РІШЕННЯ

Іменем України

23 жовтня 2019 року м. Чернігівсправа № 927/595/19

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Романенко А.В., за участю секретаря судового засідання Дзюб Г.В., за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні розглянуто справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокім»,

вул. Слобідська, буд. 22, смт. Мала Дівиця, Прилуцький район, Чернігівська область, 17523;

до відповідача: Акціонерного товариства «Чернігівобленерго»,

вул. Гонча, буд. 40, м. Чернігів, 14000;

предмет спору: про визнання незаконним права вимоги щодо притягнення до відповідальності за перевищення договірної величини споживання електричної енергії

за участю представників сторін:

від позивача: Опанасенко В.В. представник (член дирекції ТОВ «Агрокім»), довіреність №05/04 від 05.04.2019;

від відповідача: Сиводід О.П. адвокат, довіреність №11/2707 від 11.05.2019; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №000189, видано 11.08.2017.

У судовому засіданні 23.10.2019, після закінчення оголошеної у відповідності до частини 2 статті 216 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України) перерви у судовому засіданні 02.10.2019, Господарським судом Чернігівської області на підставі частини 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

19.07.2019, до Господарського суду Чернігівської області, надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокім» (надалі ТОВ «Агрокім») до Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» (найменування якого змінено на Акціонерне товариство «Чернігівобленерго» у відповідності до п.п.1.1., 1.4. Статуту АТ «Чернігівобленерго», затвердженого 16.04.2019 загальними зборами акціонерів Товариства) (надалі АТ «Чернігівобленерго») з проханням визнати незаконним право вимоги АТ «Чернігівобленерго» щодо притягнення ТОВ «Агрокім» до відповідальності за перевищення договірної величини споживання електричної енергії у вигляді двократної вартості різниці фактично спожитої та договірної величини електричної енергії у розмірі 295396,47грн за листопад 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставною відмовою енергопостачальника споживачу в коригуванні (збільшенні) договірних обсягів споживання електричної енергії у спірному періоді та відповідно неправомірним нарахування подвійної вартості електроенергії в розмірі 295396,47грн, а також відсутністю у чинних нормативно-правових актах, зокрема у Законі України «Про ринок електричної енергії» та у Правилах роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312 (діючих у спірний період) положень, що передбачають відповідальність за перевищення споживання електричної енергії та встановлюють розмір такої відповідальності.

Ухвалою суду від 23.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №927/595/19 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 12.08.2019; встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали, але не пізніше 08.08.2019, для подання до суду та позивачу відзиву на позовну заяву.

У межах процесуальних строків, встановлених ухвалою суду від 23.07.2019, відповідач скористався своїм правом та надав до суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України) відзив на позовну заяву, в якому проти заявлених вимог заперечив у повному обсязі.

У підготовчому судовому засіданні 12.08.2019, судом, у відповідності до статті 183 ГПК України оголошено перерву до 27.08.2019 та встановлено сторонам строки для подачі письмових заяв по суті спору, зокрема: позивачу - тривалістю 5 календарних днів з моменту отримання відзиву на позов, але не пізніше 16.08.2019, для подачі до суду та відповідачу в порядку статей 166, 184 ГПК України письмової відповіді на відзив, відповідачу - тривалістю 5 календарних днів з моменту отримання відповіді на відзив, але не пізніше 23.08.2019, для подачі до суду та позивачу заперечення на відповідь на відзив у порядку статей 167, 184 ГПК України.

Сторони скористались правом на подачу заяв по суті спору в порядку статей 166, 167, 184 ГПК України з дотриманням процесуальних строків, встановлених судом.

У підготовчому судовому засіданні 27.08.2019, судом, за власною ініціативою в порядку частини 3 статті 177 ГПК України продовжено строк підготовчого провадження на 30 календарних днів (по 22.10.2019) та в порядку статті 183 ГПК України оголошено перерву до 02.10.2019.

04.09.2019 та 05.09.2019, на адресу суду від позивача та відповідача надійшло письмове клопотання про залучення до матеріалів справи належним чином завіреної копії листа НКРЕКП від 23.08.2019 №8971/20.2/7-19.

