ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2019 року м.Дніпро Справа № 904/3087/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Антоніка С.Г. (доповідач),

суддів Березкіної О.В., Іванова О.Г.,

розглянувши в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду, в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.08.2019 (суддя Новікова Р.Г., повне рішення складено 27.08.2019) у справі № 904/3087/19

за позовом Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів», м. Нікополь, Дніпропетровської області

до відповідача-1 Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Дніпро

відповідача-2 Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод», м. Дніпро

про стягнення вартості недостачі товару з відповідача-1 в розмірі 11528,29 грн і з відповідача-2 11528,29 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» про стягнення з відповідача-1 вартості недостачі в розмірі 11528,29 грн. і стягнення з відповідача-2 вартості недостачі в розмірі 11528,29 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані зафіксованою під час видачі вантажу комерційним актом № 466001/47 від 31.01.2019 недостачею відправленої відповідачем-2 продукції, яку відповідач-1 відповідно до накладної № 45432911 перевозив у вагоні № 56712763.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.08.2019 позов у справі № 904/3087/19 задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» вартість недостачі вантажу у розмірі 11528,29 грн. і судовий збір у сумі 960,50 грн.

У задоволенні позову в частині стягнення вартості недостачі вантажу у розмірі 11528,29 грн. з Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до відповідача-2 місцевий господарський суд дійшов висновку щодо недоведеності вини вантажовідправника у недостачі вантажу.

Водночас, задоволення вимог до відповідача-1 мотивоване покладенням Статутом залізниць України відповідальності за збереження вантажу, в разі прийняття вагону із продукцією без зауважень, на перевізника, оскільки коли під завантаження подано несправний за своїм технічним станом вагон, відправник повинен відмовитись від його використання.

Акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.08.2019 у справі № 904/3087/19 в частині відмови у задоволенні вимог до відповідача-2 і ухвалити у цій частині нове рішення, яким задовольнити позов у даній справі в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням відповідачем-2 покладеного на нього Статутом залізниць обов`язку перевірки вагону його придатності у комерційному відношенні для перевезення вантажу та не вчинив заходів для запобігання втрати вантажу, що спричинило втрату його частини, вартість якої і просить стягнути позивач.

Приватне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний завод» у відзиві заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні, а оскаржене рішення залишити без змін.

Відповідач-2 зазначає, що вагон № 56712763 оглянутий працівниками залізниці на предмет його відповідності для перевезення вантажу і у комерційному, і у технічному відношенні. Вагон прийнятий залізницею до перевезення, про що у графі 56 накладної № 45432911 проставлений штемпель, чим перевізник підтвердив придатність зазначеного вагону до перевезення і взяв на себе відповідальність за збереження вантажу.

Нестача вантажу, зазначені у комерційному акті № 466001/47 від 31.01.2019 порушення маркування вантажу, наявні поглиблення, наряду із технічною справністю вагону, на думку відповідача-2, свідчать про крадіжку вантажу під час його перевезення залізницею, що виключає відповідальність відправника.

Акціонерне товариство «Українська залізниця» відзив на апеляційну скаргу не надало.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.09.2019 колегією суддів у складі головуючого судді Антоніка С.Г. (доповідач), суддів Березкіної О.В., Іванова О.Г. відкрито провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.08.2019 у справі № 904/3087/19. Розгляд скарги вирішено провести в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, зазначає наступне.

Як встановлено господарським судом при розгляді справи і вбачається з матеріалів справи зі станції відправлення Діївка Придніпровської залізниці 26.01.2019 Приватне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний завод» здійснило відправлення вагону № 56712763 на станцію Нікополь Придніпровської залізниці Акціонерному товариству «Нікопольський завод феросплавів», що підтверджується залізничною накладною № 45432911 (а.с. 21).

Відповідно до рахунку-фактури № ДМЗ00000867 від 28.01.2019, вказана відправка здійснена на підставі договору поставки № 13-03-18 від 13.03.2018. Вартість 1 тони вантажу без ПДВ становить 8833,94 грн (а.с. 22).

Під час видачі вантажу з перевіркою була встановлена вагова недостача продукції у вагоні № 56712763. За вказаним фактом був складений комерційний акт № 466001/47 від 31.01.2019 (а.с. 20).

У розділі «Д» комерційного акту № 466001/47 від 31.01.2019 зазначено: у доповнення до актів загальної форми № 31741 станції Запоріжжя Ліве, № 1032 та акту про технічний стан вагону № 1 станції Нікополь. При комісійному зважуванні, перевірки тари після вивантаження вагону, на 100 тонних тензометричних вагонних вагах одержувача, перевірених органами Держстандарту 20.07.2018, виявлено менше проти документа на 3150 кг коксу непоіменованого у алфавіті, який у вагоні вміститися міг. По документу навантаження вище рівня бортів шапка 150 мм, вантаж маркований дві повздовжні смуги.

У дійсності, навантаження згідно актам загальної форми № 31741 станції Запоріжжя Ліве та № 1032 станції Нікополь, шапкою вище бортів 15 см, із-за сніжного покриття маркування не проглядається, над 6-7 люками поглиблення довжиною 250 см на всю ширину вагона глибиною на всю вишину навантаження. Кузов вагона цільнометалевий, з одного боку вагона 7-му люку на підлозі вагона у люку для очистки зазор, довжиною 50 см, шириною 10 см. На момент прибуття течі вантажу не було, зазор ущільнений власним вантажем. Згідно акту про технічний стан вагону № 1, вагон технічно справний. Комісійне зважування перевірку тари після вивантаження з зупинкою без роз`єднання проводили прийомоздавальники Скорик, Косенко, представник вантажоодержувача Марченко, Бохан, ДС Гавриленко, в.о. заст. ДС Боренко. Зважування проводилось двічі, нестача вантажу підтвердилась.

Позивач вважає, що недостача вантажу в спірному вагоні виникла з вини відповідачів, які не забезпечили збереження вантажу.

Предметом позову у цій справі є стягнення з перевізника і вантажовідправника вартості недостачі товару.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення (частини 1, 3 статті 908 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 908 Цивільного кодексу договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно із пунктом 1 Загальних положень Статуту залізниць України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, накладна основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача. Накладна є одночасно договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Накладною № 45432911 від 26.01.2019 підтверджується укладення між Приватним акціонерним товариством «Дніпровський металургійний завод» і Акціонерним товариством «Укрзалізниця» договору перевезення 45450 кг коксу непойменованого в алфавіті на користь Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів».

Згідно із перевізним документом, вантаж вагою 42450 кг перевозиться у вагоні № 56712763 становить 42450 кг.

За змістом статті 31 Статуту залізниць України та пунктів 5 і 6 Правил перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 542 від 20.08.2001, у вагонах відкритого типу вантажовідправник перед навантаженням вантажу у вагон повинен визначити його придатність для перевезення вантажу у комерційному відношенні, при завантаженні вантажів, які містять дрібні фракції, усунути щілини та конструктивні зазори вагонів, а також вжити заходів щодо запобігання видуванню або висипанню вантажу.

Відповідно до частини 3 статті 32 Статуту залізниць України, відправник зобов`язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов навантаження і кріплення вантажів.

Згідно статті 24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Відповідно до частини 3 статті 917 Цивільного кодексу України перевізник має право відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

У накладній № 45432911 від 26.01.2019 як вантажовідправником, так і залізницею під час завантаження і після завантаження не було зроблено жодних письмових зауважень, щодо непридатності вагонів (в комерційному та технічному відношенні) для перевезення вантажу у вагонах відкритого типу. Не було зауважень залізниці і до якості здійсненого відправником завантаження.

Вказане свідчить про те, що відправник належним чином здійснив навантаження та підготовку вантажу до транспортування.

Крім того, положення Статуту залізниць України передбачають, що в разі завантаження вантажу у технічно несправні вагони або вагони, непридатні для перевезення даного виду вантажів, перевізник був зобов`язаний відмовитись від приймання вантажу до перевезення.

Згідно зі статтею 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до частини 2 статті 308 Господарського кодексу України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

У частинах 1-3 статті 314 Господарського кодексу України зазначено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про залізничний транспорт» визначено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Згідно із частиною 1 статті 23 вищевказаного Закону, перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України.

Відповідно до статті 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами перевезення вантажів іншому підприємству.

За умовами статті 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Вказані норми передбачають презумпцію вини перевізника у разі втрати, нестачі, псування й ушкодження вантажу, прийнятого до перевезення, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини. Обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на перевізникові. Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення. Крім того, він також зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі. Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: усунення цих обставин не залежало від перевізника; перевізник не міг запобігти цим обставинам.

Тобто, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Залізниця після проставлення відповідної відмітки в залізничній накладній, взяла на себе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу, а також підтвердила, що саме вона несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу.

У відповідності до статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Недостача вантажу у вагоні № 56712763 зафіксовано комерційним актом № 466001/47 від 31.01.2019, в якому зазначено про порушення маркування вантажу й наявність поглиблень.

Враховуючи те, що вантаж прийнятий залізницею до перевезення без зауважень, а прибуття вантажу з недостачею відбулось у технічно-справному вагоні, що зафіксовано у комерційному акті № 466001/47 від 31.01.2019, встановлені комерційним актом порушення маркування і поглиблення у навантаженні, свідчать про його втрату під час перевезення, тому апеляційний господарський суд вважає саме Публічне акціонерне товариство «Укрзалізниця» відповідальним за його втрату.

Доказів на підтвердження обставин, які звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу відповідачем місцевому господарському суду не надано.

У зв`язку з наведеним, апеляційний господарський доходить висновку про доведення факту порушення перевізником своїх зобов`язань з перевезення вантажу залізничним транспортом, тому погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо задоволення вимог спрямованих до відповідача-1.

З цих же причин місцевий господарський суд правомірно відхилив вимоги позовної заяви спрямовані до відповідача-2.

Апеляційний господарський суд не погоджується з доводами апеляційної скарги, що втрата вантажу є наслідком непридатності вагону у комерційному відношенні для перевезення такого виду вантажу.

Як правильно зазначено місцевим господарським судом, вагон (контейнер) може бути цілком справним, але таким, що не забезпечить збереження якості певного вантажу, наприклад має стійкий запах, що впливає на завантажені до нього продовольчі товари. Саме в такому випадку йдеться про непридатність вагона (контейнера) у комерційному відношенні.

Апеляційний господарський суд зазначає, що під втратою вантажу внаслідок його перевезення у комерційно непридатному вагоні для такого виду вантажів мається на увазі псування цього вантажу, його знецінення, що призводить до понесення вантажоодержувачем збитків внаслідок неможливості використання товару у цілях для яких його було придбано.

Відповідно до накладної № 45432911 залізницею у вагоні № 56712763 перевозився кокс непойменований в алфавіті.

Скаржник не зазначив, які притаманні зазначеному товару властивості, метою використання яких і було його придбання позивачем, втрачено внаслідок використання для перевезення цього вантажу комерційно непридатним вагоном № 56712763.

Підставою позову є стягнення суми грошових коштів втраченої вартості товару через зменшення його ваги (кількісні показники товару) під час перевезення. Посилань на знецінення товару внаслідок втрати його природних властивостей позовна заява не містить, у зв`язку з чим місцевий господарський суд правомірно відхилив позов в частині вимог до відповідача-2.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду зміні або скасуванню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.08.2019 у справі № 904/3087/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.08.2019 у справі № 904/3087/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Судді О.В. Березкіна

О.Г. Іванов