ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

25.10.2019м. ДніпроСправа № 904/4880/19

За позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи" Дніпропетровськгаз", м. Дніпро

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", м. Дніпро

відповідача-2: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" Нафтогаз України", м. Київ

про зобов`язання виконати умови постанови Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 № 143 "Питання споживання природного газу"

Суддя Рудь І.А.

Представники сторін не викликались.

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи" Дніпропетровськгаз" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом від 23.10.2019 № 490007.2-СК-17374-1019, в якому просить зобов`язати відповідача-1 Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" та відповідача-2 Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія" Нафтогаз України" виконати умови постанови Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 № 143 "Питання споживання природного газу".

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 08.02.2019 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України №63 «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами», згідно п.2 якої передбачено, що не допускається:

- нарахування та облік заборгованості на особовому рахунку побутового споживача за природний газ, яка виникла у зв`язку з втратою чинності постановами Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 р. № 237 "Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" (Офіційний вісник України, 2015 р., № 36, ст. 1075) та від 23 березня 2016 р. № 203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" (Офіційний вісник України, 2016 р., № 24, ст. 958);

- нарахування постачальникам природного газу для потреб побутових споживачів заборгованості за природний газ в межах норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 1996 р. № 619 (ЗП України, 1996 р., № 13, ст. 360), в редакції, що діяла до 1 жовтня 2014 р., а також штрафні санкції, 3 відсотки річних та інфляційні втрати, нараховані на таку заборгованість.

Постановою Кабінету Міністрів України №143 від 27.02.2019, яка набрала законної сили 07.03.2019, визнано такими, що втратили чинність пункти 1-3 постанови № 63 від 30.01.2019.

Разом з тим, зміст постанови № 143 від 27.02.2019 відтворює зміст пунктів 2 та 3 вищезгаданої постанови КМУ №63 від 30.01.2019, а саме:

- не допускається нарахування та облік заборгованості на особовому рахунку побутового споживача за природний газ, яка виникла у зв`язку з втратою чинності постановами Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 р. № 237 "Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" (Офіційний вісник України, 2015 р., № 36, ст. 1075) та від 23 березня 2016 р. № 203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" (Офіційний вісник України, 2016 р., № 24, ст. 958);

- не нараховуються постачальникам природного газу для потреб побутових споживачів заборгованість за природний газ в межах норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 1996 р. № 619 (ЗП України, 1996 р., № 13, ст. 360), в редакції, що діяла до 1 жовтня 2014 р., а також штрафні санкції, 3 відсотки річних та інфляційні втрати, нараховані на таку заборгованість.

Протягом 2015-2019 років ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» закуповувало природний газ для потреб населення, в тому числі, для споживачів без газових лічильників, виключно у НАК «Нафтогаз України». Із прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2019 № 63 «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами», що набрала чинності 08.02.2019 та постанови Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 № 143 "Питання споживання природного газу", що набрала чинності 07.03.2019, виникла різниця у вартості природного газу спожитого населенням за нормами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 619 від 08.06.1996 та вартістю природного газу, спожитого населенням за нормами, по яких не допускається заборгованість, згідно з постановами КМУ № 63 від 08.02.2019 та №143 від 27.02.2019. Таким чином, у ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» виникла переплата перед НАК «Нафтогаз України» по договорах поставки природного газу, за якими закуповувався газ для потреб населення без лічильників газу.

Як зазначає позивач, на звернення ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" (лист від 11.04.2019 № 49703-Сл-5589-0419) з вимогою провести відповідні коригування заборгованості та штрафних санкцій в обліку АТ "НАК" Нафтогаз України" на суму 1 756 256 489,16 грн. та повідомити про суму переплати за природний газ, придбаний для потреб побутових споживачів у період з липня 2015 по 01.02.2019, відповідач-2 станом на 02.05.2019 відповіді не надав.

21.05.2019 між ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" (первісний кредитор) та АТ "Дніпропетровськгаз" (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги № 21-05/19, відповідно до якого первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги до АТ "НАК" Нафтогаз України" щодо виконання грошового зобов`язання у сумі 100 371 794,83 грн.

