ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2019 р. Справа№ 925/749/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Бовсуновська Ю.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Будівельно-виробнича фірма «Євгенія»

на ухвалу Господарського суду Черкаської області

від 15.07.2019

у справі №925/749/18 (суддя Довгань К.І.)

за заявою Приватного підприємства «Будівельно-виробнича

фірма «Євгенія»

про перегляд рішення за нововиявленими обставинами

у справі №925/749/18

за позовом Заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури в

інтересах держави в особі Виконавчого комітету

Черкаської міської ради

до Приватного підприємства «Будівельно-виробнича

фірма «Євгенія»

про стягнення 455 973,71 грн.

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 15.07.2019 у справі №925/749/18 відмовлено в задоволенні заяви представника Приватного підприємства «Будівельно-виробнича фірма «Євгенія» про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у даній справі від 08.01.2019 за позовом Заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Черкаської міської ради до Приватного підприємства «Будівельно-виробнича фірма «Євгенія» про стягнення 455 973,71 грн. Відмовлено у задоволенні заяви представника Приватного підприємства «Будівельно-виробнича фірма «Євгенія» про залишення позовної заяви Заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Черкаської міської ради до Приватного підприємства «Будівельно-виробнича фірма «Євгенія» про стягнення 455 973,71 грн. без розгляду.

Не погоджуючись із згаданою ухвалою, Приватне підприємство «Будівельно-виробнича фірма «Євгенія» оскаржило її в апеляційному порядку та просило скасувати, адже оскаржувана ухвала не відповідає фактичним обставинам справи, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводи апелянта зводяться до того, що у даній справі прокурором не надано доказів щодо неналежності захисту Виконавчого комітету Черкаської міської ради, й судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання Виконавчим комітетом Черкаської міської ради, який є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту інтересів держави, відповідно й наявності у прокурора підстав для звернення з даним позовом до суду. Крім цього, апелянт стверджував, що на момент ухвалення рішення у даній справі 08.01.2019, рішення Черкаської міської ради № 2-3429 від 12.06.2018 набрало законної сили (01.01.2019), відповідно розмір пайового внеску вже було змінено на 1% замість 4%, що є підставою для перегляду згаданого рішення за нововиявленими обставинами тощо.

В наданих суду апеляційної інстанції поясненнях, прокурор вказував на безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржувану ухвалу як законну та обґрунтовану залишити без змін. Зокрема, зазначив, що неналежне виконання своїх обов`язків Виконавчим комітетом Черкаської міської ради призводить до неотримання коштів до місцевого бюджету, що в свою чергу загрожує економічним, суспільним інтересам розвитку міста, відповідно є підставою для застосування представницьких повноважень прокурором. Крім цього, стверджував, що для визначення розміру пайової участі застосовуються положення закону про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Черкаси, чинні на момент виникнення спірних правовідносин.

В судове засідання апеляційної інстанції 22.10.2019 з`явився прокурор та представники сторін, представник відповідача надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав та скасувати оскаржувану ухвалу.

Прокурор та представник позивача в даному судовому засіданні надали пояснення, в яких заперечили доводи апеляційної скарги, просили не брати їх до уваги, оскаржувану ухвалу як законну та обґрунтовану залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін та прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглянувши наявні матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, Заступник керівника Черкаської місцевої прокуратури звернувся до Господарського суду Черкаської області в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Черкаської міської ради з позовом до Приватного підприємства «Будівельно-виробнича фірма «Євгенія» про стягнення 455 973,71 грн. заборгованості по Договору пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Черкаси у разі будівництва житлового будинку по вул . Припортовій ( Героїв Сталінграду ), 42/1 в м. Черкаси (ІІ черга), з яких 397 836,48 грн. основного боргу, 3 727,67 грн. річних, 12 162,59 грн. інфляційних та 42 246,96 грн. пені.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 08.01.2019 позов задоволено повністю. Стягнуто з Підприємства «Будівельно-виробнича фірма «Євгенія» на користь Виконавчого комітету Черкаської міської ради 397 836,48 грн. боргу, 3 727,67 грн. річних, 12 162,59 грн. інфляційних та 42 246,96 грн. пені. Стягнуто з Підприємства «Будівельно-виробнича фірма «Євгенія» на користь Прокуратури Черкаської області судовий збір у сумі 6 839,60 грн.

