ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

22.10.2019 р., м.Львів, вул.Личаківська,128 Справа № 914/523/19

Господарський суд Львівської області у складі колегії суддів: судді Бортник О.Ю. - головуюча, суддів Юркевича М.В. та Рима Т.Я. за участі секретаря судових засідань Куць М.Я. розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом: ОСОБА_1 , м.Тернопіль,

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресторан "Беркут", м.Львів,

до відповідача 2: ОСОБА_2 , м.Черкаси,

до відповідача 3: ОСОБА_3 , м.Львів,

про визнання недійсним договору уступки права вимоги від 24.10.2011р. та визнання недійсною угоди про припинення зобов"язань від 24.10.2011р.

Представники сторін:

Від позивача: Рісна Ю.Б. - адвокат, ОСОБА_1.,

Від відповідача 1: Кузьменко А.В. - адвокат, Варданян В.О. - керівник,

Від відповідача 2: Авдєєнко В.В. - адвокат,

Від відповідача 3: не з`явився,

За участі: ОСОБА_10. ОСОБА_11. ОСОБА_12 (Газета «Ідея нації»), ОСОБА_13

Встановив: ОСОБА_1 , м.Тернопіль, звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресторан "Беркут", м.Львів; до відповідача 2: ОСОБА_2 , м.Черкаси; до відповідача 3: ОСОБА_3 , м.Львів, про визнання недійсним договору уступки права вимоги від 24.10.2011р. та визнання недійсною угоди про припинення зобов"язань від 24.10.2011р.

Позовні вимоги мотивовано тим, що вказані договори є підробленими, позивач ніколи їх не укладав.

Позивач також посилається на ту обставину, що при укладенні договору уступки права вимоги сторони у справі, не замінюючи кредитора у зобов`язанні в порядку, передбаченому чинним законодавством, фактично замінили стягувача на стадії виконання судового рішення, незважаючи на те,що уступка права стягувача за рішенням суду шляхом укладення цивільно-правової угоди чинним законодавством не передбачена.

ОСОБА_3 у відзиві просить суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що доводи позивача є неправдивими та вводять суд в оману. Позивач ніколи не входив до складу учасників ТОВ «Ресторан Беркут». На думку ОСОБА_3 , про штучний характер спору у справі свідчать як надуманість доводів позивача так і неналежність та недостовірність доказів, що долучені позивачем до позовної заяви, позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Хід розгляду справи викладено в наявних у матеріалах справи ухвалах суду.

Провадження у справі зупинялось до вирішення питання про відвід судді Бортник О.Ю., який заявлявся ОСОБА_3 .

Після відмови у задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід судді Бортник О.Ю., ухвалою суду від 07.08.2019 р. провадження у справі поновлено, призначено колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2019 р., колегію суддів для розгляду справи № 914/523/19 визначено у складі: суддя Бортник О.Ю. - головуюча, суддів: Гоменюк З.П. та Березяк Н.Є.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.08.2019р. в складі колегії суддів: Бортник О.Ю. - головуючий суддя, суддів Гоменюк З.П. та Березяк Н.Є. підготовче засідання у справі призначено на 27.08.2019р.

27.08.2019р., у зв"язку з перебуванням членів колегії суддів Гоменюк З.П. та Березяк Н.Є. у відпустці, склад колегії суддів внаслідок автоматизованого розподілу справи № 914/523/19 сформовано наступним чином: Бортник О.Ю . - головуючий суддя, судді: Рим Т.Я. та Фартушок Т.Б.

Ухвалою суду від 27.08.2019 р. судове засідання у справі відкладалось на 10.10.2019 р., за клопотанням ОСОБА_3 та представника ТОВ «Ресторан Беркут».

У зв`язку з перебуванням члена колегії суддів Фартушка Т.Б. у відпустці станом на 10.10.2019 р., склад колегії суддів внаслідок автоматизованого розподілу справи № 914/523/19 сформовано наступним чином: Бортник О.Ю . - головуючий суддя, судді: Рим Т.Я. та Юркевич М.В.

27.08.2019р., 09.10.2019 р. та 21.10.2019 р. до Господарського суду Львівської області надходили листи Громадської організації «Ідея нації» № 951 від 21.08.2019р., № 1028 від 08.10.2019 р., № 1033 від 21.10.2019 р. У листах зазначено, що ГО «Ідея Нації» бере під свій контроль та моніторинг судову справу № 914/523/19, яка слухається у Господарському суді Львівської області, суддею Бортник О. Ю.

Один з листів, зокрема від 21.08.2019 р. за № 951, мотивований тим, що до ГО «Ідея Нації» звернулися ТОВ «Ресторан Беркут» та засновники ТОВ «Ресторан Беркут» ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 з проханням захистити їхні права, оскільки на ТОВ «Ресторан Беркут» за допомогою недобросовісних суддів, державних реєстраторів та бандитів ведеться рейдерство з метою захоплення товариства.

У згаданих листах ГО «Ідея Нації» просить суд сприяти детальному, законному, справедливому та неупередженому розгляді справи, якщо у діяльності Господарського суду Львівської області по даній справі будуть вбачатись протиправні дії ГО «Ідея Нації» залишає за собою право діяти на відновлення законності через громадські акції. У листі зазначено, що на судових засіданнях ГО «Ідея Нації» буде здійснювати фото та відео фіксацію засідань. Крім цього, у листі вказано, що усі виявлені порушення будуть зафіксовані та донесені до громадськості, а також будуть здійснені усі необхідні правові заходи реагування, що не суперечать чинному законодавству.

Журналістами газети «Ідея Нації» подавались клопотання про здійснення транслювання судових засідань під час розгляду справи № 914/523/19, які судом задовольнялись.

Присутнім у судовому засіданні 22.10.2019 р. Орестом Цибрівським заявлено усне клопотання про здійснення трансляції судового засідання, яке судом задоволено протокольною ухвалою.

Адвокатом ОСОБА_3 подано клопотання про закриття провадження у справі. Згодом тим же ж адвокатом ОСОБА_3. (Л.В. Мартин) подано письмові пояснення, в яких адвокат від імені та у інтересах ОСОБА_3 просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до відповідачів.

Клопотання про закриття провадження у справі аналогічного змісту тому, яке подавалось ОСОБА_3., подано також адвокатом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресторан Беркут» 22.10.2019 р.

Клопотання про закриття провадження у справі мотивовані тим, що спір у справі не підвідомчий господарському суду. Цей спір, на думку відповідачів, має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Позивач проти закриття провадження у справі заперечив, посилаючись на те, що спір у справі підвідомчий господарському суду на підставі пунктів 3 та 4 частини 1 статті 20 ГПК України. ОСОБА_1 зазначив у цьому поясненні, що з 10.06.2003 р. він є учасником ТзОВ «Ресторан «Беркут».

Представники сторін у судовому засіданні підтримали вище наведені доводи та заперечення.

Розглянувши клопотання про закриття провадження у справі, заслухавши пояснення представників учасників справи, які були присутні у судовому засіданні, щодо цього питання, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, виходячи з такого.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі,якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до приписів частин 2-5 статті 231 ГПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Відповідно до норм пунктів 3 та 4 частини 1 статті 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.

Таким чином, визначальним для правильного визначення підсудності того чи іншого спору господарським судам є встановлення наявності між сторонами спору корпоративних відносин, а також виникнення спору з правочину щодо корпоративних прав.

У позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що він був засновником ТОВ «Ресторан Беркут»,що підтверджується рішенням загальних зборів, яке оформлене протоколом №4 від 10.06.2003 року.

Однак, суд встановив, що рішеннями судів, які набрали законної сили, встановлені обставини, які мають значення для вирішення справи № 914/523/19 і які в силу приписів частини 4 статті 75 ГПК України не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Господарського суду Львівської області у справі №914/505/17 від 06.07.2017 року, яке набрало законної сили, визнано недійсним рішення загальних зборів ТОВ«Ресторан Беркут», що оформлено протоколом №4 від 10.06.2003 року.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 15.03.2018 р. у справі№914/2732/16, яке набрало законної сили, визнано недійсним рішення загальних зборів ТОВ «Ресторан Беркут», оформлене протоколом №1/2016 від 25.03.2016 року. Судом у цьому рішенні встановлено, що ОСОБА_1 не набував прав (статусу) учасника ТОВ «Ресторан Беркут», у зв`язку з чим немав права участі у ТОВ «Ресторан Беркут».

Аналогічні обставини встановлені постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.09.2018 року у справі №914/1905/15 про перегляд за нововиявленими обставинами та скасування постанови Львівського апеляційного господарського судувід 09.12.2015 року, яка набрала законної сили. Закриваючи провадження у цій справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що обставина визнання недійсним рішення загальних зборів №4 від 10.06.2003 року свідчить про відсутність у ОСОБА_1 прав учасника ТОВ «Ресторан Беркут». Суд апеляційної інстанції встановив відсутність у ОСОБА_1 станом на 09.12.2015 р. корпоративних прав, в розумінні ст. 167 ГК України, та непідвідомчість господарським судам спору у справі № 914/1905/15.

Суд виходить з того, що право власності на частку в статутному капіталі ТОВ у третьої особи виникає з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. Набуття права власності на частку в статутному капіталі надає третій особі право на вступ у ТОВ. Право участі у ТОВ є особистим немайновим правом, а отже, автоматичного набуття статусу учасника товариства у зв`язку з набуттям третьою особою права власності на частку в статутному капіталі не відбувається.

Згідно з Рекомендаціями Вищого господарського суду України від 28.12.2007 року №04-05/14 «Про практику застосування законодавства у розгляді справ, що виникають з корпоративних відносин», право брати участь в управлінні товариством особа набуває з моменту набуття нею корпоративних прав, тобто з моменту, коли вона стала учасником товариства або акціонером.

Отже, право безпосередньої участі у ТОВ третя особа набуває тільки з моменту вступу до товариства, що має бути підтверджено відповідним рішенням загальних зборів учасників товариства (Постанова Пленуму ВГС України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин» від 25.02.2016 року №4).

Подані позивачем докази на обґрунтування тієї обставин, що він є учасником відповідача 1 у справі спростовуються наведеними вище судовими рішеннями, які набрали законної сили. Тому ці докази не беруться судом до уваги.

У матеріалах справи відсутні та позивачем суду не надані докази того, що він є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресторан Беркут» станом на день розгляду клопотань про закриття провадження у справі. Враховуючи наведене, позивач не набував статусу учасника ТОВ «Ресторан Беркут».Тому спір у справі не виник між юридичною особою та її учасником, як про це зазначає позивач. Наведене виключає можливість розгляду даної справи Господарським судом Львівської області.

Позивач є фізичною особою, яка не набула статусу суб`єкта підприємницької діяльності, на момент звернення до суду, не є учасником відповідача 1 та не був його учасником на час виникнення спірних правовідносин, що встановлено рішеннями судів та не підлягає доказуванню згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України. У зв`язку з цим, спір не є таким, що виник з корпоративних відносин (п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України).

На день розгляду судом клопотань про закриття провадження у справі, у ОСОБА_1 відсутні корпоративні права у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Ресторан Беркут».

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про господарські товариства», яка діяла до 16.06.2018 р. (Закон втратив чинність у частині, що стосується товариств зобмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю(згідно із Законом Українивід 6 лютого 2018 року N 2275-VIII), зміни до статуту, пов`язані із зміною розміру статутного капіталу та/або із зміною складу учасників,підлягають державній реєстрації в установленому законом порядку. Докази існування таких змін та їх державної реєстрації станом на день вирішення судом клопотань у справі відсутні та учасниками справи суду не подані. Згідно з пунктом 15 частини 2 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу як зокрема розмір статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) та розмір частки кожного із засновників (учасників). Відповідно до імперативних норм статті 10 цього ж Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Позовні вимоги у справі не стосуються вирішення питань пов`язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням товариства з обмеженою відповідальністю (відповідача 1).

Позивач у позові на обґрунтування своїх доводів про недійсність спірних правочинів посилається на ту обставину, що при укладенні договору уступки права вимоги сторони у справі, не замінюючи кредитора у зобов`язанні в порядку, передбаченому чинним законодавством, фактично замінили стягувача на стадії виконання судового рішення, незважаючи на те, що уступка права стягувача за рішенням суду шляхом укладення цивільно-правової угоди чинним законодавством не передбачена.

Таким чином, спір у справі № 914/523/19 ані за своїм суб`єктним складом, ані за змістом та мотивацією позовної заяви невідповідає визначеним ст. 20 ГПК України справам, що виникають з корпоративних відносин, або з правочинів щодо корпоративних прав в юридичній особі.

Тоді як відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 167 ГК України, корпоративні права -це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також іншіправомочності, передбачені статутними документами. Під корпоративними відносинами маються наувазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Отже, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи - суб`єкта господарювання, за умови якщо стороною у справі є учасник такої юридичної особи, у тому числі й той, який вибув. Такий висновок суду відповідає висновкам Великої ПалатиВерховного Суду, викладеним у постанові від 04.09.2019 року у справі №927/90/19.

Таким чином, корпоративні відносини за своїм суб`єктним складом є такими, що виникаютьміж господарським товариством та його учасником (засновником), у тому числі учасником який вибув, а також між учасниками (засновниками) господарських товариств, що пов`язані зі створенням, діяльністю, управління та припинення діяльністю цього товариства. А тому спір щодо недійсності правочину про відчуження права власності на частку у товаристві з обмеженою відповідальністю та про визнання недійсною угоди про припинення зобов`язань, що, випливають з рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 листопада 2006 р. № 2-6051/06, не є спором, що виник з корпоративних відносин, а також не є спором, що виник з правочину щодо корпоративних прав в юридичній особі.

Враховуючи наведене, правові підстави для застосування пунктів 3 та 4 частини ст. 20 ГПК України відсутні, тому провадження у справі підлягає закриттю.

Суд роз`яснює позивачу в силу приписів ч. 2 ст. 231 ГПК України, що спір у справі підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд також роз`яснює позивачу, що сплачений ним судовий збір у справі повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду на підставі ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Станом на 22.10.2019 р. такого клопотання від позивача на адресу суду не надходило.

Керуючись статтями 4, 20, пунктом 1 частини 1 статті 231, статтями 234, 235 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі № 914/523/19.

2. Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення.

3. Ухвала може бути оскаржена учасниками справи в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Західного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 24.10.2019 р.

Головуючий суддя Бортник О.Ю.,

Суддя Юркевич М.В.,

Суддя Рим Т.Я.