ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2019 р. Справа№ 910/4656/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

Розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2019 у справі № 910/4656/19 (суддя Сташків Р.Б., м. Київ)

за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка", м. Київ

до товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант", м. Київ

про стягнення 12 237,94 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.06.2019 у справі № 910/4656/19 позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 11 855,09 грн. відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування), 274,69 грн. втрат від інфляції, 108,16 грн. 3% річних, а також 1 921,00 грн. судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що не отримавши від позивача жодних документів, які б давали можливість встановити наявність та дійсність права позивача на отримання страхового відшкодування, факт дорожньо-транспортної пригоди, а основне- розмір заподіяної шкоди за полісом №АК/3885823, 07.11.2018 відповідачем було прийнято вмотивоване рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, про що листом № 12/3114 повідомлено позивача.

На думку скаржника, судом не враховано того факту, що навіть за відсутності опису вкладень, що підтверджував факт отримання позивачем листа № 5543 від 14.09.2018, доведеним є факт направлення позивачу та отримання ним листа № 12/3114 від 07.11.2018 про відмову у виплаті страхового відшкодування, у якому позивачу було детально роз`яснено та обґрунтовано всі причини, що слугували для відмови йому у виплаті страхового відшкодування, зокрема, зазначено про те, що відповідачем не одержано переліку додатків до заяви № 22958. Суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, який передує виплаті страхового відшкодування, а саме встановлення наявності чи відсутності законних підстав (права) у особи, яка хоче отримати безпосередньо цю виплату.

Скаржник зазначає, що оскільки у даному випадку грошове зобов`язання з боку відповідача порушено не було, оскільки строк для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування на користь позивача навіть не було розпочато, тому підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних взагалі немає.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2019 у справі № 910/4656/19 апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2019 у справі № 910/4656/19 залишено без руху.

09.08.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду (канцелярію) від Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" надійшло клопотання (на виконання ухвали суду) з додатком, а саме з оригіналом платіжного доручення № 2160 від 19.07.2019.

В апеляційній скарзі, скаржник просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2019 у справі № 910/4656/19. Дану вимогу суд апеляційної інстанції приймає за клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Частиною 1 статті 119 ГПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження, а частина 2 статті 124 Конституції України передбачає право особи на захист судом його прав.

Таким чином, розглянувши зазначене вище клопотання судова колегія вважає, що клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Окрім того, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду зазначає, згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921,00 грн.*100 = 192 100,00 грн.).

Враховуючи, що предметом розгляду у даній справі є стягнення 12 237,94 грн., то вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Підстав для повернення апеляційної скарги та відмови у відкритті апеляційного провадження судовою колегією не встановлено.

Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час винесення ухвали до суду не надійшло.

Враховуючи, те що скаржник усунув недоліки зазначені в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2019 у справі № 910/4656/19, колегія суддів апеляційної інстанції, визнає подані матеріали достатніми для відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.08.2019 задоволено клопотання Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2019 у справі № 910/4656/19. Відкрито апеляційне провадження у справі № 910/4656/19. Ухвалено здійснювати розгляд апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2019 у справі № 910/4656/19 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

20.08.2019 від позивача через відділ канцелярії суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач вказує на те, що з відповідною заявою (в додатку до заяви зазначено перелік доданих документів) про відшкодування витрат в порядку суброгації та на умовах ст. 35 Закону, останній звернувся до відповідача 29.08.2018 (вих. №6706), яку той отримав 05.09.2018, що підтверджується поштовим повідомленням наявним у матеріалах справи. Позивач також зазначає, що визначений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядок звернення позивача до відповідача із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні ст. 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право безпосередньо звернутись до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування. Відповідачем не обґрунтовано та не доведено невиконання яких саме обов`язків позивачем призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди, зокрема, враховуючи, що відповідачем було отримано заяву, яка містила відомості про дату і місце скоєння ДТП, його учасників, номери транспортних засобів, номер полісу відповідача, номер договору добровільного страхування відповідача, розмір виплаченого позивачем відшкодування, реквізити для перерахування коштів, номери зв`язку із виконавцем. Крім того, як вбачається із акту відповідача про відсутність документів у поштовому відправленні, він складений без участі працівників «Укрпошти».

Згідно із ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, письмових пояснень, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено господарським судом першої інстанції, 22.06.2018 по вул. Б.Хмельницького, в с. Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, була скоєна ДТП. Причинами стало те, що водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ВАЗ», д.р.н. НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом не переконався у безпечності руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем «ЗАЗ», д.р.н. НОМЕР_2 , чим порушила ПДР України. Дані обставини підтверджуються відомостями Національної поліції про ДТП та постановою суду, копії яких наявні у матеріалах справи, внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «ЗАЗ», д.р.н. НОМЕР_2 (Застрахований автомобіль), який відповідно до залученої до матеріалів справи копії реєстраційного талону належить ОСОБА_2 на праві власності, та який був застрахований позивачем на підставі договору добровільного страхування, копія якого залучена до справи (далі - договір добровільного страхування). Вигодонабувачем за вказаним договором є ТОВ «Авто Просто».

На підставі вищевказаного, за умовами договору добровільного страхування та враховуючи, зокрема, звіт про оцінку № 02-20/07 від 20.07.2018 (вартість відновлювального ремонту без зносу - 17 019,37 грн., розмір матеріального збитку, завданого власнику, з урахуванням зносу - 15 461,13 грн., коефіцієнт зносу 0,3214), калькуляцію ремонтного СТО Застрахованого автомобіля (30 229,64 грн.), позивачем складено страховий акт, відповідно до якого позивач розрахував та виплатив страхове відшкодування в розмірі 12 855,09 грн. на підставі заяви про здійснення виплати за страховим випадком.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" від 07.03.1996 № 85/96-ВР (далі - Закон № 85/96-ВР) договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Така ж норма закріплена і в ч. 1 ст. 979 ЦК України.

Згідно із ст. 8 Закону № 85/96-ВР страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

У зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику за договором добровільного страхування, позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 № 1961-IV (далі Закон № 1961).

Відтак, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як вбачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм ОСОБА_1 , автомобіля «ВАЗ», д.р.н. НОМЕР_1 , під час експлуатації останнього, і її вину у вчиненні ДТП та скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП встановлено залученою до матеріалів справи постановою суду.

Враховуючи, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як особи, яка експлуатувала автомобіль «ВАЗ», д.р.н. НОМЕР_1 , на законних підставах, була застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) № АК/3885823 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ліміт відповідальності по майну - 100 000 грн., франшиза - 1 000 грн.), останній відповідно до статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" повинен відшкодувати нанесену його страхувальником шкоду у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Отже, на відповідача вказаним полісом покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації водієм ОСОБА_1 , автомобіля «ВАЗ», д.р.н. НОМЕР_1 .

Так, до матеріалів справи залучено заяву №6706 від 29.08.2018 про страхову виплату, яку відповідачем було отримано 05.09.2018.

Згідно із ст. 22 Закону № 1961 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону № 1961 у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України; якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідач у листі від 07.11.2018 № 12/3114 повідомив позивача про те, що ним розглянуто вказану заяву позивача без додатків та відмовлено у страховій виплаті на підставі п. 37.1.3 ч. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), з посиланням на невиконання позивачем положень ч. 33.1.1 ст. 33-1 вказаного Закону.

Відповідно до ч. 33.1.1 ст. 33-1 Закону, страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) згідно з п. 37.1.3 ч. 37.1 ст. 37 Закону, є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Таким чином, саме відповідач, як особа, яка відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування, і повинна довести обґрунтованість причин відмови, а саме, що зі сторони позивача мало місце не тільки невиконання ним встановлених Законом обов`язків, а і що саме це невиконання призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Натомість, відповідачем ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надано доказів та не обґрунтовано невиконання позивачем яких саме обов`язків призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди, зокрема, враховуючи, що відповідачем було отримано заяву, яка містила відомості про дату і місце скоєння ДТП, його учасників, номери транспортних засобів, номер полісу відповідача, номер договору добровільного страхування відповідача, розмір виплаченого позивачем відшкодування, реквізити для перерахування коштів, номери зв`язку з виконавцем.

Дійсно, п. 35.2 ст. 35 Закону визначає перелік документів, які повинні бути додані до заяви, разом з цим саме по собі недодання якогось з документів до заяви не має наслідком автоматичну відмову у страховій виплаті, відповідач мав довести, що таке ненадання, але за наявності всіх вказаних у заяві відомостей, призвело до неможливості встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду про те, що твердження позивача, що разом з заявою відповідачу було направлено і усі перелічені у заяві додатки, як і твердження відповідача про надсилання позивачу заяви від 14.09.2018 № 5543, судом відхиляються, як необґрунтовані, оскільки зворотні рекомендовані повідомлення пошти про вручення поштового відправлення не підтверджують ані зміст листа, ані перелік документів, які вкладено у лист; відповідач не заперечує отримання заяви, але заперечує отримання перелічених у заяві додатків; актом від 05.09.2018 (день отримання відповідачем листа з заявою) відповідач підтверджує відсутність у листі додатків до заяви.

