розмірі 267 050,05грн. та прохання повернути останні у п`яти денний термін з моменту отримання даного листа.

14.04.2019р. у відповідь на листвимогу №05 від 05.04.2019р. Відповідач, повідомив про те, що здійснені ФОП ОСОБА_7 платежі в силу їх господарських відносин та в оплату відповідних товарів, про що свідчать рахунки на які здійснено посилання в платіжках. Окремо, в листі повідомлено про кримінальну відповідальність за дії які розцінюються ФОП ОСОБА_3 , як шахрайство з метою заволодіння її грошовими коштами шляхом обману.

Посилаючись на те, що неправомірно набуті грошові кошти Відповідачем не повернуто, Позивач звернувся до суду із заявленим позовом про стягнення з відповідача помилково сплачених коштів в розмірі 267 050,05грн. на підставі ст. 1212 ЦК України, на які нараховано інфляційні втрати та відсотки за користування чужими грошовими коштами.

4. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність; юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів.

За приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Наразі стаття 208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між юридичними особами.

Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

При цьому відповідно до ч. 1, 2 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 184 ГК України укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В свою чергу відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, відповідно до положень ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна у однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстав для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто, обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його у іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених ст. 11 ЦК України. До відсутності правової підстави стаття 1212 ЦК України відносить також і ситуацію, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала.

У постанові Верховного Суду України від 22.01.2013 р. у справі №5006/18/13/2012 викладено правову позицію, згідно з якою аналіз ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1/ набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2/ відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. Отже, при застосуванні наведеної норми закону підлягають встановленню такі факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Рахунок-фактура - це документ, що надається продавцем покупцеві і вміщує перелік товарів, їх кількість і ціну, по якій вони будуть поставлені покупцеві, формальні особливості товару (колір, вага і т. д.), умови постачання і відомості про відправника і одержувача. Рахунок-фактура є основним документом, згідно з яким оплачуються отримані товари чи послуги відповідно до вказаних умов. Фактично рахунок-фактура є розрахунково-платіжним документом, що передбачає виставлення певних сум до оплати покупцям за поставленні (фактично поставлені) товари чи надані (фактично надані) послуги.

Водночас, як визначено п. 1.7. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 р. № 22 (далі - Інструкція), кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 11 цієї Інструкції.

Пунктом 1.19. Інструкції передбачено, що банк не несе відповідальності за достовірність змісту платіжного доручення, оформленого клієнтом, а також за повноту і своєчасність сплати клієнтом податків, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиного внеску) (обов`язкових платежів).

Відповідальність за відповідність інформації, зазначеної в платіжному дорученні, суті операції, за якою здійснюється переказ, несе платник, який у разі її невідповідності має відшкодовувати банку завдану внаслідок цього шкоду.

Відповідальність за правильність заповнення реквізитів розрахункового документа несе особа, яка оформила цей документ і подала до обслуговуючого банку (п. 2.3. Інструкції).

Як визначено п. 1.4. Інструкції, неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Пунктом 2.35. Інструкції передбачено, що кошти, які помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку.

Згідно п. 2.29. Інструкції платник має право в будь-який час до списання платежу з рахунку відкликати з банку, що його обслуговує, платіжні доручення в порядку, визначеному внутрішніми правилами цього банку. Платіжні доручення відкликаються лише в повній сумі.

Стаття 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", передбачає, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до положень п. п. 2.1 ч. 2 Положення "Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку", затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 24 травня 1995 року №88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно абз. 1 п. 2.4 Положення "Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку" первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Положеннями абз. 1 п. 2.5. Положення "Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку" передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні").

5. Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 1 ст. 76 ст.74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Отже, належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.

Належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання.

У той же час, ч. 1 ст. 77 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.02.2019 р. у справі № 909/327/18).

Наразі, дослідивши наявні в матеріалах докази, господарський суд зазначає, що дії ФОП ОСОБА_14 В ОСОБА_15 . щодо виставлення ФОП ОСОБА_7 рахунків на оплату мінеральних добрив №3 від 17.03.2017р. на суму 20 050,05грн., на оплату торф`яного субстрату №11 від 03.04.2017р. на суму 42 000,00грн., на оплату ґрунту субстрату, магнію сірчанокислотного, мінеральних добрив фертимікс №8 від 28.02.2018р. на суму 90 000,00грн., №32 від 15.05.2018р. на суму 115 000,00грн. та дії Відповідача щодо одержання коштів за вказаними платіжними документами, якими були сплачені його рахунок, як і дії Позивача щодо оплати рахунків на загальну суму 267 050,05 грн. свідчить про те, що між сторонами виникли зобов`язання з придбання товарів.

Як встановлено судом, позивачем були здійснені перерахування грошових коштів зі свого рахунку на рахунок відповідача за товар, а саме:

платіжним дорученням №226 від 17.03.2017р. на суму у розмірі 20 050,05грн., із призначенням платежу за добриво згідно рах.№3 від 17.03.2017р.;

платіжним дорученням №231 від 03.04.2017р. на суму 42 000,00грн., із призначенням платежу за торф згідно рах.№11 від 03.04.2017р.;

платіжним дорученням №359 від 28.02.2018р. на суму 90 000,00грн., із призначенням платежу за товар згідно рах.№8 від 28.02.2018р.;

платіжним дорученням №390 від 15.05.2018р. на суму 115 000,00грн., із призначенням платежу за товар згідно рах.№32 від 15.05.2018р.

Оскільки законом не встановлена особлива форма договору поставки/купівлі-продажу, суд доходить до висновку про фактичне укладення між Позивачем та Відповідачем договорів у спрощений спосіб, адже сторонами вчинені фактичні дії, які свідчать про укладення сторонами договорів на придбання товару шляхом виставлення рахунків та їх оплати.

В свою чергу вказані обставини свідчать про виникнення у сторін по справі господарських зобов`язань відповідно до ст.ст.173, 174 ГК України (ст.ст.11, 202, 509 ЦК України).

З наведеного слідує, що кошти, отримані Відповідачем як передоплата і оплата за товар, набуті за наявності правових підстав для цього, а тому не можуть бути витребувані з підстав, визначених у ст. 1212 Цивільного кодексу України як безпідставно отримані.

Поряд цим слід зазначити, що необхідність в поверненні виконаного однією із сторін договору виникає у разі дострокового припинення договору (до його повного виконання). Якщо одна сторона своє зобов`язання до цього належне виконала, таке виконання втрачає правову підставу. В цій частині визначається, що сторона договору не має права вимагати повернення того, що було виконане сторонами за зобов`язаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, право вимагати повернення виконаного надається не стороні договору, а суб`єкту, який вже втратив статус сторони договору. Аналогічно і обов`язок повернення несе не сторона договору, а суб`єкт, який мав такий статус у минулому.

Так, в силу приписів ч.4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, у даному випадку Позивач мав довести наявність факту припинення договірних відносин з Відповідачем за укладеним договором з придбання товарів, а також безпідставність отримання відповідачем спірних грошових коштів в розмірі 267 050,05 грн. Проте, вказані обставини позивачем не доведені.

Більш того, слід зазначити, що частиною другою статті 693 ЦК України передбачено право покупця у разі порушення продавцем строку передання йому попередньо оплаченого товару або пред`явити вимогу про передання оплаченого товару, або вимагати повернення суми попередньої оплати (тобто відмовитися від прийняття виконання).

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю, а у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно, тобто або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

При цьому, оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Правова природа перерахованої суми як попередньої оплати визначається не лише її визначенням у платіжному документі та датою платежу, а також наявністю зустрічного зобов`язання контрагента по поставці товару на цю суму відповідно до умов договору.

Так, реалізація покупцем права на вимогу про повернення суми попередньої оплати означає, що він відмовився від прийняття виконання неналежно виконаного зобов`язання.

Отже, після пред`явлення покупцем на власний вибір продавцю вимоги про повернення сплачених коштів в якості передплати зобов`язання останнього по поставці товару припиняється, проте у нього виникає грошове зобов`язання з повернення коштів.

Наведене дає підстави стверджувати, що лише у разі відмови позивача від прийняття виконання неналежно виконаного зобов`язання з поставки товару, вказане зобов`язання припиняється, і тоді у відповідача може виникнути зобов`язання з повернення сплачених позивачем коштів за вказаний товар. Проте, Позивач не скористався своїм правом на вимогу повернення попередньої оплати за товар.

За таких обставин, враховуючи вищенаведені обставини та встановлення судом обставин щодо набуття (збереження) Відповідачем спірних коштів за наявності правових підстав, позовні вимоги про стягнення з відповідача 267 050,05 грн. помилково сплачених коштів задоволенню не підлягають з огляду на відсутність підстав для застосування у даному випадку до спірних правовідносин ст.1212 ЦК України.

Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат в загальному розмірі 47 704,52 грн. на підставі ст. 625 ЦК України, розрахунки яких наведено в позові, суд зазначає наступне.

З огляду на встановлення судом обставин щодо набуття (збереження) Відповідачем спірних коштів за наявності правових підстав, та недоведеність позовних вимог щодо стягнення з відповідача 267 050,05 грн. як безпідставно отриманих, відповідно відсутні і підстави нарахування інфляційних втрат та 3% річних за користування чужими грошовими коштами, що заявлені до стягнення.

Так, виходячи з системного аналізу положень ст. 625 ЦК України, обов`язок сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки виникає виключно у боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, що в даному випадку відсутнє.

Окремо судом не прийнято як доказ поставки Відповідачем Позивачу товару, наявні в матеріалах справи видаткові накладні №17/3 від 17.03.2017р. на суму 20 050,05грн. /а.с. 124 Том 1/, №03/4 від 03.04.2017р. на суму 42 000,00грн. /а.с. 129 Том 1/, №28/02 від 28.02.2018р. на суму 90 000,00 грн. /а.с. 130 Том 1/, №15/5 від 15.05.2018р. на суму 115 000,00грн. /а.с. 131 Том 1/, з огляду на наступне.

Враховуючи вимоги процесуального законодавства, належними та допустимими доказами, які підтверджують факт поставки Позивачу товару, можуть бути належним чином оформлені видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, акти приймання товарів і послуг та інші документи.

Відтак, наведене свідчить, що видаткова накладна в розумінні положень чинного законодавства може виступати доказом здійснення господарської операції, оскільки є первинним документом, який є підставою для оприбуткування товару.

Між тим Позивач заперечує отримання товару за видатковими накладними, дублікати яких надано Відповідачем до суду на підтвердження своїх вимог.

Отже, обов`язковою умовою, що може бути доказом здійснення господарської операції саме з конкретним контрагентом, є наявність у первинному документі даних про осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, а також даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції з боку саме цього контрагента та дані, що дають змогу визначити повноваження такої особи на вчинення вказаних дій.

Проте, всупереч наведеним приписам законодавства видаткові накладні №17/3 від 17.03.2017р. на суму 20 050,05грн., №03/4 від 03.04.2017р. на суму 42 000,00грн., №28/02 від 28.02.2018р. на суму 90 000,00 грн., №15/5 від 15.05.2018р. на суму 115 000,00грн. не містить особистого підпису особи, уповноваженої на отримання товару від імені ФОП ОСОБА_7 , в ній не зазначені посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; не містяться дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції зі сторони покупця.

Таким чином, надані Відповідачем до суду видаткові накладні не є належним та достатнім доказом підтвердження поставки відповідного товару ФОП ОСОБА_7

Будь-які інші належні та допустимі докази на підтвердження поставки відповідного товару ФОП ОСОБА_7 та отримання його останнім в матеріалах справи відсутні.

Оцінку наявним в матеріалах справи рахунка, які сформовані в односторонньому порядку ФОП ОСОБА_16 , а саме: №3 від 17.03.2017р. на суму 20 050,05грн., №11 від 03.04.2017р. на суму 42 000,00грн., №8 від 28.02.2018р. на суму 90 000,00грн., №32 від 15.05.2018р. на суму 115 000,00грн., судом не надано з наступних підстав.

По-перше, матеріали справи не містять доказів оплати вищезазначених рахунків Позивачем, по-друге договірні відносини, виникнення яких мало б місце за умови оплати ФОП ОСОБА_7 наданих ФОП ОСОБА_16 рахунків на оплату товару не є предметом даного спору, а тому не підлягає розгляду судом.

Зокрема, судом не прийнято як належний доказ показання свідка ОСОБА_1 , оскільки його усні показання, які були наданні у судовому засіданні 11.10.2019р. протирічать письмовій заяві останнього /а.с.132 Том 1/.

Аналізуючи вищевикладені обставини, беручи до уваги зібрані у справі докази та встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини та їх належність, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 .

У зв`язку з тим, що рішення відбулось не на користь Позивача, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені Позивачем при подачі позову, відносяться за його рахунок.

Керуючись ст.ст. 13, 76, 86, 129, 202, 233, 237, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позову - відмовити.

2. Судові витрати по справі покласти на Фізичну особу-підприємця Данилова Сергія Михайловича / АДРЕСА_1 .

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України.

Повний текст рішення складено 22.10.2019р.

Суддя О.В. Цісельський