02.05.2019 до Господарського суду Черкаської області надійшла заява Приватного підприємства «Будівельно-виробнича фірма «Євгенія» про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. Як на істотні для справи обставини, які не були встановлені судом, не були та не могли бути відомі відповідачу на час розгляду справи, заявник посилається на прийняття Черкаською міською радою рішення № 2-3429 від 12.06.2018 «Про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста» (далі - рішення № 2-3429від 12.06.2018), відповідно до якого змінено розмір пайової участі у розвитку інфраструктури м. Черкаси для забудовників з 4% на 1%.

Крім цього, 13.06.2019 до Господарського суду Черкаської області надійшла заява Приватного підприємства «Будівельно-виробнича фірма «Євгенія» про залишення про залишення позовної заяви без розгляду, посилаючись на відсутність підстав для здійснення прокурором представництва інтересів держави у даній справі, відповідно й для звернення з даним позовом до суду.

За приписами ч. 2 ст. 320 ГПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Тобто, до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство.

Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, які в установленому порядку спростовують факти, що було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

За змістом ч. 4 ст. 320 ГПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Таким чином, не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом в процесі розгляду справи.

Крім цього, необхідно чітко розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту); так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами.

Виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору або розгляду справи про банкрутство не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення за нововиявленими обставинами.

Відповідно до ч. 5 ст. 320 ГПК України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Звертаючись з даною заявою про перегляд рішення у цій справі за нововиявленими обставинами, заявник стверджував, що 24.04.2019 в усній розмові з працівником Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради представнику Приватного підприємства «Будівельно-виробнича фірма Євгенія» стало відомо про прийняття нового рішення Черкаської міської Ради від 12.06.2018 про зміну розміру пайової участі у розвитку інфраструктури м. Черкаси для забудовників з 4% до 1%, це рішення було оприлюднене на сайті Черкаської міської ради.

За змістом п. 2.6 Положення про порядок залучення та встановлення розміру пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Черкаси, яке є Додатком № 1 до цього рішення, визначений для замовника розмір пайової участі у розвитку Інфраструктури м. Черкаси складає 1 відсоток загальної вартості будівництва об`єкта, яка визначена з урахуванням показників опосередкованої вартості спорудження житла для Черкаської області, що затверджені Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, на дату укладення договору пайової участі у розвитку інфраструктури м. Черкаси - для житлових будівель.

Дане рішення згідно п. 2 набирає чинності з 01.01.2019.

Разом з цим, судом встановлено, що укладаючи Договір пайової участі замовників у розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури м. Черкаси у разі будівництва житлового будинку по вул. Припортовій (Героїв Сталінграду ) , 42/1 в м. Черкаси (ІІ черга), сторони погодили розмір пайової участі в сумі 401 836, 48 грн., виходячи із формули розрахунку П=4% х(1045912,0 - 0 - 0) = 401 836,48.

Вказаний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури м. Черкаси, який не може перевищувати встановленого законодавством граничного розміру пайової участі у розвитку інфраструктури населених пунктів, а саме 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для житлових будинків, встановлено рішенням Черкаської міської ради № 2-621 від 23.06.2011, яке було чинним на момент укладення вищезгаданого Договору.

Зі змісту рішення Господарського суду Черкаської області від 08.01.2019 у справі № 925/749/18 вбачається, що в його основу покладено встановлені судом факти щодо: укладення між Виконавчим комітетом Черкаської міської ради та Приватним підприємством «Будівельно виробнича фірма «Євгенія» 07.09.2017 Договору пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Черкаси у разі будівництва житлового будинку по вул . Припортовій, 42/1 в м. Черкаси; розміру пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Черкаси, що складала 401 836,48 грн., визначеного у відповідності до рішення Черкаської міської ради № 2-621 від 23.06.2011, яке було чинним на момент укладення цього Договору, а також наявності у відповідача станом на 12.07.2018 заборгованості по основному зобов`язанню за Договором в сумі 397 836,48 грн.

