Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2019 р. м. Рівне Справа № 918/710/19

Господарський суд Рівненської області у складі судді О. Андрійчук, за участю секретаря судового засідання Б. Рижого, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго"

про стягнення в сумі 206 246,59 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: М. Гасай, дов. від 29.05.2019 року,

від відповідача: не з`явився,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про стягнення в сумі 206 346,59 грн.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, судові рішення, прийняті у справі.

Як убачається з позовної заяви, між позивачем (газотранспортне підприємство) та відповідачем (замовник) укладено договір на транспортування газу магістральними трубопроводами № Р-14-Т/16 від 01.04.2016 року, за умовами якого газотранспортне підприємство зобов`язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (ГРС), а замовник зобов`язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, строки та порядку, передбачені умовами договору.

На виконання умов вказаного договору позивач надав відповідачу послуги з транспортування природного газу у лютому-квітні 2019 року на загальну суму 195 258,85 грн, які відповідач оплатив частково, у зв`язку з чим за ним рахується заборгованість в розмірі 175 051,87 грн, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Крім того, за неналежне виконання грошових зобов`язань позивач здійснив нарахування пені в розмірі 28 792,93 грн та 3% річних в розмірі 2 501,79 грн.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ст.ст. 193, 218, 230 ГК України, ст.ст. 11, 16, 509, 526, 527, 530, 536, 549, 599, 610-612, 625, 626, 628, 629, 901, 903 ЦК України.

17.10.2019 року від відповідача надійшов відзив, в якому останній, посилаючись на ст.ст. 551, 614 ЦК України, ст. 233 ГК України, спросить суд у задоволенні позовних вимог про стягнення 28 792,93 грн пені відмовити повністю. В обґрунтування поданого відзиву посилається на те, що товариство перебуває у важкому фінансово-економічному стані, який зумовлений значною заборгованістю споживачів усіх рівнів, зменшенням кількості повернень пільг та субсидій в рамках монетизації, а також діючою системою розподільчих рахунків. 08.09.2019 року відповідач звернувся з листом до позивача, в якому виклав наведені обставини та просив врахувати економічну ситуацію і специфіку фінансової складової товариства, а також піти на поступки у питанні плати за послуги з транспортування природного газу за грудень 2018 року - квітень 2019 року, у свою чергу, відповідач зобов`язався погасити борг до кінця опалювального періоду 2019-2020 років. Крім того, відповідач вказує, що вживає заходів з метою погашення заборгованості, зокрема ведеться безперервна робота з направлення попереджень, вимог, роз`яснень, відвідування боржників працівниками товариства, направлення відповідних листів керівникам бюджетних установ та підприємств усіх форм власності з вимогою вжиття ними заходів, спрямованих на погашення заборгованості, стягнення заборгованості у судовому порядку тощо.

Процесуальні рішення, заяви і клопотання сторін, результат їх розгляду.

Ухвалою суду від 02.10.2019 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання у справі призначено на 21.10.2019 року.

Заяв і клопотань від сторін не надходило.

У судовому засіданні 21.10.2019 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, оцінивши подані докази, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, суд установив таке.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

01.04.2016 року між позивачем (газотранспортне підприємство) та відповідачем (замовник) укладено договір на транспортування газу магістральними трубопроводами № Р-14-Т/16, за п. 1.1. якого газотранспортне підприємство зобов`язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (ГРС), а замовник зобов`язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, строки та порядку, передбачені умовами договору.

Згідно з п. 11.1. договору цей договір набирає чинності з 01.01.2016 року та укладається на строк до 31.12.2016 року. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Доказів того, що будь-яка із сторін заявила про припинення чи зміну умов вказаного договору, суду не надано, відтак договір вважається чинним.

У п.п. 2.2.-2.4. договору передбачено, що замовник передає газотранспортному підприємству газ в загальному потоці в підтверджених обсягах у пунктах приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи газотранспортного підприємства. При отриманні газу від замовника на пунктах приймання-передачі в магістральні трубопроводи газотранспортне підприємство не набуває права власності на нього. Газотранспортне підприємство приймає від замовника на пунктах приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи та здійснює його транспортування по території України до ГРС, де передає замовнику в загальному потоці в газорозподільні мережі.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.2.-3.4. договору послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами. Газотранспортне підприємство до 15 числа місяця, наступного за звітним, направляє замовнику два примірники акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою газотранспортного підприємства. Замовник протягом 2 днів з дати одержання акта наданих послуг зобов`язується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акту наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від писання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов договору або в судовому порядку. До прийняття рішення судом відповідні розрахунки за вартість послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються відповідно до даних газотранспортного підприємства. Акти наданих послуг є підставою для проведення розрахунків з газотранспортним підприємством.

Як установлено судом із матеріалів справи, позивачем у період з лютого по квітень 2019 року надано послуги з транспортування газу в обсязі 22 599,403 тис. кб.м. на загальну суму 195 258,85 грн, про що свідчать акти наданих послуг з транспортування природного газу № 02-19-Р-14-Т/16 від 28.02.2019 року в обсязі 10 205,678 тис.кб.м. на суму 88 177,06 грн, № 03-19-Р-14-Т/16 від 31.03.2019 року в обсязі 8 893,054 тис.кб.м. на суму 76 835,99 грн, № 04-19-Р-14-Т/16 від 30.04.2019 року в обсязі 3 500,671 тис.кб.м. на суму 30 245,80 грн.

Вказані акти підписані представниками сторін та скріплені їхніми печатками.

Пунктами 5.1.-5.5. договору передбачено, що розрахунки за послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються за тарифами, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Тарифи, визначені в п. 5.1. договору, є обов`язковими для сторін з дати набрання ними чинності. Визначена на їх основі вартість послуги буде застосовуватися сторонами при складанні актів наданих послуг та розрахунках за ці послуги згідно з умовами договору. Вартість фактично наданих послуг за звітний період визначається на підставі акта наданих послуг. Оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100% попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до 20 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснив часткові розрахунки за надані у лютому 2019 року послуги з транспортування природного газу на суму 20 206,98 грн, відтак заборгованість останнього перед позивачем становить 175 051,87 грн (67 970,08 грн за лютий (88 177,06 грн - 20 206,98 грн) + 76 835,99 грн за березень + 30 245,80 грн за квітень).

За підп. 6.2.1. п. 6.2. договору газотранспортне підприємство має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надані послуги, якому кореспондується обов`язок замовника, визначений підп. 6.3.2. п. 6.3. договору.

У разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 7.3. договору).

З урахуванням викладеного судом установлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із наданням послуг з транспортування природного газу та їх оплатою, а також відповідальністю за несвоєчасне проведення розрахунків, регулювання яких здійснюється ГК України та ЦК України.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 526 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як установлено судом, відповідач, отримавши від позивача послуги з транспортування природного газу, що стверджується актами наданих послуг з транспортування природного газу, у повному обсязі розрахунків за вказані послуги не провів, а відтак вимога про стягнення заборгованості в розмірі 175 051,87 грн підлягає задоволенню.

Стосовно нарахувань 3% річних та пені, то слід зазначити таке.

За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Договір про надання послуг є складним зобов`язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов`язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Беручи до уваги зазначене, правовідносини, які склалися на підставі договору на транспортування газу магістральними трубопроводами, є грошовим зобов`язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).

У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1. ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6. ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 549 ЦК України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Суд, здійснивши перерахунок 3% річних та пені, установив, що розмір перших становить 2 499,30 грн (при заявленому - 2 501,79 грн), а другої - 28 861,76 грн (при заявленому - 28 792,93 грн) (розрахунок додається), отже 3% річних підлягають частковому задоволенню, а пеня - у заявленому розмірі.

Заразом відповідачем заявлено клопотання про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення пені. Суд, розглянувши вказане клопотання, встановив таке.

Частинами 1, 2 ст. 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При застосуванні ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Зі змісту зазначених норм убачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Оцінивши фактичні обставини справи, у тому числі причини, з яких утворився борг, судом установлено, що основний борг сплачений відповідачем частково; ним вживаються заходи, спрямовані на його погашення; прострочення виконання зобов`язань з оплати є незначним, позивачем не доведено виникнення у нього збитків через неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань в частині проведення розрахунків за транспортування природного газу тощо.

Отже, враховуючи майновий стан обох сторін, загальний розмір основного боргу, наслідки порушення зобов`язання, беручи до уваги засади справедливості, добросовісності, розумності як складові елементи загального конституційного принципу верховенства права, закріплені у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України, зважаючи на правову природу пені та її основне призначення, суд, реалізовуючи свої дискреційні повноваження, зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором, а тому клопотання відповідач підлягає частковому задоволенню, а пеня, заявлена до стягнення, зменшенню на 30%.

За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 20 155,06 грн.

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст.ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про порушення майнових прав позивача, а відтак підстав для часткового задоволення позову та про стягнення з відповідача на користь позивача 175 051,87 грн основного боргу, 20 155,06 грн пені, 2 499,30 грн 3% річних.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

У позовній заяві позивачем зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 3 095,20 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи, що позов задоволено частково, відтак судовий збір в розмірі 3 094,89 грн покладається на відповідача, а решта - на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про стягнення в сумі 206 346,59 грн задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (33027, м. Рівне, вул. Данила Галицького, буд. 27, ідентифікаційний код 36598008) на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м.Київ, Кловський узвіз, 9/1, ідентифікаційний код 30019801) 175 051,87 грн основного боргу, 20 155,06 грн пені, 2 499,30 грн 3% річних.

У задоволенні позовних вимог про стягнення 2,49 грн 3% річних та 8 637,87 грн пені відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (33027, м. Рівне, вул. Данила Галицького, буд. 27, ідентифікаційний код 36598008) на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м.Київ, Кловський узвіз, 9/1, ідентифікаційний код 30019801) 3 094,89 грн судового збору.

Позивач: Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (01021, м.Київ, Кловський узвіз, 9/1, ідентифікаційний код 30019801).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (33027, м. Рівне, вул. Данила Галицького, буд. 27, ідентифікаційний код 36598008).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне судове рішення складене та підписане 21.10.2019 року.

Суддя О. Андрійчук