ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/2443/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Рильової В.В.

при секретарі судового засідання Сіліній М.Г.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "VLADI", місто Харків
до Фізичної особи - підприємця Безп`ятого Григорія Івановича, місто Харків
про стягнення 170 125,76 грн.
за участю представників:

позивача - Солодянкіна І.Д. (на підставі статуту, заступник директора);

відповідача - Колобов Л.В. посвідчення № 353 від 17.06.2011, адвокат (після виходу суду з нарадчої кімнати не з`явився);

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "VLADI" (позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Безп`ятого Григорія Івановича (відповідач) про стягнення 170 132,32 грн., з яких: сума основної заборгованості за Договором поставки № ДГ-0000034 від 26 лютого 2016 року в розмірі 119 999,67 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором в розмірі 37 055,20 грн., 3% річних в розмірі 3 117,48 грн. та інфляційні збитки в розмірі 9 959,97 грн. Також позивач просить суд покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 551,99 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.08.2019 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "VLADI" прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 922/2443/19; розгляд справи постановлено здійснювати з повідомленням сторін та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 16 вересня 2019 року.

В судовому засіданні 16.09.2019 судом було оголошено, що 04 вересня 2019 року до загального відділу діловодства Господарського суду Харківської області надійшов відзив Фізичної особи - підприємця Безп`ятого Григорія Івановича на позовну заяву (вх. № 21016), який було прийнято судом до розгляду, як такий, що подано у строк та відповідає вимогам статті 165 ГПК України.

Також 09 вересня 2019 року до загального відділу діловодства Господарського суду Харківської області надійшла відповідь Товариства з обмеженою відповідальністю "VLADI" на відзив на позовну заяву (вх. № 21438). Не виходячи до нарадчої кімнати суд прийняв відповідь на відзив до розгляду, про що постановив ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання від 16.09.2019.

В судовому засіданні 16.09.2019 у справі № 922/2443/19 оголошено перерву до 23 вересня 2019 року о 10:00 годині, на підставі статті 216 Господарського процесуального кодексу України. Про перерву в судовому засіданні постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу від 16 вересня 2019 року.

Фізичну особу - підприємця Безп`ятого Григорія Івановича повідомлено про перерву в судовому засіданні ухвалою суду від 16.09.2019, в порядку частини другої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

23 вересня 2019 року позивач подав до суду додаткові докази для їх приєднання до матеріалів справи (супровідний лист за вх. № 22579).

Подані позивачем документи були долучені судом до матеріалів справи, проте не прийняті до розгляду, як такі, що подані із пропуском строку, встановленого статтею 80 ГПК України, без клопотання про визнання причин неможливості подати такі докази такими, що не залежали від позивача. Відповідну ухвалу занесено до протоколу судового засідання від 23 вересня 2019 року.

В судовому засіданні 23.09.2019 у справі № 922/2443/19 оголошено перерву до 07 жовтня 2019 року о 15:00 годині, на підставі статті 216 Господарського процесуального кодексу України. Про перерву в судовому засіданні постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу від 23 вересня 2019 року.

Фізичну особу - підприємця Безп`ятого Григорія Івановича повідомлено про перерву в судовому засіданні ухвалою суду від 23.09.2019, в порядку частини другої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 07.10.2019 судом оголошено, що 27 вересня 2019 року до загального відділу діловодства Господарського суду Харківської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "VLADI" (вх. № 23220), в якій позивач, у зв`язку із арифметичною помилкою (опискою) у кількості днів прострочення, допущеною під час розрахунку пені (додаток до позовної заяви), просить суд прийняти уточнення позовних вимог в цій частині та вважати арифметично вірним розмір пені - 37 048,64 грн. Зазначену заяву було прийнято та подальший розгляд справи продовжено з її урахуванням.

Представник відповідача, який брав участь в судовому засіданні 07.10.2019, заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для надання йому можливості ознайомитися з матеріалами справи.

В судовому засіданні 07.10.2019 у справі № 922/2443/19 оголошено перерву до 15 жовтня 2019 року о 11:00 годині, на підставі статті 216 Господарського процесуального кодексу України. Про перерву в судовому засіданні постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу від 07 жовтня 2019 року.

Представник позивача, який брав участь в судовому засіданні 15.10.2019, позовні вимоги підтримував в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні 15.10.2019 проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні на підставі того, що позивачем, в порушення умов пунктів 5.1. - 5.4. Договору поставки № ДГ-0000034 не надано до суду заявки, яку відповідач направив позивачу для придбання партії товару від 05.09.2018; із наданої до суду накладної неможливо встановити, хто прийняв товар та чи підписано її відповідачем або уповноваженим представником відповідача, в той час, як повноваження на здійснення господарської операції можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо; позивач не звертався до відповідача із вимогою про сплату боргу; позивачем не надано доказів понесених збитків.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача, оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

26 лютого 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "VLADI" (Постачальник) та Фізичною особою - підприємцем Безп`ятим Григорієм Івановичем (Покупець) було укладено Договір поставки № ДГ-0000034, в порядку та на умовах якого Постачальник зобов`язався передати у власність Покупця товари, визначені в п. 1.2 цього Договору (далі по тексту Договору - товар), а Покупець зобов`язався прийняти та повністю оплатити товар. Кількість, асортимент, ціна товару, що підлягає поставці за цим Договором, вказуються Сторонами у видаткових накладних, складених та підписаних уповноваженими представниками Сторін.

Пунктами 2.1. - 2.7. Договору сторони визначили, що Постачальник відвантажує товар на адресу Покупця за цінами, які вказані у видаткових накладних і встановлені в національній валюті України. В ціну товару включено податок на додану вартість. Сума товару, зазначена в накладній, є остаточною і не підлягає зміні.

Загальна сума цього Договору (тобто загальна вартість (ціна) усіх поставлених за цим Договором товарів) Сторонами не обмежується і визначається сумою вартості всіх партій товару, поставлених за накладними, протягом усього терміну дії даного Договору.

Покупець здійснює оплату за товар на умовах відстрочення платежу в 14 (чотирнадцять) календарних днів з моменту поставки товару. Оплата за товар проводиться безготівковим шляхом банківського переказу грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. Датою оплати вважається дата надходження грошових коштів на банківський рахунок Постачальника.

Сторони мають право за взаємною згодою змінити порядок, форму та види здійснення розрахунків за цим Договором.

Згідно пункту 5.2. Договору поставка (передача у власність) товарів в рамках і на підставі цього Договору здійснюється окремими партіями, відповідно до накладних.

Пунктом 5.3 Договору передбачено Заявку - повідомлення Покупця про готовність прийняти і оплатити товар. Заявка містить найменування Покупця, в тому числі посаду, прізвище, ім`я, по батькові та номер телефону особи, яка подає заявку, базисні умови поставки, інформацію про найменування та кількості одиниць по кожній асортиментній позиції товару.

Покупець залишає за собою право надання Постачальнику заявки в усному вигляді, по телефону або шляхом надсилання електронного листа на електронну адресу Постачальника із зазначенням умов поставки партії Товару, передбачених даним пунктом Договору.

Заявка Покупця на поставку партії товару вважається прийнятою Постачальником до виконання в разі направлення Покупцю по факсу, поштою або через представника Покупця рахунку-фактури, підписаного Постачальником і скріпленого його печаткою на весь товар, вказаний в заявці (пункт 5.4. Договору).

Відповідно до пункту 5.7. Договору товар вважається поставленим (переданим у власність) з моменту підписання уповноваженим представником Покупця видаткової накладної.

Постачальник зобов`язується в порядку та в строки, визначені чинним законодавством України, зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних за допомогою ПО M.E.DOC IS податкову накладну, складену в електронній формі на підставі первинного документа, відповідно до вимог чинного законодавства щодо порядку її заповнення (пункт 5.17. Договору).

Пунктом 9.1. сторони погодили, що даний Договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до "31" грудня 2017, але в будь-якому випадку діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором та проведення кінцевих розрахунків. Сторони домовилися, що в разі, якщо за один місяць до вказаної дати жодна зі сторін не заявить про намір розірвати договір, договір автоматично продовжує свою дію на наступний календарний рік.

Позивач зазначає, що На виконання своїх зобов`язань за Договором поставки № ДГ-0000034 Товариство з обмеженою відповідальністю "VLADI" передало у власність Фізичної особи - підприємця Безп`ятого Григорія Івановича товар (пледи вовняні в асортименті) на загальну суму 140 000,00 грн., у тому числі ПДВ - 23 333,33 грн., а відповідач прийняв товар у власність, що підтверджується оформленою сторонами видатковою накладною № РН-2123 від 05.09.2018 (том 1, арк.с. 40).

Крім того, на виконання вимог діючого податкового законодавства України та пункту 5.15. Договору, на підтвердження здійснення господарської операції із поставки товару відповідачу позивач склав та зареєстрував податкову накладну за № 129 від 05.09.2018 на загальну суму 140 000,00 грн. з урахуванням ПДВ у Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується квитанцією про реєстрацію податкової накладної ДФС в ЄРПН від 28.09.2018 (том 1, арк.с. 41-43).

Згідно умов пункту 2.4. Договору поставки відповідач повинен був повністю сплатити вартість отриманого товару за даною накладною до 19 вересня 2018 року включно. Однак, за твердженням позивача, відповідач розрахувався за поставлений згідно видаткової накладної № 2123 товар лише частково, а саме:

- 26 вересня 2018 року сплачено 10 000,00 грн., шляхом внесення грошових коштів до каси підприємства, що підтверджується прибутковим касовим ордером № 76 від 26.09.2018;

- 27 вересня 2018 року сплачено 10 000,00 грн., шляхом внесення грошових коштів до каси підприємства, що підтверджується прибутковим касовим ордером № 77 від 26.09.2018 (том 1, арк.с. 44 - 45).

Залишок вартості товару відповідачем оплачено не було. Таким чином, на час розгляду справи заборгованість Фізичної особи - підприємця Безп`ятого Григорія Івановича по оплаті отриманого за видатковою накладною № РН-2123 товару становить 119 999,67 грн. Крім того, внаслідок прострочення виконання відповідачем зобов`язань за Договором поставки № ДГ-0000034 від 26 лютого 2016 року, позивачем також нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 37 048,64 грн., втрати від інфляції в розмірі 9 959,97 грн. та 3% річних в розмірі 3 117,48 грн. (в порядку статті 625 Цивільного кодексу України). Обставини щодо стягнення боргу та вказаних нарахувань в примусовому порядку стали підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "VLADI" до суду із даним позовом.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

Згідно статей 11, 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в статтях 173-175 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

За приписами статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Частиною першою статті 530 ЦК України також визначено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 ЦК України встановлює обов`язковість договору для виконання сторонами.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Окремим видом зобов`язання є договір поставки. Так, згідно з частинами першою, другою статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно приписів статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виходячи із заперечень представника відповідача, суд зазначає, що предметом доказування в межах даної справи є здійснення господарської операції між позивачем та відповідачем, а також наявність чи відсутність у відповідача основної заборгованості і своєчасність виконання зобов`язань за Договором поставки № ДГ-0000034 від 26 лютого 2016 року.

Згідно до приписів статей 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок доказування та подання доказів, відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року N 996-ХIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію; господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

З урахуванням зазначеного, факт поставки товару повинен підтверджуватися, зокрема, накладними та товарно-транспортними накладними, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", і відповідають вимогам статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, оскільки фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин.

Суд, разом з тим, звертає увагу відповідача на те, що Законом України № 2164-VIII від 05.10.2017 статтю 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" було доповнено абзацом дев`ятим, згідно з яким неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

При дослідженні видаткової накладної № РН-2123 від 05.09.2019 судом встановлено, що зазначений первинний документ містить підпис особи, прізвище ініціали якої не зазначено. Разом з тим, при порівнянні зі зразком підпису відповідача, що міститься в Договорі поставки № ДГ-0000034 від 26 лютого 2016 року вбачається, що підпис особи, яка отримала товар майже не відрізняється від підпису Безп`ятого Григорія Івановича . Враховуючи те, що Безп`ятий Григорій Іванович здійснює господарську діяльність як фізична особа - підприємець, приймання товару може здійснюватися відповідачем особисто, як матеріально відповідальною особою, що не потребує додаткового підтвердження. Крім того, суд зазначає, що представник відповідача не був позбавлений права звернутися до суду із клопотанням про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, задля проведення дослідження належності підпису на видатковій накладній № РН-2123 від 05.09.2019 Безп`ятому Григорію Івановичу , однак, таким правом не скористався.

Позивачем, крім того, належним чином оформлено податкову накладну, яку зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних, а отже спірну операцію з отримання товару від було відображено ТОВ "VLADI" у податковій звітності.

Матеріалами справи також підтверджено і те, що відповідач не тільки прийняв товар, а й частково оплатив його (на загальну суму 20 000,00 грн.) що підтверджується прибутковим касовим ордером № 76 від 26.09.2018 та прибутковим касовим ордером № 77 від 27.09.2018, які також є первинними документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та застосовуються для оформлення надходжень готівки до каси підприємств (юридичних осіб).

З огляду на викладене, суд зазначає, що посилання відповідача на те, що обов`язку з оплати товару у відповідача не виникло, оскільки із наданої до суду накладної неможливо встановити, хто прийняв товар та чи підписано її відповідачем або уповноваженим представником відповідача, є безпідставними, а здійснення господарської операції між позивачем та відповідачем підтверджується наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами (в т.ч. первинними документами).

Відсутність в матеріалах справи заявки - повідомлення відповідача про готовність прийняти партію товару від 05.09.2018, яка не є істотною умовою Договору поставки № ДГ-0000034 від 26 лютого 2016 року, також не змінює інших умов договору та не звільняє Фізичну особу - підприємця Безп`ятого Григорія Івановича від відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Крім того, пунктом 5.3 Договору передбачено, зокрема, право покупця на надання постачальнику заявки в усному вигляді, по телефону.

Щодо посилання відповідача про невжиття позивачем заходів досудового врегулювання у даному спорі, суд враховує наступне.

Конституційний Суд України у рішенні від 09.07.2002 №15-рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) визначив, що положення частини другої 124 Конституції України у системному зв`язку з іншими положеннями Основного Закону України, передбачають захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи і встановлюють юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами. Тобто кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту своїх прав і свобод.

Норма статті 124 Конституції України, як і інші її положення, не містить застереження щодо допустимості судового захисту тільки після досудового врегулювання спору та неприпустимості здійснення правосуддя без його застосування.

Спосіб захисту свого порушеного права шляхом досудового врегулювання спору не є обов`язковим до правовідносин, що складаються між сторонами, оскільки право особи на звернення до суду передбачено статтею 55 Конституції України, статтями 15, 16 Цивільного кодексу України та відповідними нормами Господарського процесуального кодексу, а тому зобов`язання особи перед зверненням до суду скористатися даним способом захисту своїх прав є порушенням Конституції та інших нормативно-правових актів України.

Аналогічну правову позицію висловив Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 15.02.2018 у справі № 922/603/17.

Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору; обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист; обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист (рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 р. №15-рп/2002).

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що доводи відповідача щодо обов`язковості вжиття позивачем заходів досудового врегулювання, у зв`язку з погодженням вказаного сторонами у пункті 8.1 Договору, не заслуговують на увагу, оскільки досудове врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Крім того, трактуючи на свою користь умови Договору, відповідач намагається уникнути відповідальності за прострочення оплати отриманого від позивача ще у 2018 році товару, що суперечить чесній діловій практиці та принципу добросовісності, який передбачає сумлінну, чесну і послідовну поведінку сторін під час реалізації своїх суб`єктивних прав, та виконанні суб`єктивних обов`язків.

Зважаючи на встановлені судом факти, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів остаточної оплати отриманого по видатковій накладній № РН-2123 від 05.09.2019 товару, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "VLADI" в частині стягнення з Фізичної особи - підприємця Безп`ятого Григорія Івановича основного боргу за Договором поставки № ДГ-0000034 від 26 лютого 2016 року в розмірі 119 999,67 грн. обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами частини другої статті 193 ГК України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (частина перша статті 199 ГК України).

Відповідно також до пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Частиною шостою статті 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 6.3. Договору встановлено, що при порушенні термінів оплати товару, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості по оплаті за Товар за кожен день прострочення платежу до моменту належного виконання, при цьому за угодою сторін положення п. 6 ст. 232 ГК України не застосовуються. За угодою сторін строк позовної давності щодо стягнення пені, згідно даного пункту, становить три роки

Враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов`язань з оплати отриманого товару у встановлений Договором термін, господарський суд доходить висновку про правомірність позовних вимог в частині застосування штрафних санкцій.

Крім того, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз частини другої статті 625 ЦК України вказує на те, що нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, в даному випадку, за порушення виконання грошового зобов`язання на відповідача покладається відповідальність відповідно до статті 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку, нового додаткового обов`язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат позивача від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми.

До матеріалів справи позивачем надано розрахунок пені, трьох процентів річних та інфляційних витрат урахуванням усіх проплат відповідача. Перевіривши періоди та здійснені нарахування окремо, суд встановив, що розрахунок пені за несвоєчасне виконання зобов`язань в розмірі 37 048,64 грн. та розрахунок 3% річних в розмірі 3 117,48 грн. є арифметично вірними, а отже позовні вимоги ТОВ "VLADI" в цій частині підлягають задоволенню.

Разом з тим, нарахування інфляційних витрат, хоча і не суперечать вимогам чинного законодавства, однак заявлені в розмірі більшому, ніж розраховано судом за допомогою системи "Ліга-Закон" та "Законодавство" версія 2.9.2. Здійснивши самостійний розрахунок, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, суд зазначає, що арифметично правильними є нарахування інфляційних на суму 9 286,51 грн.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Фізичної особи - підприємця Безп`ятого Григорія Івановича 673,46 грн. інфляційних втрат суд відмовляє, у зв`язку із безпідставністю відповідних нарахувань.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується частиною першою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, з Фізичної особи - підприємця Безп`ятого Григорія Івановича також підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 541,78 грн.

Відповідно до статей 11, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 625, 629, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, статей 173-175, 193 Господарського кодексу України та керуючись статтями 1, 13, 73-80, 86, 123, 129, 233, 236-238, 239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "VLADI" до Фізичної особи - підприємця Безп`ятого Григорія Івановича задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Безп`ятого Григорія Івановича (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "VLADI" (місцезнаходження: 61157, місто Харків, вулиця Олександра Шпейєра, будинок 18; ) суму основної заборгованості за Договором поставки № ДГ-0000034 від 26 лютого 2016 року в розмірі 119 999,67 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором в розмірі 37 048,64 грн., 3% річних в розмірі 3 117,48 грн., інфляційні в розмірі 9 286,51 грн. та судовий збір в розмірі 2 541,78 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення з Фізичної особи - підприємця Безп`ятого Григорія Івановича інфляційних збитків в розмірі 673,46 грн. - в позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України та п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "21" жовтня 2019 р.

Суддя В.В. Рильова

справа № 922/2443/19