ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2019 р. Справа№ 910/6448/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Яковлєва М.Л.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2019 (повний текст складено 25.07.2019)

у справі №910/6448/19 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

про стягнення 24087,12 грн.,

УСТАНОВИВ:

У травні 2019 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (далі - відповідач) про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в розмірі 24087,12 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем потерпілій особі страхового відшкодування в сумі 25 087, 12 грн. згідно договору №28-0101-01Р/0312 добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами від 17.02.2018, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як страхової компанії, у якій була застрахована цивільна відповідальність особи, винної у ДТП, у межах ліміту відповідальності за вирахуванням франишизи, що становить 24087,12 грн.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що позивачем у розрахунку відшкодування необґрунтовано не враховано коефіцієнт фізичного зносу, який складає 0,672, тому, за розрахунком відповідача, він повинен сплатити позивачу страхове відшкодування у розмірі 11343,47 грн. і вказана сума була сплачена позивачу до отримання ухвали суду про відкриття провадження.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24 липня 2019 року позов задоволено частково.

Провадження у справі в частині вимог про стягнення страхового відшкодування в сумі 11 343,47 грн. закрито.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" страхове відшкодування в сумі 11 743,65 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Приватне акціонерне товариство "Українська транспортна страхова компанія" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки при вирішенні питання щодо виплати страхового відшкодування аварійним комісаром було встановлено, що застрахований позивачем автомобіль мав пробіг, що більш ніж вдвічі перевищує нормативний, а також відновлювався ремонтом до ДТП, за яким позивач здійснював виплату, тому у даному випадку є обов`язковими застосування коефіцієнту фізичного зносу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 10 вересня 2019 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

Позивач отримав копію ухвали суду 22 серпня 2019 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, однак, у встановлений судом строк не скористався своїм правом подати відзив на апеляційну скарги.

Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи, що апеляційне провадження у даній справі було відкрито 19 серпня 2019 року, апеляційна скарга має бути розглянута у строк по 21 жовтня 2019 року (понеділок).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 17 лютого 2018 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група", як страховиком, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хай Філд", як страхувальником, був укладений договір №28-0101-01Р/0312 добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами (далі - договір страхування), предметом якого є страхування транспортного засобу "Toyota Corolla", державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Відповідно до підпункту 2.1.1 договору страхування, страховим ризиком є, зокрема, пошкодження або знищення транспортного засобу та/або його додаткового обладнання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, попадання предметів.

Строк дії договору страхування з 23.02.2018 по 22.02.2019.

12 жовтня 2018 року о 13 год. 13 хв. у місті Києві по вул. Новозабарська, 2/6, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Toyota Corolla", державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу "Opel Vectra", державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що підтверджується Повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол).

Вказане Повідомлення заповнено водіями обох автомобілів і з нього вбачається, що водій автомобіля "Opel Vectra" ОСОБА_2 порушив Правила дорожнього руху, почав рух назад не пересвідчившись, чи є інше авто позаду, отже, останній визнав свою вину у вчиненні вищевказаного ДТП.

18 жовтня 2018 року ТОВ "Хай Філд" подало позивачу Заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

У цей же день представниками позивача і страхувальника було складено Акт огляду транспортного засобу, з якого вбачається, що внаслідок ДТП було пошкоджено передній бампер, решітку бампера та вітрове скло переднє.

Відповідно до ремонтної калькуляції №ДККА-63056 від 29.11.2018 та рахунку № НОМЕР_4 , складеного Товариством з обмеженою відповідальністю "Саміт Моторз України", вартість відновлювального ремонту автомобіля "Toyota Corolla", державний номерний знак НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження в ДТП склала 25 087,12 грн.

05 грудня 2018 року позивачем було здійснено розрахунок страхового відшкодування в сумі 25 087,12 грн. та складено страховий акт №ДККА-63056, яким визначено розмір страхового відшкодування - 25087,12 грн. та вирішено перерахувати його на рахунок ТОВ "Саміт Моторз України".

Платіжним дорученням №23956 від 06.12.2018 позивач перерахував на рахунок ТОВ "Саміт Моторз України" страхове відшкодування у розмірі 25087,12 грн.

У той же час, на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Opel Vectra", державний номерний знак НОМЕР_5 ( ОСОБА_2 ), була застрахована у відповідача - Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/4874433 (далі - поліс) з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, - 100 000 грн., франшиза - 1000 грн.