21.05.2019 АТ «Дніпропетровськгаз» звернулось до АТ «НАК «Нафтогаз України» із заявою про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 21.05.2019 № 490007.2-Ск-8683-0519, у якій заявило про повне припинення зобов`язання перед АТ «НАК «Нафтогаз України» згідно з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 у справі № 904/1209/18 на загальну суму 100 371 794,83 грн.

Але, 20.08.2019 АТ «НАК Нафтогаз України» подано позов до АТ «Дніпропетровськгаз», за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», про визнання недійсним правочину, оформленого АТ «Дніпропетровськгаз» заявою від 21.05.2019 року №490007.2-Ск-8683-0519. На даний час справа № 904/3866/19 за вказаним позовом перебуває на розгляді в суді першої інстанції. Підставою для звернення до суду із вказаним позовом стало переконання АТ «НАК Нафтогаз України», що спірного зобов`язання не існує, оскільки постанова №143 не передбачає корегування розміру зобов`язань ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» та те, що затвердження правових норм щодо ненарахування постачальникам природного газу для потреб побутових споживачів заборгованості за природний газ в межах норм споживання природного газу населенням знаходиться поза межами повноважень КМУ у сфері регулювання ринку природного газу. АТ «НАК Нафтогаз України» стверджує, що постанова №143 на них розповсюджується, оскільки вони не є постачальниками природного газу. Тобто, з боку АТ «НАК Нафтогаз України» не виконується підзаконний нормативно-правовий акт - постанова КМУ №143.

У зв`язку з неврегулюванням суб`єктами правовідносин, на яких поширюється дія постанови №143(АТ «НАК Нафтогаз України» та ТОВ «Дніпропетровськгаз збут») питання коригування вартості спожитого природного газу, у АТ «Дніпропетровськгаз» обґрунтовано виникають сумніви у належному виконанні обома сторонами постанови №143, що стало підставою для звернення позивача до господарського суду із даним позовом.

Одночасно із позовною заявою Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи" Дніпропетровськгаз" подано заяву про забезпечення позову від 23.10.2019 № 490007.2-СК-17373-1019, в якій просить суд вжити заходів забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення на підставі наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 по справі №904/1209/18 про стягнення з АТ «Дніпропетровськгаз» на користь АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 18 679 583,84 грн. 3% річних, 81 075 510,99 грн. інфляційних втрат, 616 700,00 грн. витрат по сплаті судового збору до набрання законної сили рішенням по справі за позовом АТ «Дніпропетровськгаз» до АТ «НАК «Нафтогаз України», ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» про зобов`язання виконати постанови Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 року №143 «Питання споживання природного газу».

В обґрунтування заяви посилається на приписи ст. 136, ч. 5 ст. 137 ГПК України та зазначає, що на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 та постанови Центрального апеляційного господарського суду від 25.03.2019 року, які набрали законної сили 25.03.2019, з АТ «Дніпропетровськгаз» стягнуто 100 371 794,83 грн.

На виконання вищевказаного рішення 01.04.2019 Господарським судом Дніпропетровської області видано наказ про стягнення з АТ «Дніпропетровськгаз» на користь АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 18 679 583,84 грн. 3% річних, 81 075 510,99 грн. інфляційних втрат, 616 700,00 грн. витрат по сплаті судового збору, у загальній сумі 100 371 794,83 грн.

Як стверджує позивач, у зв`язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, грошові зобов`язання АТ «Дніпропетровськгаз» перед АТ «НАК «Нафтогаз України» у справі № 904/1209/18 на загальну суму 100 371 794,83 грн. є припиненими в силу приписів ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 601 Цивільного кодексу України.

Невиконання з боку АТ «НАК «Нафтогаз України» постанови Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 № 143 "Питання споживання природного газу" має наслідком виникнення питання щодо підстав проведеного заліку, і, відповідно, підстав для визнання заборгованості, що виникла у ПАТ «Дніпропетровськгаз» перед АТ «НАК «Нафтогаз» фактично погашеною.

Такими діями з боку АТ «НАК «Нафтогаз» створена ситуація, за якої права АТ «Дніпропетровськгаз» істотно порушені, оскільки саме в результаті невиконання з боку АТ «НАК «Нафтогаз України» вказаної постанови Кабінету Міністрів України у АТ «НАК «Нафтогаз» з`являється можливість пред`явлення наказу про стягнення з АТ «Дніпропетровськгаз» на користь АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 18 679 583,84 грн. 3% річних, 81 075 510,99 грн. інфляційних втрат, 616 700,00 грн. витрат по сплаті судового збору до примусового виконання.

Таким чином, за твердженнями позивача, невжиття вказаних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або поновлення порушеннях прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

25.10.2019 на адресу суду надійшли доповнення заявника до заяви про забезпечення позову, відповідно до яких просив суд вжити наступні заходи забезпечення позову:

- зупинити стягнення на підставі наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 по справі №904/1209/18 про стягнення з АТ «Дніпропетровськгаз» на користь АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 18 679 583,84 грн. 3% річних, 81 075 510,99 грн. інфляційних втрат, 616 700,00 грн. витрат по сплаті судового збору до набрання законної сили рішенням по справі за позовом АТ «Дніпропетровськгаз» до АТ «НАК «Нафтогаз України», ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» про зобов`язання виконати постанови Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 року №143 «Питання споживання природного газу»;

- заборонити приватному виконавцю Куземченку А.С. та будь-яким іншим державним та/або приватним виконавцям, яким пред`явлено або буде пред`явлено до виконання виконавчий документ, виданий на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 по справі №904/1209/18 (наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 на суму 100 371 794,83 грн.) вчиняти будь-які дії по його примусового виконання - до набрання законної сили рішенням суду у даній справі, зупинити дію всіх постанов, винесених приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко А.С. в рамках виконавчого провадження № 604003353, а також інших виконавчих проваджень, відкритих приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко А.С. та будь-якими іншими державними та/або приватними виконавцями з примусового виконання виконавчого документа, виданого на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 по справі №904/1209/18 (наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 на суму 100 371 794,83 грн.), встановити обов`язок вчинити дії по закінченню ВП №604003353, зняттю арештів з рахунків АТ «Дніпропетровськгаз»;

- зобов`язати банківські установи, в адресу яких надійшли постанови про відкриття ВП №604003353 та арешт рахунків АТ «Дніпропетровськгаз» (ПАТ АБ «Кліринговий Дім», АБ «Укргазбанк», філія - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощад Банк», АТ «Укрексімбанк», АТ КБ «Приват Банк», філія відділення ПАТ «Промінвест банк» в м. Дніпро, філія ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Дніпро) відновити операції за рахунками клієнта - АТ «Дніпропетровськгаз».

В обґрунтування доповнень до заяви про забезпечення позову зазначає, що станом на 25.10.2019 в рамках ВП №604003353 з коштів АТ «Дніпропетровськгаз» у примусовому порядку списано 519 519,88 грн. Проте, в адресу АТ «Дніпропетровськгаз» не надходило постанови про відкриття виконавчого провадження №604003353.

За результатами пошуку інформації на сайті Міністерства юстиції України позивач дізнався про відкриття приватним виконавцем Куземченком А.С. виконавчого провадження №60403353, де стягувачем виступає АТ «НАК «Нафтогаз України». При цьому, відповідно до п. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання відкритих відповідно до статей 191 та 261 Закону України «Про теплопостачання», статті 151 Закону України «Про електроенергетику», та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на Інших рахунках боржника накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Тобто, рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавцем відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавця.

24.10.2019 АТ «Дніпропетровськгаз» здійснено намір сплати єдиного соціального внеску, нарахованого у зв`язку з виплатою працівникам АТ «Дніпропетровськгаз» заробітної плати з банківського рахунку, відкритого у АБ «Кліринговий Дім» в сумі 519 519,88 грн., але кошти в повному розмірі були списані в рахунок погашення заборгованості в рамках ВП №604003353.

При цьому, 25.10.2019 АТ «Дніпропетровськгаз» звернулося до приватного виконавця із заявою про закінчення ВП №604003353 у зв`язку з тим, що заборгованість є погашеною шляхом проведення заліку однорідних зустрічних вимог (заява про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 21.05.2019 року №490007.2-Ск-8683-0519) та вимогою про зняття арешту з рахунків, в тому числі, з рахунків, з використанням яких здійснюється виплата заробітної плати та обов`язкових платежів, але відповідного реагування з боку приватного виконавця не відбулось.

Таким чином, для ефективного захисту порушених прав АТ «Дніпропетровськгаз" виникає потреба у застосуванні заходів забезпечення позову, викладених позивачем у заяві про доповнення до заяви про забезпечення позову.

Розглянувши заяву Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи" Дніпропетровськгаз" про забезпечення позову з урахуванням доповнення від 25.10.2019, господарський суд не вбачає підстав для її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Окрім того, згідно п. 10 ч. 1 даної статті позов також може забезпечуватися іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, з аналізу положень ст. 136 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду. Однак, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

Тобто положення вказаної статті пов`язують вжиття заходу забезпечення з ефективним захистом або поновленням порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, реальним виконанням судового рішення, а також із наявністю обставин, що достеменно свідчать про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Разом з тим, оскільки у даній справі позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

В силу положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення конкретного позову та на які така сторона посилається.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідвертості додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на позивача.

Господарський суд зазначає, що в поданій позивачем заяві про забезпечення позову з урахуванням доповнення від 25.10.2019 міститься лише посилання на потенційне порушення прав позивача, при цьому, відсутнє достатнє обґрунтування та докази на підтвердження доцільності та необхідності термінового забезпечення позову саме шляхом застосування визначених позивачем способів забезпечення з урахуванням предмету та підстав заявлених позовних вимог.

Так, позивачем не наведено жодних належних підстав, які б свідчили, що невжиття обраних позивачем заходів забезпечення позову ускладнить чи унеможливить ефективний захист чи поновлення порушених або оспорюваних прав, або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Крім того, на переконання суду, правові підстави для задоволення заяви позивача про забезпечення позову відсутні, виходячи з наступного.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Так, за приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За змістом ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад (принципів) господарського судочинства.

В силу приписів ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

У загальному розумінні судовий виконавчий документ (наказ) є офіційним розпорядженням, що видається судом (суддею) і зобов`язує певного суб`єкта на вчинення юридично значимих дій.

Як було зазначено вище, стаття 6 Конвенції проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ до правосуддя, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення від 29.06.2004 у справі «Півень проти України» заява № 56849/00, рішення від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України» заява № 60750/00).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Аналогічні положення закріплені в ст. 41 Конституції України.

У рішенні від 15.10.2009 Європейський суд з прав людини у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» вказав на те, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту ст. 1 Першого протоколу.

Водночас, за приписами ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Така підстава забезпечення позову, як зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, спрямована на запобігання протиправному вибуттю майна боржника з його володіння, у разі його незгоди з таким стягненням та оскарження рішення на підставі якого відкрито виконавче провадження.

Господарський суд звертає увагу, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 № 904/1209/18, на виконання якого було видано наказ від 01.04.2019 та відкриті виконавчі провадження № 58907481, № 60403353, залишене без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 25.03.2019 та постановою Верховного Суду від 14.08.2019, є таким, що набрало законної сили та підлягає виконанню, відповідно до вимог чинного законодавства.

Разом з тим, судом враховано, що на розгляді Господарського суду Дніпропетровської області перебуває спір між АТ «НАК Нафтогаз України» та АТ «Дніпропетровськгаз» про визнання недійсним правочину, оформленого АТ «Дніпропетровськгаз» заявою від 21.05.2019 року №490007.2-Ск-8683-0519. Тобто, АТ "НАК Нафтогаз України" не визнається та оспорюється правочин, оформлений вищевказаною заявою про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, невиконанням якого порушуються права позивача.

Підсумовуючи наведене, враховуючи предмет заявленого позову, господарський суд вважає, що заходи забезпечення позову, про які просить позивач, не відповідають вимогам розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, порушує баланс інтересів учасників справи, у зв`язку із чим відмовляє у задоволенні заяви позивача з урахуванням доповнень.

Водночас, суд звертає увагу заявника, що він не позбавлений права звернутися до господарського суду у справі № 904/1209/18 зі скаргою на дії приватного виконавця, у тому числі в частині накладення арешту на рахунки АТ "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" зі спеціальним режимом використання.

За нормами ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання заяви про забезпечення позову покладається на заявника.

Керуючись ст. ст. 136-140, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про забезпечення позову від 23.10.2019 № 490007.2-СК-17373-1019 з урахуванням доповнення до заяви про забезпечення позову від 25.10.2019 № 490007.СК-17538-1019 Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи" Дніпропетровськгаз" відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дати її підписання 25.10.2019.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.А. Рудь