Виходячи з завдань підготовчого провадження, до яких у тому числі належить збір учасниками справи відповідних доказів, судом залучено до матеріалів справи належним чином завірену копію листа-роз`яснення НКРЕКП від 23.08.2019 №8971/20.2/7-19, зміст якого буде враховано при винесені рішення у справі.

За результатами підготовчого судового засідання 02.10.2019 за письмовою згодою обох сторін, суд, у відповідності до частини 6 статті 183 ГПК України розпочав розгляд справи по суті в той же день після закінчення підготовчого засідання.

У судовому засіданні 02.10.2019 у відповідності до частини 2 статті 216 ГПК України судом оголошено перерву до 23.10.2019.

02.10.2019 та 23.10.2019 позивач у судових засіданнях позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав наведених у позовній заяві.

Відповідач у відзиві на позов, та його повноважний представник у судових засіданнях 02.10.2019 та 23.10.2019 проти задоволення позовних вимог заперечував зазначивши, що умовами договору про постачання електричної енергії від 28.03.2014 №10443/1 (чинного на час існування спірних правовідносин), зокрема п.4.2.2. передбачено, що за перевищення протягом розрахункового періоду договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно із вимогами розділу 5 договору, споживач сплачує постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величини. За поясненнями відповідача, на розрахунковий період з 01 по 30 листопада 2018 року споживачу доведено 644900 кВт.год, що підтверджується додатками №5 та 5/1 до договору. 25.10.2018, згідно рахунку від 23.10.2018 №10443 Виробничого підрозділу Прилуцького району електричних мереж ПАТ «Чернігівобленерго» (надалі ВП Прилуцький РЕМ Товариства) споживачем сплачено плановий платіж за заявлений у листопаді 2018 року обсяг споживання активної електроенергії в сумі 1146812,58грн, про що свідчить платіжне доручення від 25.10.2018 №16059. Споживач листом від 20.11.2018 №АК01-06-535 звернувся до ВП Прилуцький РЕМ Товариства з проханням збільшити обсяг постачання електричної енергії на листопад 2018 року на 410300кВт.год. ВП Прилуцьким РЕМ Товариства листом від 22.11.2018 №13/2557 відмовлено споживачу в коригуванні (збільшенні) ліміту споживання електроенергії на листопад 2018 року, оскільки споживачем не виконано зобов`язання щодо оплати електричної енергії за договором.

23.11.2018, споживач повторно звернувся до АТ «Чернігівобленерго» листом №АК01-06-545 аналогічного змісту.

АТ «Чернігівобленерго» листом від 30.11.2018 №20/7054/01-13 відмовило споживачу в збільшенні договірних величин споживання електроенергії в розрахунковому періоді з 01-30 листопада 2018 року обґрунтувавши свою відмову тим, що за умовами договору споживач повинен був здійснити оплату 100% вартості заявленого обсягу споживання електроенергії на розрахунковий період з 01 по 30 листопада 2018 року в сумі 1849975,62грн (644900 кВт.год заявлений обсяг споживання на листопад 2018 року х 2,39052 грн/ кВт.год тариф) + ПДВ), у той час як на момент звернення (20.11.2018) споживач за розрахунковий період - листопад 2018 року сплатив 1737714,89грн, що складає 93% заявленого обсягу. Кошти в сумі 2188857,64грн сплачені споживачем 23.11.2018.

За твердженням відповідача, споживач на момент звернення до ВП Прилуцького РЕМ Товариства не здійснив у повному обсязі попередню оплату заявленого обсягу споживання за листопад 2018 року та оплату додаткового обсягу споживання у вказаному місяці (410300 кВт.год). З урахуванням зазначеного АТ «Чернігівобленерго» виставило споживачу рахунок №2D10443_11 від 30.11.2018 на суму 295396,47грн за споживання електроенергії понад договірну величину. Наведені дії узгоджені з нормами законодавства та умовами діючого договору.

Наголосив, що положення договору від 28.03.2014 №10443/1, у тому числі п.4.2.2., діяли у спірному періоді. Позивач не звертався ні до Товариства, а ні до суду з вимогою про розірвання чи зміну його умов. Навпаки, своїми діями намагався виконати умови даного договору, у тому числі щодо коригування (збільшення) договірних обсягів споживання електроенергії, однак у зв`язку з недоплатою за понаддоговірні обсяги, йому було відмовлено у збільшенні лімітів споживання у спірному розрахункову періоді.