Відповідно, прийняття Черкаською міською радою рішення № 2-3429 від 12.06.2018 не може спростувати й фактично не спростовує вищезазначених фактів, які стали підставою для задоволення позову у даній справі, адже згідно п. 2 цього рішення воно набуває чинності з 01.01.2019, йому не надано зворотної сили, в тому числі й положенням щодо встановлення в Договорах пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Черкаси такої істотної умови, як розміру пайової участі в розмірі 1%.

Крім цього, за змістом п. 3 рішення Черкаської міської ради № 2-3429 від 12.06.2018 попереднє рішення Черкаської міської ради № 2-621 від 23.06.2011 «Про пайову участь (внесок) замовників у розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Черкаси» втрачає чинність з дати набуття чинності цим рішенням, тобто з 01.01.2019. Відповідно визначення у вищеозначеному договорі на момент його укладення розміру пайової участі та розміру заборгованості відповідача станом на 12.07.2018, виходячи зі змісту рішення Черкаської міської ради №2-621 від 23.06.2011 розмір пайової участі не повинен перевищувати 4%, є цілком законним та обґрунтованим, адже це рішення не змінювалося, не скасовувалося тощо, проте рішенню Черкаської міської ради № 2-3429 від 12.06.2018 не надано зворотної сили.

В обґрунтування своєї правової позиції щодо зворотної сили рішення Черкаської міської ради № 2-3429 від 12.06.2018, заявник посилався на приписи ч. 1 ст. 58 Конституції України та вказував, що закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність особи мають зворотну дію в часі. Скасування юридичної відповідальності означає повну її відміну. В таких випадках закон чи інший нормативно-правовий акт або їх частини, які встановлювали відповідальність, втрачають силу. Втрачати силу вони можуть в таких формах: про це безпосередньо сказано в наступному законі або іншому нормативно-правовому акті: новий закон або інший нормативно-правовий акт фактично своїм змістом припиняє дію попереднього; закон або інший нормативно-правовий акт було прийнято на певний строк, і цей строк закінчився.

Однак, офіційне тлумачення ч. 1 ст. 58 Конституції України наведено в Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.99 № 1-рп/99, за змістом якого Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення ч. 1 ст. 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. Цей конституційний принцип може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб, проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.

При цьому, умовами п. 2.2.1 Договору пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної інфраструктури м. Черкаси: «Будівництво житлового будинку по вул. Припортовій (Героїв Сталінграду) 42/1 в м. Черкаси II черга» № 46, сплата пайової участі в сумі 401 836, 48 грн. є зобов`язанням сторони за Договором, а не відповідальністю.

Також слід зазначити, що суд при прийнятті рішення враховує правові позиції та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, згоду на застосування якого надано Верховною Радою України (п. 4 ст. 11 ГПК України).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - Суд) процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя, як така, не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) за умови відсутності зловживання (пп. 27 - 28 рішення від 18.11.2004 у справі «Правєдная проти Росії» №69529/01 та п. 46 рішення від 06.12.2005 у справі «Попов проти Молдови» № 2). Однак, при цьому, Суд наголошує, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, потрібно тлумачити в світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує принцип верховенства права як частину спільної спадщини держав-учасниць. Одним із аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду (рішення Суду у справі «Брумареску проти Румунії» від 28.10.1999). Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті. Перегляд судового рішення не повинен бути замаскованою апеляційною процедурою, а саме лише існування двох позицій щодо способу вирішення спору не є підставою для повторного судового розгляду. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин (п.п. 51 - 52 рішення Суду у справі «Рябих проти Росії» від 24.06.2003; ухвала Суду щодо прийнятності заяви № 62608/00 «Агротехсервіс проти України»; п.п. 42-44 рішення Суду у справі «Желтяков проти України» від 09.06.2011).

Процедура скасування остаточного судового рішення в зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (пп. 27 - 34 рішення Суду у справі «Праведная проти Росії» від 18.11.2004).

Прийняття та розгляд заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не означає обов`язкового скасування чи зміни рішення, що переглядається. Результат перегляду повинен випливати з оцінки доказів, зібраних у справі, і встановлення господарським судом на основі цієї оцінки наявності або відсутності нововиявлених обставин, визначення їх істотності для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Господарський суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається, що кореспондується з приписами ст. 320 ГПК України.

Положеннями ст. 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними згідно ст.ст. 76-77 ГПК України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд на підставі ч. 1 ст. 86 ГПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується із висновками місцевого суду про те, що наведені заявником обставини - підстави для скасування рішення Господарського суду Черкаської області від 08.01.2019 у справі № 925/749/18 не є нововиявленими в розумінні положень ст. 320 ГПК України, відтак в задоволенні заяви Приватного підприємства «Будівельно-виробнича фірма «Євгенія» про перегляд вказаного рішення за нововиявленими обставинами слід відмовити.

З приводу заяви відповідача про залишення позовної заяви без розгляду з огляду на відсутність підстав для здійснення прокурором представництва інтересів держави у даній справі, відповідно й для звернення з даним позовом до суду, апеляційний суд вважає безпідставними, адже за змістом ч. 3 ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається функція представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За приписами ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави» (постанова ВС від 08.02.2019 у справі № 915/20/18).

Рішенні

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.99 № 3-рп/99 встановлено, що з`ясовуючи поняття «інтереси держави» цим судом висловлено позицію, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди серед іншого є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. З мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17).

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави.

За змістом ч. 1 ст. 142 Конституції України, матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Як наслідок, з огляду на не забезпечення Виконавчим комітетом Черкаської міської ради своєчасного вжиття заходів судового характеру, направлених на стягнення коштів в межах виконання укладеного Договору пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної інфраструктури м. Черкаси, бюджет не отримав від Приватного підприємства «Будівельно-виробнича фірма «Євгенія» коштів для реалізації потреб міста у розмірі 401 836,48 грн. тощо.

За аналізом положень ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту інтересів держави або здійснює його неналежно.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у справі № 822/1169/17 від 19.07.2018, а також у Довідці за результатами узагальнення судової практики застосування суддями Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду законодавства, що визначає особливості правового статусу прокурора в господарському процесі, з 01.01.2018 по 06.11.2018.

Крім цього, за наведених положень чинного законодавства представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює відповідний орган, при цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

В контексті правовідносин у даній справі, інтереси держави полягають і у захисті прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.

Прокурор захищає інтереси держави в особі виконавчого комітету Черкаської міської ради у зв`язку з неналежним їх захистом з боку органу місцевої виконавчої влади та у разі порушення останнім чинного законодавства України.

Неналежний захист позивача інтересів територіальної громади виражається у пасивній поведінці виконавчого комітету Черкаської міської ради, яким не забезпечено своєчасну підготовку матеріалів та скерування відповідного позову до суду, за наявності настання строку виконання відповідачем грошового зобов`язання.

При цьому, з матеріалів справи не вбачається, адже учасниками справи не надано доказів на підтвердження вжиття Виконавчим комітетом Черкаської міської ради заходів для звернення до суду, що свідчить про неналежне здійснення уповноваженим державним органом покладеного на нього законом обов`язку із захисту державних інтересів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 905/803/18, від 16.08.2018 у справі № 910/21265/17 та від 05.04.2018 у справі № 927/544/17.

Водночас, за змістом п. 61 постанови Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 910/11919/17, прокурор згідно ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» доводить бездіяльність органу, в інтересах якого він звертається до суду, а не можливість чи неможливість такого органу самостійно звернутись із цим позовом до суду.

Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснює відповідний орган, як це визначено п. 5.6 постанови Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18, при цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Таким чином, враховуючи, що неналежне виконання своїх обов`язків виконавчим комітетом Черкаської міської ради призводить до неотримання коштів місцевим бюджетом, що в свою чергу загрожує економічним, суспільним інтересам розвитку міста, наявні підстави для застосування представницьких повноважень прокурором.

З огляду не наведене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні заяви Приватного підприємства «Будівельно-виробнича фірма «Євгенія про залишення позовної заяви без розгляду.

За таких обставин, ухвала місцевого суду є законною, обґрунтованою обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування ухвали суду апеляційний господарський суд не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні (ухвалі) висновків.

Керуючись ст.ст. 255, 269-270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Будівельно-виробнича фірма «Євгенія» залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Черкаської області від 15.07.2019 у справі №925/749/18 - без змін.

Матеріали справи № 925/749/18 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 23.10.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко