ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року Справа № 918/1337/14

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Дика А.І.,

позивач- не з`явився;

відповідач- ОСОБА_1 П ОСОБА_2 ;

відділ ДВС- не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Позивача-Акціонерного товарис-тва «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на ухвалу господарського суду Рівнен-ської області від 05.08.2019р. у справі №918/1337/14 (суддя Марач В.В.)

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз

України» м.Київ

до Комунальне підприємство «Здолбунівкомуненергія» Здолбунівської

міської ради м.Здолбунів Рівненської обл.

про стягнення 747 709 грн. 45 коп. заборгованості, інфляційних втрат, 3% річних та

штрафних санкцій,-

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 05.08.2019р. у справі №918/1337/14 за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі в тексті АК «НАК «Нафтогаз України») про стягнення з Комунального підприємства «Здолбунів-комуненергія» Здолбунівської міської ради (надалі в тексті Комунальне підприємство) 747 709 грн. 45 коп. заборгованості, штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних задоволено заяву боржника про визнання наказу 11.03.2015р. №918/1337/14 таким, що частково не підлягає виконан-ню.(т.2, арк.справи 183-188).

Не погоджуючись із ухвалою, Позивач подав скаргу до Північно-західного апеляційного гос-подарського суду, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу гос-подарського суду Рівненської області від 05.08.2019р. у даній справі.(т.2, арк.справи 218-222).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано положення Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про заходи, спрямо-вані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підп-риємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» і тому оскар-жувана ухвала підлягає скасуванню. Стягувач не погоджується з висновком суду, що умови спи-сання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожиті енергоносії ви-значено положеннями статті 7 Закону, яка, на переконання Скаржника, не встановлює безпосеред-ньо факту списання такої заборгованості і не визнає заборгованість списаною, вважаючи учасників відповідних правовідносин такими, що вправі проводити таке списання. Скаржник вважає, що вка-зана стаття Закону визначає два випадки для списання заборгованості з неустойки (штраф, пеня), інфляційних нарахувань, процентів річних теплопостачальної організації: - за умови повного вико-нання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості та - погашення до набрання чинності цим Законом заборгованості за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізо-ваного опалення та постачання гарячої води. Скаржник зауважує, що частина вказаного основного боргу погашено без укладення договору реструктуризації щодо цієї заборгованості та після 30.11. 2016р., тобто, після набрання чинності Законом.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.09.2019р. відкрито провадження за скаргою АК «НАК «Нафтогаз України».(т.2, арк.справи 214).

У судовому засіданні апеляційної інстанції 15.10.2019р. Представник Відповідача заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї правової позиції .

Інші учасники справи в призначене на 15.10.2019р. судове засідання не забезпечили явку своїх представників, причин неявки суду не повідомили. Разом з тим, така неявка не перешкоджає розгляду справи, позаяк присутність представників сторін не визнавалась обов`язковою, а матеріа-лів справи достатньо для розгляду скарги по суті.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представника, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Рівненської області від 04.11.2014р. у справі №918/1337/14, залишеним без змін рішення постановою Рівненського апеля-ційного господарського суду від 23.12.2014р. та постановою Вищого господарського суду України від 04.06.2015р., частково задоволено позов АК «НАК «Нафтогаз України» до КП «Здолбунівкомун-енергія» Здолбунівської міської ради про стягнення 747 709 грн. 45 коп. заборгованості, інфляцій-них втрат, 3% річних та штрафних санкцій. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 600 000 грн. основного боргу, 77 329 грн. 21 коп. інфляційних втрат, 12 519 грн. 27 коп. -3% річних, 27 959 грн. 94 коп. пені та 14 356 грн. 13 коп. витрат по сплаті судового збору.(т.1, арк.справи 89-91, 115-118, 159-162).

11.03.2015р. на примусове виконання вказаного рішення господарським судом Рівненської області видано наказ №918/1337/14.(т.1, арк.справи 131).

Матеріалами справи стверджено, що Комунальне підприємство звернулось до господарсько-го суду Рівненської області із заявою про визнання наказу (виконавчий документ) №918/1337/14 від 04.11.2014р. в частині стягнення 20 909 грн. 25 коп. пені, 55 859 грн. 71 коп. інфляційних нара-хувань та 9 331 грн. 77 коп. -3% річних таким, що не підлягає виконанню.(т.2, арк.справи 114-115). Заява обґрунтована тим, що з 13.06.2017р. Відповідач перебуває в Реєстрі підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості ні спожиті енергоносії відповідно до Закону Украї-ни «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеру-ючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії». Відповідно ч.3 ст.7 вказаного Закону на заборгованість за природний газ, викорис-таний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 30.11.2016р. Згідно рішення суду на підставі поданого Позивачем розрахунку індекси інфляції, три проценти річних та пеня нарахована за несвоєчасну оплату природного газу, станом на 19.08.2014р. Згідно платіжних доручень №30 від 29.12.2014р. сума 144 308 грн., №26 від 16.12.2015р. 276 976 грн. 70 коп., №160161110 від 16.11.2017р. 1 451 грн. 13 коп., №161492884 2 074 грн. 91 коп., №160692215 від 22.11.17р. 533 грн., №161693777 124 363 грн. 52 коп. та №184 від 08.02.2018р. 50 292 грн. 74 коп. Відповідачем сплачено 600 000 грн., з яких до 30.11.2016p. сплачено 421 284 грн. 70 коп., а після набрання чинності Закону влас-ними коштами 178 715 грн. 30 коп.

Відтак Заявник вважає, що згідно вимог вказаного Закону до виконання підлягають лише 7 050 грн. 69 коп. пені, 21 469 грн. 50 коп. інфляційних нарахувань та 3 187 грн. 50 коп. -3% річних, а всього 38 758 грн. 37 коп., списанню ж підлягає 20 909 грн. 25 коп. пені, 55 859 грн. 71 коп. інф-ляційних нарахувань та 9 331 грн. 77 коп. -3% річних, а тому вважає, що наказ господарського суду в цій частині не підлягає виконанню.(т.2, арк.справи 114-115).

Крім того, 30.07.2019р. Комунальне підприємство подало уточнення до заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, а саме: просить суд визнати наказ (виконавчий документ) господарського суду Рівненської області у справі №918/1337/14 від 11.03.2015р. в частині стягнен-ня 20 909 грн. 25 коп. пені, 55 859 грн. 71 коп. інфляційних нарахувань та 9 331 грн. 77 коп. -3% річ-них, таким, що не підлягає виконанню.(арк.справи 176).

Як вже зазначалось, ухвалою від 05.08.2019р. у справі №918/1337/14 господарський суд Рівненської області задоволив заяву боржника про визнання частково наказу 11.03.2015р. №918/ 1337/14 таким, що не підлягає виконанню. Ухвала обґрунтована тим, що на підставі Закону від 03.11.2016р., списанню підлягають 20 909 грн. 25 коп. пені, 55 859 грн. 71 коп. інфляційних нара-хувань та 9 331 грн. 77 коп. -3% річних, а відтак наказ господарського суду Рівненської області від 11.03.2019р. №918/1337/14 в цій частині виконанню не підлягає.(т.2, арк.справи 183-188).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд вважає, що скарга безпідставна та не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Право позивача (стягувача) очікувати на виконання, а обов`язок відповідача (боржника) ви-конати дії, передбачені рішенням суду, що набрало законної сили, є обов`язковим на всій тери-торії України. Рішення, ухвали, постанови господарського суду виконуються у порядку, встановле-ному Законом України «Про виконавче провадження».(ст.124 Конституції України).

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуаль-них гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і ос-новоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першо-го протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі Конвен-ція).

Предметом апеляційної скарги є правомірність визнання судового наказу таким, що не під-лягає виконанню в частині.

Відповідно до статті 160 Господарського процесуального кодексу України (надалі в тексті ГПК України) суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підля-гає виконанню або відстрочити чи розстрочити або змінити спосіб чи порядок його виконання в порядку, вста-новленому статтями 328, 331 цього Кодексу.

Статтею 328 ГПК України встановлено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровіль-ним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Зазначена стаття також містить підстави визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за заявами стягувачів або боржників, поданими в порядку зазначеної статті: якщо його видано помилково; якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку чи за результата-ми перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково).

Переглядаючи рішення у даній справі, колегія суддів приймає до уваги, що 30 листопада 2016 року набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачан-ня і водовідведення за спожиті енергоносії» (надалі в тексті Закон), який визначає комплекс ор-ганізаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування тепло-постачальних і теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів ст.1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону є: кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопос-тачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для вироб-ництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води; кредиторська заборгованість перед постачальником електричної енергії підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за електричну енергію, спожиту для виробницт-ва та надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, з постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем); заборгованість з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, водо-постачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внут-рішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, устано-вам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, та/або іншим підпри-ємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, централі-зованого водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з вико-ристанням внутрішньобудинкових систем) населенню, а також організаціям та установам, що фі-нансуються з державного та/або місцевих бюджетів, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фак-тичної вартості теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами дер-жавної влади чи органами місцевого самоврядування, та залишилася не погашеною станом на 01.01.2016 року.

Відповідно до статті 2 Закону, його дія поширюється на відносини із врегулювання заборго-ваності теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водо-постачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

На заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електрич-ної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річ-них не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, отже до набрання чинності цим Законом.(ч.3 ст.7 Закону).

Постановою Кабінету міністрів України від 21.02.2017р. №93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водо-постачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спо-житі енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Відповідно до пункту 14 Порядку, у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокре-ма, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016р. заборгованості з різниці в тарифах, підт-верджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санк-цій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рі-шення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016 року.

Водночас частиною 3 статті 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штра-фів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоно-сії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за при-родний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Зако-ном (тобто до 30.11.2016р.), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нарахо-вані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права надає колегії суддів підстави для висновку, що частина третя статті 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів частини тре-тьої статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, чинність даної норми не пов`язується із включенням підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (про що повідоми-ло і Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства Ук-раїни у межах своєї компетенції).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах: у справі №927/ 1152/16 від 07.02.2018р., у справі №904/11325/16 від 03.04.2018р., у справі №904/10747/16 від 06.04. 2018р., у справі №914/124/17 від 11.04.2018р., у справі №914/3118/16 від 24.04.2018р., у справі № 911/3945/16 від 26.04.2018р., у справі №908/3126/16 від 15.05.2018р., у справі №908/3125/16 від 23.05.2018р., у справі №922/2685/18 від 16.05.2019р., у справі №906/576/18 від 04.04.2019р.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що єдиною умовою спи-сання заборгованості, нарахованої за природний газ, використаний для виробництва теплової енер-гії є набрання чинності Законом.

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи індекси інфляції, -3% річних та пеня нараховані за несвоєчасну оплату природного газу, станом на 19.08. 2014р.

Відповідачем сплачено Позивачу 600 000 грн. з призначенням платежу згідно договору №13/2657-БО-28, за яким, зокрема стягнуто заборгованість рішенням господарського суду Рів-ненської області від 04.11.2014р. №918/1337/14. При цьому, до 30.11.2016p. сплачено 421 284 грн. 70 коп., а після набрання чинності Законом 178 715 грн. 30 коп., що стверджується платіжними дорученнями №30 від 29.12.2014р. на суму 144 308 грн., №26 від 16.12.2015р. на суму 276 976 грн. 70 коп., №160161110 від 16.11.2017р. на суму 1 451 грн. 13 коп., №161492884 від 28.11.2017р. на суму 2 074 грн. 91 коп., №16069 2215 від 22.11.2017р. на суму 533 грн., №161693777 від 30.11.2017р. на суму 124 363 грн. 52 коп. та №184 від 08.02.2018р. на суму 50 292 грн. 74 коп.(т.2, арк.справи 119-125).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку стягненню за рішенням господарського суду Рівненської області від 04.11.2014р. №918/1337/14 підлягають лише кошти в сумі з інфляційних нарахувань 21 469 грн. 50 грн. (за період з 01.01.2014р. по 31.07.2014р.), -3% річних в сумі 3 187 грн. 50 коп.(за період з 15.01.2014р. по 19.08.2014р.) та пені в сумі 7 050 грн. 69 коп.(за період з 15.01.2014р. по 13.07.2014р.), які нараховані на заборгованість за договором. №13/ 2657-БО-28 від 25.12. 2012р. в сумі 178 715 грн. 30 коп., тобто ту заборгованість, яка погашена після набрання чинності Законом.

З огляду на викладене, на підставі Закону списанню з Відповідача підлягають 55 859 грн. 71 коп. інфляційних нарахувань, 9 331 грн. 77 коп. -3% річних та 20 909 грн. 25 коп., нарахованих на частину заборгованості непогашену до набрання чинності законом, а тому наказ господарського суду Рівненської області від 11.03.2015р. №918/1337/14 в цій частині не підлягає виконанню, про що вірного висновку дійшов суд першої інстанції.

На переконання колегії доводи та вимоги апеляційної скарги розглянуто, порушених, невиз-наних або оспорених прав чи інтересів Скаржника не встановлено.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпо-середньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни ос-каржуваної ухвали, тому суд апеляційної інстанції вважає, що ухвалу місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 34, 86, 129, 232, 233, 240, 275, 276, 282, 284, 339, 340 Господарського про-цесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на ухвалу господарського суду Рівненської області від 05.08.2019р. у справі №918/1337/ 14 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

3. Матеріали справи №918/1337/14 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Мельник О.В.