Також відповідач вказав, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) та статті 20 Господарського кодексу України (надалі ГК України). Зауважив, що лист НКРЕКП від 14.01.2019 №57-35/61, що доданий позивачем до матеріалів справи, не носить обов`язкового характеру, а тому має бути оцінений з урахуванням положень нормативно-правових актів.

Позивач у відповіді на відзив проти аргументів відповідача заперечив вказавши, що статтею 20 ГК України положення якої кореспондується з положеннями статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним, тобто суд може захистити порушене право чи законні інтереси особи у інший спосіб. Звернув увагу, що оскільки чинне законодавство не визначає вичерпного переліку способів захисту прав та інтересів, то застосування конкретного способу залежить від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, та від характеру його порушення. Суб`єктивний інтерес ТОВ «Агрокім», за захистом якого останній звернувся до суду, полягає у встановленні правової визначеності відносно обсягу його грошового зобов`язання з оплати електроспоживання у листопаді 2018 року враховуючи, що наслідком несплати рахунку №2D10443_11 від 30.11.2018 є відключення підприємства позивача від електропостачання, про що неодноразово вказував відповідач у листах-попередженнях (копії наявні у матеріалах справи), що у підсумку призведе до зупинки господарської діяльності позивача.

Вказав, що умови договору про постачання електричної енергії від 28.03.2014 №10443/1, що стосуються відповідальності споживача за перевищення обсягу фактично спожитої за розрахунковий період електричної енергії, узгоджувались з приписами статті 26 Закону України «Про електроенергетику» чинного на момент укладення сторонами даного правочину. Разом з тим, 11.06.2017 набув чинності Закон України «Про ринок електричної енергії» за п.23 розділу Прикінцевих та перехідних положень якого визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про електроенергетику». Згідно чинного законодавства з 11.06.2017 поняття «договірна величина споживання електричної енергії», так само як і відповідальність за її перевищення у розрахунковому періоді, - відсутнє.

Звернув увагу, що 19.04.2018 втратила чинність постанова НКРЕКП від 31.07.1996 №28 «Про затвердження Правил користування електричною енергією» у зв`язку з набранням чинності постановою НКРЕКП «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» від 14.03.2018 №312 за п.6 якої до укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, що укладається зі споживачем, договірні відносини між споживачем та суб`єктом господарювання, що провадить діяльність з розподілу електричної енергії на підставі ліцензії з передачі електричної енергії (локальними) електричними мережами (або ОСР як правонаступника за договорами про користування електричною енергією та договорами про постачання електричної енергії), урегульовуються окремими положеннями діючих договорів про користування електричною енергією або договорів про постачання електричної енергії (у частині відносин споживача та електророзподільної організації), які не суперечать вимогам чинного законодавства у сфері електроенергетики. Зокрема сторони керуються вимогами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) з питань потужності, якості електричної енергії, окремих процедурних питань тощо. При цьому, у разі виникнення суперечностей між нормами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) та нормами законодавства про електроенергетику, сторони керуються вимогами чинного законодавства.

Позивач наголосив, що сторони при виконанні договору про постачання електричної енергії (положення якого відповідають умовам типового договору, затвердженого постановою НКРЕ від 31.07.1996 №28, що втратила чинність) повинні узгоджувати свою поведінку з урахуванням вимог саме чинного законодавства, яке не передбачає відповідальності за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та не встановлює її розміру в спірному періоді (листопад 2018 року). Аналогічних висновків дійшла комісія сектору НКРЕКП у Чернігівській області у листі-відповіді від 14.01.2019 №57-35/61 за результатами розгляду скарги позивача. Наведене також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постанові від 12.03.2019 у справі №923/252/18.

У письмових запереченнях на відповідь на відзив відповідач підтримав правову позицію наведену ним у відзиві на позов та озвучену його повноважним представником у судових засіданнях 02.10.2019 та 23.10.2019.

Факт наявності між сторонами договірних відносин підтверджено належним чином завіреною копією договору про постачання електричної енергії від 28.03.2014 №10443/1 з додатками до нього, в тому числі додатків №5 та №5/1 "Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу", додатковими угодами від 01.12.2014, 31.07.2015, 23.08.2018.

Звернення позивача до енергопостачальника з проханням збільшити договірні обсяги постачання електроенергії у листопаді 2018 року підтверджено листами від 20.11.2018 №АК 01-06-535 та від 23.11.2018 №АК 01-06-545, на які енергопостачальником листами від 22.11.2018 №13/2557, від 30.11.2018 №20/7054/01-13 надано відповіді (копії наявні в матеріалах справи).

Оплата позивачем договірних обсягів споживання електричної енергії у розрахунковому періоді листопад - грудень 2018 року підтверджено належним чином завіреними копіями платіжних доручень від 25.10.2018 №16059 та від 23.11.2018 №16928.

Вимога енергопостачальника про сплату споживачем двократної вартості активної електроенергії, спожитої у листопаді 2018 року з перевищенням договірного обсягу на 123571 грн/кВтг, підтверджується виставленим до сплати рахунком №2D10443_11 від 30.11.2018, а також листами-попередженнями від 17.12.2018 №13/2633 та від 01.07.2019 №13/481 про припинення електропостачання ТОВ "Агрокім".

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши повноважних представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 1 статті 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».

Згідно статті 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір на постання електричної енергії споживачу. З огляду на приписи частини 1 статті 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

28.03.2014, між Публічним акціонерним товариством «Чернігівобленерго» (новим найменуванням якого є Акціонерне товариство «Чернігівобленерго» п.1.1. та п.1.4. Статуту, ) (постачальник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрокім» (споживач за договором) укладено договір №10443/1 про постачання електричної енергії /згідно типової форми, затвердженої постановою НКРЕКП від 31.07.1996 №28/ (надалі Договір від 28.03.2014) за умовами якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 4665 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Точка продажу електричної енергії встановлена згідно додатків №2-2/2 «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін». Приєднана потужність у точці підключення становить 4660кВт.; 355 кВт..

Сторони в п.2.1. Договору від 28.03.2014 погодили, що під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, вони зобов`язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (надалі ПКЕЕ).

Пунктами 2.2.2. та 2.2.4. Договору від 28.03.2014 на відповідача покладено обов`язок постачати споживачу електроенергію, як різновид товару, в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього договору (додаток №5 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу») та надавати споживачу рахунки на оплату спожитої електроенергії та інших платежів за розрахунковий період у терміни визначені в Додатку № 3 до цього договору «Порядок розрахунків».

Згідно пунктів 2.3.2. та 2.3.3. Договору від 28.03.2014 на споживача покладено обов`язок дотримуватись режиму споживання електричної енергії згідно з умовами розділу 5 цього договору та режиму роботи електроустановки згідно додатку №6 до цього договору «Режим роботи електроустановок споживача»; оплачувати постачальнику вартість спожитої електричної енергії за діючими у цей період тарифами по класах напруги, а також вносити всі інші платежі за розрахунковий період згідно з умовами Додатку № 3 до цього договору «Порядок розрахунків», Додатку № 4 до цього договору «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» та діючого законодавства.

Розділом 5 договору «Порядок визначення та узгодження договірних величин споживання електричної енергії та потужності», а саме п.5.1. та п.5.2. встановлено, що для визначення договірних величин споживання електричної енергії та потужності на наступний рік споживач не пізніше 01 листопада поточного року надає постачальнику відомості про розмір очікуваного споживання електричної енергії (додаток «Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу»). У разі ненадання споживачем зазначених відомостей у встановлений термін розмір очікуваного споживання електричної енергії (потужності) на наступний рік установлюється постачальником на рівні відповідних періодів поточного року. Договірні величини споживання електричної енергії визначаються на рівнях заявлених споживачем згідно п.5.1. цього договору обсягів.

Додатками №5 та №5/1, з урахуванням редакції додаткової угоди від 23.08.2018 №5 про внесення змін та доповнень до Договору від 28.03.2014, сторонами погоджено на листопад 2018 року (розрахунковий період з 01.11.2018 по 30.11.2018) обсяги постачання електричної енергії на рівні 644900 кВт.год (639700 кВт.год + 5200 кВт.год) та на грудень 2018 року (розрахунковий період з 01.12.2018 по 31.12.2018) на рівні 324100 кВт.год (318800 кВт.год + 5300 кВт.год).

За умовами п.3.2.1. Договору від 28.03.2014 споживач має право на зміну (коригування) договірних величин споживання у порядку, визначеному умовами розділу 5 цього договору.

Виходячи з умов п.5.5. Договору від 28.03.2014 звернення споживача щодо коригування протягом поточного розрахункового періоду договірних величин розглядаються постачальником відповідно до передбаченої ПКЕЕ процедури.

Додатком № 3 «Порядок розрахунків за використану електричну енергію», з урахуванням редакції додаткової угоди від 23.08.2018 №5 про внесення змін та доповнень до Договору від 28.03.2014 сторони встановили, що позивач (споживач) здійснює оплату електричної енергії, спожитої протягом розрахункового періоду, який встановлюється з 1 по 31 число календарного місяця включно, у формі попередньої оплати, самостійно 25 числа поточного місяця на наступний розрахунковий період у розмірі повної вартості заявленого обсягу споживання електричної енергії на наступний розрахунковий період. Розмір суми попередньої оплати розраховується позивачем самостійно як сума добутків визначених на наступний розрахунковий період рівнів тарифу відповідного класу напруги на очікуваний обсяг/частку очікуваного обсягу споживання електричної енергії. При цьому, якщо сума платежів, здійснених протягом розрахункового періоду, перевищує вартість фактично спожитої електроенергії, різниця зараховується як часткова оплата заявленого на наступний розрахунковий період обсягу електричної енергії. Остаточний розрахунок протягом 5-ти робочих днів від дня отримання рахунку.

За п.9.4. Договору від 28.03.2014, з урахуванням редакції додаткової угоди №5 від 23.08.2018 про внесення змін та доповнень до нього, договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31 грудня 2018 року. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Кінцевий строк дії договору встановлюється до: по об`єкту водонапірна башня КТП-1222 с. Дубовий Гай до 31.12.2019 на період дії договору оренди №04/7 від 25.04.2017; по об`єкту водонапірна башня КТП-462 с. Петрівка, вул. О. Макренець, 8, до 31.12.2019 на період дії договору оренди №04/6 від 25.04.2017.

Таким чином, між сторонами склались правовідносини з постачання електричної енергії на підставі письмового договору, що відповідає типовій формі затвердженій постановою НКРЕКП від 31.07.1996 №28 (з урахуванням внесених змін та доповнень).

З матеріалів справи вбачається, що 25.10.2018, позивачем згідно виставленого відповідачем рахунку №10443 від 23.10.2018 в рахунок розрахункового періоду - листопад 2018 року, за платіжним дорученням №16059 від 25.10.2018 сплачено 1146812,58грн.

Судом взято до уваги, що за актом звірки взаємних розрахунків станом на 21.11.2018, за договором від 28.03.2014, за позивачем обліковувалась переплата (позитивне сальдо) у розмірі 1737714,88грн, з яких: 1146812,58грн авансовий платіж за листопад 2018 року та 590902,30грн переплата за попередній місяць (жовтень 2018 року).

Одночасно розмір авансового платежу за листопад 2018 року виходячи з заявлених обсягів споживання (644900 кВт.год), що мав бути сплачений позивачем станом на 25.10.2018 становив 1849975,62грн (644900 кВт.год х 2,39052 грн/кВт.год)+ПДВ). Сума недоплати авансового платежу за листопад 2018 року станом на 25.10.2018 склала 112260,74грн.

20.11.2018, позивач звернувся до Прилуцького РЕМ ПАТ «Чернігівобленерго» листом №АК 01-06-535 з проханням збільшити обсяг постачання електричної енергії на листопад 2018 року на 410300 кВт.год.

22.11.2018, Прилуцьке РЕМ ПАТ «Чернігівобленерго» листом №13/2557 відмовило позивачу в коригуванні (збільшенні) ліміту споживання електричної енергії на листопад 2018 року (розрахунковий період з 01-30 листопада) з причин невиконання споживачем зобов`язань щодо оплати електричної енергії за Договором.

23.11.2018, позивачем згідно платіжного доручення №16928 від 23.11.2018 в рахунок оплати вартості активної електроенергії згідно договору від 28.03.2014 (з огляду на призначення платежу вказане платником) було сплачено 2188857,64грн.

У цей же день позивач повторно звернувся до ПАТ «Чернігівобленерго» з проханням скоригувати (збільшити) обсяги споживання електроенергії у листопаді 2018 року.

Листом від 30.11.2018 №20/7054/01-13 відповідач повторно відмовив позивачу в збільшенні лімітів споживання у вказаному періоді мотивуючи свою відмову відсутністю оплати додатково заявлених обсягів споживання електроенергії у листопаді 2018 року.

Виходячи з додатково заявленого позивачем обсягу споживання електроенергії у листопаді 2018 року (410300 кВт.год) його вартість становила 1176996,43грн (410300 кВт.год х 2,39052 грн/кВт.год) + ПДВ).

На думку відповідача, сплачені позивачем 23.11.2018 кошти в сумі 2188857,64грн були правомірно ним зараховані в рахунок авансового платежу за листопад 2018 року в сумі 112260,74грн (сума недоплати станом на 25.10.2018) та в рахунок авансового платежу за грудень 2018 році в сумі 929721,04грн (324100 кВт.год х 2,39052 грн/кВт.год) + ПДВ) (граничний строк по оплаті якого припадає на 26.11.2018). Тобто, залишок коштів у сумі 1146875,86грн, всупереч твердженням позивача, був недостатнім для повної оплати додатково заявлених обсягів споживання електроенергії у листопаді 2018 року.

За висновком суду, підстави для розподілу коштів, сплачених позивачем 23.11.2018 в іншому порядку, а саме в рахунок першочергового зарахування в оплату вартості додатково заявлених обсягів споживання, відсутні, з огляду на те, що в призначені платежу позивач не вказав, що ці кошти сплачуються саме в рахунок додатково заявлених обсягів споживання електроенергії у листопаді 2018 року.

Одночасно залишок коштів у сумі 1146875,86грн перерахований на рахунок відповідача 23.11.2019, був достатнім для оплати додатково заявлених обсягів споживання на рівні 399799,99 кВт.год, натомість наведені обставини відповідачем були проігноровані. Відмова відповідача у збільшенні позивачу лімітів споживання у спірному періоді на 399799,99 кВт.год є невмотивованою.

З матеріалів справи вбачається, що фактичний обсяг споживання позивачем активної електроенергії у листопаді 2018 року склав 768471 кВт.год, тобто перевищення договірного обсягу споживання склало 123571 кВт.год (768471 кВт.год 644900 кВт.год).

З наведеного слідує, що кошти в розмірі 1146875,86грн (сплачені 23.11.2018, тобто за 7 календарних днів до закінчення розрахункового періоду) були достатніми для повної оплати наведених обсягів фактичного споживання за діючим тарифом у спірному періоді.

Всупереч наведеним обставинам, відповідачем було додатково виставлено позивачу до оплати рахунок №2D10443_11 від 30.11.2018 за споживання електроенергії понад договірну величину, виходячи з обсягу 123571 кВт.год на суму 295396,47грн.

У подальшому з огляду на те, що відповідач обліковує за позивачем непогашену заборгованість у розмірі 295396,47грн за споживання в листопаді 2018 року електроенергії понад договірну величину, він звертався до позивача листами-попередженнями №13/2633 від 17.12.2018 та №13/481 від 01.07.2019 про припинення електропостачання останнього.

Враховуючи наведені обставини позивач звернувся до суду з позов про визнання незаконним права вимоги АТ «Чернігівобленерго» щодо притягнення ТОВ «Агрокім» до відповідальності за перевищення у листопаді 2018 року договірної величини споживання електричної енергії у вигляді двократної вартості різниці фактично спожитої та договірної величини електричної енергії у розмірі 295396,47грн.

У листопаді 2018 року правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулювання відносин, пов`язаних з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначено Законом України «Про ринок електричної енергії», який набув чинності 11.06.2017.

Пунктом 23 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про електроенергетику» крім: визначення термінів «енергогенеруючі компанії», «енергопостачальники», «оптовий ринок електричної енергії України», «учасники оптового ринку електричної енергії України», «граничні показники», «поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптового ринку електричної енергії», «алгоритм оптового ринку електричної енергії», «оптове постачання електричної енергії», «уповноважений банк», передбачених статтею 1, які втрачають чинність з дати початку дії нового ринку електричної енергії; статті 9, яка втрачає чинність через 12 місяців з дня набрання чинності цим Законом; абзаців першого та другого частини другої статті 12, які втрачають чинність з дати початку дії нового ринку електричної енергії; статей 15, 15-1, 17, які втрачають чинність з дати початку дії нового ринку електричної енергії.

Обов`язок зі сплати споживачами (крім населення та навчальних закладів) енергопостачальнику вартість різниці фактично спожитої та договірної величини, у випадку споживання електроенергії понад договірну величину, було передбачено частиною 6 статті 26 Закону України «Про електроенергетику», який втратив чинність з 11.06.2017, та узгоджувався з умовами п.4.2.2. Договору про постачання електричної енергії від 28.03.2014 №10443/1, укладеного сторонами 28.03.2014 у відповідності до типової форми для таких договорів, затвердженою постановою НКРЕКП від 31.07.1996 №28 (зареєстрованою МЮУ 02.08.1996 №417/1442).

Правила користування електричною енергією, якими передбачався порядок встановлення та коригування лімітів споживання електроенергії, а також можливість нарахування постачальником підвищеної вартості різниці між фактично спожитим та договірним обсягом споживання електроенергії за середньозваженим тарифом (п.4.2., п.4.4., п.6.17. та п. 8.1.), - втратили чинність 11.06.2018.

Чинний Закон України «Про ринок електричної енергії», так само як і Правила роздрібного ринку електричної енергії, діючих у спірному періоді, не передбачають відповідальності за порушення договірних обсягів споживання електричної енергії. Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312, що набули чинності 19.04.2018, не передбачено серед істотних умов договору на постачання електричної енергії (п.3.2.6.) таких понять як «договірна величина споживання» та «відповідальність за перевищення договірних величин споживання».

За частиною 1 статті 276 ГК України загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін. При цьому, частиною 2 даної норми встановлено, що пропозиції абонента щодо кількості та видів енергії, строків її відпуску є пріоритетними за наявності виробничих можливостей у енергопостачальника.

За п.2.4.3. Правил роздрібного ринку електричної енергії відомості про обсяги очікуваного споживання електричної енергії в наступному році з помісячним або поквартальним розподілом подаються всіма споживачами (крім побутових) оператору системи у термін, обумовлений договором, у порядку, встановленому Кодексом систем розподілу. Щодо об`єктів побутових споживачів, а також у разі ненадання непобутовим споживачем зазначених відомостей про обсяги очікуваного споживання електричної енергії в наступному році з помісячним або поквартальним розподілом у встановлений договором термін розмір очікуваного споживання електричної енергії на наступний рік визначається оператором системи за фактичними обсягами споживання у відповідних періодах поточного року, що минули, та у відповідних періодах минулого року, які відповідають майбутнім періодам поточного року.

Обсяги очікуваного споживання повинні об`єктивно відображати прогнозоване споживання електроенергії або бути максимально наближеними до фактичних обсягів споживання у відповідних періодах поточного року, що минули, та у відповідних періодах минулого року, які відповідають майбутнім періодам поточного року.

Наведене узгоджується із висновками НКРЕКП у листі №8971/20.2/7-19 від 23.08.2019.

Факт перевищення позивачем договірних величин споживання електричної енергії мав місце у листопаді 2018 року, тобто після набрання чинності наведених змін у законодавстві.

Доводи відповідача про правомірність нарахування подвійної вартості електроенергії в сумі 295396,47грн, спожитої позивачем у листопаді 2018 року понад договірні обсяги (123571кВт.год) з огляду на чинність умов договору про постачання електричної енергії від 28.03.2014, зокрема п.4.2.2., не можуть бути взяті судом до уваги враховуючи наступне.

Пунктом 6 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 №312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» /набула чинності 19.04.2018/ передбачено, що до укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладається зі споживачем, договірні відносини між споживачем та суб`єктом господарювання, що провадить діяльність з розподілу електричної енергії на підставі ліцензії з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами (або ОСР як правонаступником за договорами про користування електричною енергією та договорами про постачання електричної енергії) урегульовуються окремими положеннями діючих договорів про користування електричною енергією або договорів про постачання електричної енергії (у частині взаємовідносин споживача і електророзподільної організації), які не суперечать вимогам чинного законодавства у сфері електроенергетики. Зокрема сторони керуються вимогами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) з питань потужності, якості електроенергії, окремих процедурних питань тощо. У разі виникнення суперечності між нормами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) та нормами законодавства про електроенергетику сторони керуються вимогами чинного законодавства.

Умови п.4.2.2. Договору про постачання електричної енергії від 28.03.2014, яким встановлено міру відповідальності споживача за перевищення протягом розрахунково періоду договірних величин споживання електроенергії суперечать вимогам чинного законодавства на час виникнення спірних відносин сторін (листопад 2018 року), оскільки норми Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правила роздрібного ринку електричної енергії не встановлюють ні порядку коригування обсягів споживання електричної енергії у розрахунковому періоді, а ні відповідальності за перевищення обсягів такого споживання. В той час як пропозиція абонента щодо кількості та видів енергії, строків її відпуску є пріоритетною за наявності виробничих можливостей у енергопостачальника (частина 2 статті 276 ГК України).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп99 «У справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини 1 статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно правових актів)» за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом законної сили і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що притягнення ТОВ «Агрокім» до відповідальності за перевищення у листопаді 2018 року договірної величини споживання електроенергії та відповідно вимога про оплату вартості електроенергії, спожитої понад договірний обсяг у двократному розмірі (295396,47грн) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та порушують охоронювані законом права та інтереси позивача.

При цьому, суд вважає за доцільне зазначити, що відмовляючи позивачу в коригуванні величин споживання у спірному періоді відповідач керувався положеннями Правил користування електричної енергії (як зазначено у відзиві на позов), що на той момент вже втратили чинність. Проте положення Договору від 28.03.2014, які передбачали право споживача на коригування обсягів споживання електричної енергії в розрахунковому періоді, не встановлювали самого порядку реалізації такого права (п.5.5.), відсилаючи до Правил користування електричною енергією, що у спірному періоді вже не діяли. Відтак право споживача на коригування договірних обсягів споживання електроенергії, виходячи з умов зазначеного договору, взагалі не могло бути реалізовано.

Щодо обраного позивачем способу захисту свого права та інтересу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 16 ЦК України положення якої кореспондуються зі статтею 20 ГК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, однак наведений перелік не є вичерпним. Тобто, суд може захистити порушене право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За частиною 2 статті 5 ГПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

При цьому, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено право людини на доступ до правосуддя, а відповідно статтею 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав. З наведеного слідує, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. У кінцевому результаті ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

У рішенні від 15.11.1996 Європейського суду з прав людини у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» визначено, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачені Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судових захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, суд указав, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально- правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту не заборонений законом.

Враховуючи, що положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права та інтересу підлягають судовому захисту й у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтями 16 ЦК України та 20 ГК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Відтак виходячи зі змісту порушеного права, характеру його порушення та фактичних обставин справи, суд вважає, що позов про визнання незаконним права вимоги відповідача щодо притягнення позивача до відповідальності за перевищення договірної величини споживання електричної енергії у вигляді двократної вартості різниці фактично спожитої та договірної величини електричної енергії у розмірі 295396,47грн за листопад 2018 року, є правомірним та підлягає задоволенню.

При ухвалені рішення у справі суд у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

За статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до п.2 частини 1 статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Таким чином, з огляду на те, що заявлений позов підлягає задоволенню в повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору за розгляд наявного спору (немайнового характеру), що сплачений до Державного бюджету, підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача в сумі 1921,00грн.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокім» (17523, Чернігівська область, Прилуцький район, смт. Мала Дівиця, вул. Слобідська, 22, ) до Акціонерного товариства «Чернігівобленерго» (14000, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Гонча, 40, ) про визнання незаконним права вимоги щодо притягнення до відповідальності за перевищення договірної величини споживання електричної енергії, - задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати незаконним право вимоги Акціонерного товариства «Чернігівобленерго» () щодо притягнення Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокім» () до відповідальності за перевищення договірної величини споживання електричної енергії у вигляді двократної вартості різниці фактично спожитої та договірної величини електричної енергії у розмірі 295396,47грн за листопад 2018 року.

3. Стягнути з Акціонерного товариства «Чернігівобленерго» (14000, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Гонча, 40, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокім» (17523, Чернігівська область, Прилуцький район, смт. Мала Дівиця, вул. Слобідська, 22, ) 1921,00грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у порядку визначеному статтею 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 23.10.2019.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя А.В. Романенко