18 січня 2019 року позивач за вих.№ ЮКК/19128 направив відповідачу заяву про виплату (страхового) відшкодування в порядку регресу, у якій повідомив про факт настання ДТП, встановлення вини водія застрахованого відповідачем транспортного засобу, виплату страхового відшкодування в сумі 25087,12 грн. та просив відповідача здійснити страхове відшкодування в порядку регресу у зазначеній сумі.

Оскільки відповідач у встановлений строк не здійснив виплату позивачу страхового відшкодування, останній звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 24087,12 грн. (25087,12 грн. - 1000,00 грн. франшиза).

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що відповідно до вимог чинного законодавства у нього є обов`язок здійснити відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Так, за доводами відповідача, аварійним комісаром було встановлено, що застрахований позивачем автомобіль "Toyota Corolla", 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , має пробіг 352 951 км, отже, середньорічний пробіг становить 51,9 тис.км., що більш ніж вдвічі перевищує нормативний пробіг (19,5 тис.км). Також, згідно даних програмного забезпечення Audatex - AudaHistor, у ній наявні розрахунки по попереднім пошкодженням, які відсутні в акті огляду від 18.10.2018, що свідчить про проведення ремонтно-відновлювальних робіт кузовних та інших деталей.

У зв`язку із цим аварійний комісар розрахував коефіцієнт фізичного зносу складових автомобіля "Toyota Corolla", який становить 0,672, отже, вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням вказаного коефіцієнту складає 12343,47 грн., тому відповідач платіжним дорученням від 27.05.2019 №22800 сплатив на користь позивача 11343,47 грн. страхового відшкодування.

За наслідками розгляду спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що провадження у справі в частині стягнення 11343,47 грн. підлягає закриттю за відсутності предмету спору, а в частині стягнення 11743,65 грн. позов підлягає задоволенню.

Північний апеляційний господарський суд не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволенні позову в частині 11743,65 грн., з огляду на наступне.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з ч. 2 ст. 512 та ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом, виплата страхового відшкодування була здійснена позивачем у зв`язку зі страховою подією та у повній відповідності до умов договору №28-0101-01Р/0312 добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами від 17 лютого 2018.

Отже, факт виплати страховиком страхового відшкодування обумовив перехід до нього від страхувальника відповідних прав у порядку суброгації до особи, відповідальної за завдані збитки, в межах понесених ним витрат на виплату страхового відшкодування.

Основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке існувало на момент заподіяння шкоди і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування, та зміна в ньому кредитора.

Під час суброгації нового зобов`язання не виникає, первісні правовідносини залишаються незмінними. Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Страховик виступає замість потерпілого.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Таким чином позивач у даній справі виступає на правах потерпілого (ТОВ "Хай Філд"), а тому до нього перейшло право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Особою, відповідальною за завдану шкоду, може бути як винна особа - безпосередній її заподіювач, так і страхова компанія, відповідальна за останнього.

Відповідно до п.1.4 ч.1 ст. 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Цивільна відповідальність безпосереднього заподіювача шкоди (особи винної у ДТП) ОСОБА_2 була застрахована відповідачем у відповідності до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на підставі полісу №АМ/4874433 з лімітом відповідальності по майну у сумі 100 000,00 грн. та франшизою у розмірі 1000,00 грн.

Отже, в даному випадку саме відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності власника автомобіля марки "Opel Vectra", державний номерний знак НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_2 , тобто, особи, яка визнала свою винну у ДТП, має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок ДТП в межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи, а позивач, як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок ДТП, набув право вимоги до відповідача замість потерпілої особи.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст.29 вказаного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, відповідач, як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу відшкодовує особа, яка завдала збитки, на підставі статті 1194 ЦК України.

Аналогічні правові позиції викладені у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі №6-691цс15, який зробив висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Вказана правова позиція також підтримана Верховним Судом у постанові від 13.05.2019 у справі №522/538/17.

Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ, визначаються Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395 (далі - Методика).

Відповідно до вимог п. 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = Ср + См + Сс х (1 - Ез), де: Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.; Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.; Ез - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Відповідно до частини 7.38 Методики значення коефіцієнту фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ.

Згідно з п.7.39 Методики винятком стосовно використання зазначених вимог є:

а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний);

б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації;

в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

З матеріалів справи вбачається, що застрахований позивачем транспортний засіб "Toyota Corolla", державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 - 2012 року випуску, отже, на час ДТП його строк експлуатації не перевищував 7 років, тому коефіцієнт фізичного зносу, у разі відсутності винятків встановлених п.7.39 Методики, мав дорівнювати нулю.

Проте, відповідач вказує на наявність винятків, передбачених підпунктами "а", "б" п.7.39 Методики.

Відповідач зазначає, що згідно інформації у комп`ютерній програмі "Audatex - AudaHistory" на вказаному автомобілі у період з 2013 по 2015 років проводилось декілька ремонтно-відновлювальних робіт, на підтвердження чого надав роздруківки з вказаної програми.

Згідно з п. 59 Додатку 8 до Методики у перелік рекомендованих комп`ютерних баз даних з програмним забезпеченням входять комп`ютерні програми для складання кошторису відновлювального ремонту КТЗ іноземного виробництва "Audatex М21", "Audatex М95", "AudaShare" - Німеччина.

Дослідивши надані відповідачем роздруківки, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вони не підтверджують фактичне проведення ремонтних робіт складових частин кузова, оскільки за допомогою цієї програми проводився певний розрахунок вартості ремонту та технічного обслуговування на той чи інший автомобіль, а причини проведення цього розрахунку можуть бути різні. При цьому, доказів фактичного ремонту вказаного автомобіля, який би збігався в часі і обсязі робіт з оціненим названою комп`ютерною програмою, суду не надано.

Отже, у даному випадку відчутні підстави для застосування підпункту "б" п.7.39 Методики.

Також відповідач зазначає про те, що автомобіль "Toyota Corolla" має пробіг 352 951 км, отже, середньорічний пробіг становить 51,9 тис.км., що більш ніж вдвічі перевищує нормативний пробіг (19,5 тис.км), який визначений згідно "Бюлетеню автотоварознавця" №103 за жовтень 2018 року.

Суд першої інстанції відхилив вказані доводи відповідача, пославшись на те, що спеціалізоване періодичне видання не може слугувати достовірною і належною величиною, а згідно Правил експлуатації колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 26.07.2013 №550, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22.08.2013 за №1453/23985, нормальні умови експлуатації колісного транспортного засобу визначаються з огляду на інтенсивність експлуатації за місячним пробігом, який для легкових автомобілів має складати не менше 2500 км на місяць (п. "д" п. 16).

Однак, суд апеляційної інстанції вважає вказаний висновок суду першої інстанції хибним, оскільки судом застосовано нормативно-правовий акт, який не підлягав застосуванню у даному випадку.

Так, відповідно до пункту 1.6 Методики нормативний пробіг - середньостатистичний, річний для даної моделі КТЗ пробіг, щодо якого визначається середня ринкова вартість КТЗ.

Отже, нормативний пробіг, який застосовується для розрахунків за Методикою, визначається окремо для різних моделей колісних транспортних засобів.

У той же час, Правила експлуатації колісних транспортних засобів, на які послався суд першої інстанції, визначають механізм організації безпечного утримання колісних транспортних засобів (КТЗ) категорій M, N, O впродовж експлуатаційного життєвого циклу автомобільним перевізником (їх власником, орендарем), автомобільним самозайнятим перевізником, а також підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності (далі - перевізники).

Підпункт 16 пункту 6 частини І вказаних Правил визначає нормальні умови експлуатації колісних транспортних засобів в цілому, без врахування особливостей та статистичних відомостей щодо окремих моделей, отже, він не може визначати нормативний пробіг в розумінні Методики.

Зі змісту Методики вбачається, що коригування ціни КТЗ залежно від пробігу здійснюється за даними, наведеними в додатку 5 та в таблиці 6.2 додатка 6 або в іншій довідковій літературі, зокрема в довіднику "Бюлетень автотоварознавця" (періодичний довідник) (п.п.7.53.6, 8.5.12 Методики).

Періодичний довідник "Бюлетень автотоварознавця" (засновники - Міністерство юстиції України, Донецький науково-дослідний інститут судових експертиз, Інформаційно обчислювальний центр Союзу експертів України) відповідно до додатку №8 до Методики, є рекомендованою довідковою літературою для проведення оцінки.

У той же час, Правила експлуатації колісних транспортних засобів, на які послався суд першої інстанції, такою довідковою літературою, згідно Методики не є, мета їх прийняття є іншою, ніж оцінка, орган виконавчої влади, який їх затвердив, не наділений повноваженнями затверджувати методики міжгалузевих експертиз та оцінок з метою відшкодування шкоди.

Відповідачем надано роздруківку з електронної версії "Бюлетеню автотоварознавця" №103 за жовтень 2018 року, з якого вбачається, що нормативний пробіг транспортного засобу "Toyota Corolla 1.3 VVT-i (E13) Terra 6MT", 2012 року випуску, становить 19,5 тис.км.

У той же час, з наданого позивачем Акту огляду пошкодженого транспортного засобу "Toyota Corolla", 2012 року випуску, вбачається, що його пробіг станом на 18 жовтня 2018 року становив 352 951 км, отже, середньорічний пробіг становить 51,9 тис.км., що більш ніж вдвічі перевищує нормативний пробіг автомобілів цієї ж моделі та року випуску, згідно даних у "Бюлетені автотоварознавця".

За таких обставин, наявний передбачений пп."а" п.7.39 Методики виняток, який є підставою для визначення вартості складових частини з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу.

Перевіривши складений відповідачем розрахунок зносу №77-19 від 23.05.2019, згідно якого коефіцієнт фізичного зносу становить 0,672, суд апеляційної інстанції вважає його вірним.

Позивачем не спростовано доводів відповідача щодо необхідності застосування у даному випадку коефіцієнту фізичного зносу.

Відповідно до наявної у справі ремонтної калькуляції від 29.11.2018, відповідач, згідно п.8.2 Методики, повинен був відшкодувати позивачу 11343,47 грн. з наступного розрахунку: 3825,90 грн. (вартість робіт) + 2297,46 грн. (вартість матеріалів) + 18963,76 грн. (вартість встановлених запчастин) х (1 - 0,672) - 1000 грн. (франшиза).

Проте, вказана сума 11343,47 грн. була сплачена відповідачем позивачу лише 27 травня 2019 року, після звернення позивачем до суду із даним позовом (20 травня 2019 року) та після відкриття судом провадження у справі (25 травня 2019 року).

Пунктом 2 частини 1 ст. 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

У зв`язку зі сплатою відповідачем страхового відшкодування в розмірі 11343,47 грн. між сторонами відсутній спір щодо стягнення в цій частині, а тому провадження у справі в цій частині судом першої інстанції обґрунтовано закрито і рішення в цій частині підлягає залишенню без змін.

Щодо решти позовних вимог в частині стягнення 11 743,65 грн., то з наведених підстав вказані вимоги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, Північний апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 24 липня 2019 року прийняте із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, та невірним застосуванням норм матеріального права, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 277 ГПК України підлягає скасуванню в частині часткового задоволення позову (пункти 1, 3 резолютивної частини), з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову, а в частині закриття провадження у справі (пункт 2 резолютивної частини) рішення залишається без змін.

Отже, апеляційна скарга підлягає до частково задоволення, оскільки відповідач оскаржував рішення у повному обсязі.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги та, відповідно, частковим скасуванням рішення, суд апеляційної інстанції змінює розподіл судових витрат.

Так, при подання позову позивачем було сплачено 1921,00 грн. судового збору, а при поданні апеляційної скарги відповідачем було сплачено 2881,50 грн. судового збору.

Оскільки частина позовних вимог була задоволена відповідачем після відкриття провадження у справі, позивач, згідно з ч.3 ст. 130 ГПК України, має право на компенсацію частини сплаченого ним судового збору пропорційної задоволеним відповідачем вимогам, що становить 904,66 грн., а відповідач, в свою чергу, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, має право на компенсацію частини сплаченого ним судового збору за подання апеляційної скарги, що становить 1404,87 грн.

Частиною 11 ст. 129 ГПК України встановлено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 500,21 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" задовольнити частково.

2. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24 липня 2019 року в частині задоволення позовних вимог (пункти 1, 3 резолютивної частини) та прийняти в цій частині нове рішення.

3. Відмовити у задоволенні позову в частині стягнення страхового відшкодування в сумі 11 743,65 грн.

4. В частині закриття провадження у справі рішення Господарського суду міста Києва від 24 липня 2019 року залишити без змін.

5. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. Федорова, буд.32, літ. А, ідентифікаційний код 30859524) на користь Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 77, ідентифікаційний код 22945712) - 500 (п`ятсот) грн. 21 коп. судового збору.

6. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

7. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

8. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21.10.2019.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

М.Л. Яковлєв