Крім того, необхідно зазначити про те, що відповідач не скористався правом, передбаченим ст. 36.2 Закону, та у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, не оцінив її загальний розмір, і не виплатив страхове відшкодування у розмірі шкоди, оціненої відповідачем самостійно, як і не здійснив, добровільно, виплату після ознайомлення із матеріалами справи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що якщо відповідач би обґрунтовано вважав (і довів перед судом), що документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, подані йому позивачем з порушенням строку, встановленого Законом (наприклад, він ознайомився з ними тільки коли отримав разом з позовом), збільшити строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату на кількість днів такого прострочення (ст. 36.2 Закону).

Відповідачем вказаних дій не вчинено, натомість матеріалами справи підтверджено те, що останній відмовив у виплаті страхового відшкодування з підстав, обгрунтованість яких перед судом не довів.

Також в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до позивача із запитом про надання документів, необхідних для сплати страхового відшкодування, а не просто лист про фіксацію факту відсутності таких документів, як додатків до заяви.

Таким чином, за сукупністю доказів, наявних у матеріалах справи, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду та визнає відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування необґрунтованою, та встановлює наявність у відповідача виплатити страхове відшкодування за страховим випадком (ДТП), а наведені у рахунку СТО та у звіті оцінювача матеріали, деталі та роботи знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з завданими застрахованому автомобілю пошкодженнями внаслідок ДТП, що відображені в довідці ДАІ та акті огляду автомобіля аварійним комісаром, і відповідачем не надано доказів протилежного.

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу №АК/3885823 та положення статей 12, 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статей 9, 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1192 ЦК України, у відповідача в зв`язку з настанням ДТП виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду, виходячи з вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля (30 229,64 грн.), але не більше встановленої оцінювачем вартості відновлювального ремонту (розміру матеріального збитку, завданого власнику автомобіля), з урахуванням зносу деталей автомобіля (15 461,13 грн.), і не більше суми, право на вимогу якої перейшло до позивача в зв`язку з виплатою страхового відшкодування (12 855,09 грн.), але в межах ліміту відповідальності відповідача, як страховика, за спірним страховим випадком (100 000 грн.).

За правилами п. 12.1 ст. 12 Закону № 1961 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

З огляду на викладене, обґрунтованою та доведеною сумою, яку відповідач повинен відшкодувати позивачу є сума у розмірі 11 855,09 грн. (фактичні витрати понесені позивачем за мінусом франшизи), тому позовна вимога про стягнення з відповідача 11 855,09 грн. страхового відшкодування є доведеною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача втрати від інфляції та 3% річних за ст. 625 ЦК України у розмірі 274,69 грн. та 108,16 грн., відповідно, нарахованих на суму виплаченого позивачем в зв`язку з ДТП страхового відшкодування.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

За частиною другою цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

Отже, можна зробити висновок, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічний правовий висновок викладений ВСУ у справі № 6-1003цс16.

Вимогу позивача про відшкодування шкоди відповідачем було отримано 05.09.2018, тому за Законом граничний строк для виплати був - 05.12.2018, однак відповідачем вимога не задоволена, хоча матеріалами справи встановлено що виплата повинна була бути здійснена, оскільки підстави відмови є необґрунтованими.

Враховуючи викладене та те, що відповідачем прострочено виплату страхового відшкодування, позовні вимоги про стягнення 274,69 грн. втрат від інфляції та 108,16 грн. 3% річних є правильними та такими, що підлягають стягненню з відповідача.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене у мотивувальній частині.

З огляду на вищевикладене, правові підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2019 у справі № 910/4656/19 та для задоволення апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант", відсутні.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Скаржником у апеляційній скарзі не наведено порушень норм процесуального права, передбачених ч. 3 ст. 277 ГПК України, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 20.06.2019 у справі № 910/4656/19.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2019 у справі № 910/4656/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2019 у справі № 910/4656/19 залишити без змін.

3. Справу № 910/4656/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко