ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/2036/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури №1, м.Харків в інтересах держави, в особі Харківської міської ради, м. Харків
до 1. Приватного нотаріусу Харківського нотаріального округу Куксіна Станіслава Юрійовича, м.Харків , 2. Приватної фірми "Світ", м.Харків , 3.Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАГУНА 2018", м.Харків
про скасування рішення та визнання недійсним договору
за участю представників:

прокурор - Здор Т.О. (посвідчення №052862 від 21.05.19);

позивач - Яковенко С.В. (довіреність №08-21/14/2-19 від 02.01.19);

відповідач-1 - не з`явився;

відповідач-2 - не з`явився;

відповідач-3 - Артюх Ю.В. (адвокат, довіреність б/н від 18.07.19).

ВСТАНОВИВ:

Керівник Харківської місцевої прокуратури №1 звернуся до господарського суду Харківської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Харківської міської ради, до 1) Приватного нотаріуса Харківського нотаріального округу Куксіна Станіслава Юрійовича, 2) Приватної фірми "Світ", 3) Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАГУНА 2018», в якій просить суд:

1. Визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Куксіна Станіслава Юрійовича від 28.02.2017р., індексний номер рішення 34062725 про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна - незавершене будівництво, об`єкт незавершеного будівництва (торговельно-експозиційний центр з офісними приміщеннями літ. "X"), готовність 54%, площею забудови 1767,9 кв.м., АДРЕСА_1 під реєстраційним номером 101.

2. Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 26.05.2018р., укладений між ПФ "СВІТ" (код СДРПОУ 30290144) та TOB "ЛАГУНА 2018" (код СДРПОУ 42065809), та посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кішкіною О.О., зареєстрованого в реєстрі за №2192.

Позов обґрунтовано відсутністю у забудовника належним чином оформленого договору оренди земельної ділянки площею 0,0658 га, за адресою: АДРЕСА_1 , на час здійснення державної реєстрації, ненадходженням коштів до бюджету за оренду цієї землі.

Підставою позову зазначено наступне.

Місто в особі ХМР виділило земельну ділянку під забудову.

Об`єкт будівництва, площею забудови 1767,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться на 2-х земельних ділянках:

- щодо першої - площею 0,1515 га був договір оренди землі на час реєстрації;

- щодо другої - площею 0,0658 га не було договору оренди землі на час реєстрації.

На час подання позову ці земельні ділянки об`єднано в одну.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.07.2019 року залишено позов без руху.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.07.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 12.08.2019 року.

Підготовче засідання відкладалось протокольними ухвалами господарського суду Харківської області від 12.08.2019 р. на 21.08.2019 р., та від 21.08.2019 р. на 16.09.2019 р. відповідно.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.09.2019 року закрито підготовче провадження у справі №922/2036/19 та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.09.2019 року.

Протокольною ухвалою суду від 17.09.2019 року оголошено перерву в судовому засіданні до 07.10.2019 року.

Протокольною ухвалою суду від 07.10.2019 року оголошено перерву в судовому засіданні до 15.10.2019 року.

02.08.2019 року відповідач-1 (нотаріус) надав до суду відзив (вх.18636, а.с.109-112), в якому проти позову заперечував повністю, посилаючись на відсутність підстав, викладених у ч.1 ст.24 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", для відмови у державній реєстрації спірного об`єкта нерухомості та для зупинення реєстраційних дій згідно ст.23 цього ж закону.

05.08.2019 року відповідач-3 надав до суду відзив (вх.18743, а.с.122-125), в якому проти позову заперечував повністю, посилаючись на відсутність порушеного права у ХМР, оскільки з 31.05.2006 р. два нежитлових приміщення, придбані ОСОБА_1 у ОСОБА_2 , по договору купівлі-продажу знаходяться на земельній ділянці площею 0,658 га, у АДРЕСА_1 . Ця земельна ділянка знаходилась у користуванні ОСОБА_2 (договір оренди), а у зв`язку з придбанням цих приміщень, на думку відповідача-3, до ОСОБА_1 перейшло право оренди відповідної земельної ділянки в порядку ч.2 ст.120 Земельного кодексу України, яке останній так і не оформив у вигляді договору оренди. Тому збитки ХМР міг нанести тільки ОСОБА_1 . Рішенням ХМР від 17.04.2019р. об`єднано земельні ділянки площею 0,658 га та 0,01515 га у АДРЕСА_1 в земельну ділянку площею 0,2173 га для побудови спірного об`єкту незавершеного будівництва. Відповідач-3 вчиняє дії щодо належного оформлення права користування земельної ділянкою, що розташована під об`єктом будівництва.

12.08.2019 року прокуратура надала до суду відповідь на відзив відповідача-3 (вх.19299, а.с.151-157), зазначивши, що під час здійснення держреєстрації нотаріусом не було враховано, що об`єкт побудовано на 2-х земельних ділянках (площею 0,658 га та 0,01515 га у АДРЕСА_1 ), а право користування на земельну ділянку площею 0,658 га не було оформлено взагалі на час здійснення реєстраційних дій.

20.08.2019 року відповідач-2 надав до суду відзив (вх.200743, а.с.189-191), в якому проти позову заперечував повністю, посилаючись на те, що дійсно об`єкт побудовано не тільки на земельній ділянці площею 0,01515 га у АДРЕСА_1 , а ще й на земельній ділянці, площею 0,658 га, що розташована праворуч, яка знаходилась під будівлями, що належать ОСОБА_1 , який є керівником Приватної фірми "Світ" - відповідача-2. Будівництво здійснювалось у відповідності до робочого проекту.

21.08.2019 року позивач (ХМР) надав до суду пояснення (вх.№20089, ас.207-208).

27.08.2019 року прокуратура надала до суду відповідь на відзив відповідача-2 (вх.20459, а.с.217-221), зазначивши, що порушено порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (п.9 та п.69), а також ч.3 ст.10, ч.1 ст.24 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"; вважає необґрунтованим посилання на те, що земельна ділянка площею 0,658 га у АДРЕСА_1 належала на праві користування ОСОБА_1 на підставі ч.2 ст.120 Земельного кодексу України.

13.09.2019 року відповідач-3 надав до суду за супровідним листом (вх.№21918) документи, що підтверджують перехід права власності на земельну ділянку, розташовану під спірним об`єктом від позивача до відповідача-3, а саме: копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13.09.2019 (витяг) з кадастровим планом земельної ділянки та рішення Харківської міської ради від 21.08.2019 р. №1703/19 з додатком, на підтвердження позиції щодо відсутності порушеного права у позивача внаслідок здійснення державної реєстрації на об`єкт нерухомого майна-незавершеного будівництва (торговельно-експозиційний центр з офісними приміщеннями літ. "X"), готовність 54%, площею забудови 1767,9 кв.м., м. АДРЕСА_1 .

Надані документи прийняті судом до розгляду та долучені до матеріалів справи.

Прокурор у судовому засіданні 15.10.2019 року позовні вимоги підтримував та просив їх задовольнити.

Позивач у судовому засіданні 15.10.2019 року підтримував позицію, викладену в письмових поясненнях, вважав позов передчасним.

Відповідач-3 у судовому засіданні 15.10.2019 року проти позову заперечував, з підстав, зазначених у відзиві.

Відповідачі - 1,2 у судове засідання 15.10.2019 року не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

На підставі п.143 Додатку 1 до рішення 19 сесії Харківської міської ради XXIV скликання від 25.02.2004 року №18/04 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва (реконструкції) та подальшої експлуатації об`єктів» припинено TOB крамниця «Левадний» право користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , площею 0,1515 га, за його добровільною відмовою (лист від 19.02.2004 року № 34); надано ПФ «СВІТ» земельну ділянку по АДРЕСА_1 (в межах договору оренди земельної ділянки від 19.02.2004 року №8814/04) до 01.12.2006 року в оренду для реконструкції магазину з розширенням під торговельно-експозиційний центр з офісними приміщеннями, (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації), та для експлуатації цього об`єкту до 01.12.2029 року.

У подальшому між Харківською міською радою Харківської області та ПФ «Світ» укладено договір оренди землі від 28.11.2005 року, який зареєстровано у Харківській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» за №88185/05, відповідно до умов якого орендарю надано вказану земельну ділянку в користування.

ПФ «Світ» 06.08.2010 року отримано дозвіл на виконання будівельних робіт №193/10 з будівництва торговельно-експозиційного центру з офісними приміщеннями з урахуванням знесення нежитлових споруд, а також за рахунок відселення житлових будинків по АДРЕСА_1 .

TOB «Харківське бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт станом на 15.02.2017 року на споруджену на замовлення ПФ «СВІТ» будівлю - незвершене будівництво об`єкта нерухомого майна: нежитлова будівля літ. «X». Відповідно до характеристики будинку, площа забудови складає 1767,9 кв.м., рік побудови - 2010.

Пунктом 10 Додатку 1 до рішення Харківської міської ради №1359/18 від 19.12.2018 року TOB «ЛАГУНА 2018» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки TOB «ЛАГУНА 2018» для добудови об`єкту незавершеного будівництва торговельно-експозиційного центру з офісними приміщеннями літ. «Х-1» по АДРЕСА_4 . Пунктом 11 Додатку 1 до зазначеного рішення ПФ «СВІТ» змінено вид використання земельної ділянки (кадастровий номер :03:017:0061) на «для добудови об`єкту незавершеного будівництва торговельно-експозиційного центру з офісними приміщеннями літ. «Х-1» по АДРЕСА_4 .

З 31.05.2006 року два нежитлових приміщення, придбані ОСОБА_1 у ОСОБА_2 , по договору купівлі-продажу знаходяться на земельній ділянці площею 0,658 га, у АДРЕСА_1 . Ця земельна ділянка знаходилась у користуванні ОСОБА_2 (договір оренди) до 31.05.2006 року.

Проте, ОСОБА_1 не уклав договір оренди земельної ділянки площею 0,658 га, у АДРЕСА_1 .

Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 Д зареєстрований об`єкт нерухомого майна: незавершене будівництво, об`єкт незавершеного будівництва (торговельно-експозиційний центр з офісними приміщеннями літ. «X»), готовність 54%, площею забудови 1767,9 кв.м. (з урахуванням змін). Зазначений об`єкт зареєстровано 28.02.2017 року приватним нотаріусом Куксіним Станіславом Юрійовичем, Харківський міський нотаріальний округ, індексний номер рішення - 34062725. Підставою для виникнення права власності був дозвіл на виконання будівельних робіт №193/10, виданий 06.08.2010 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області. Крім того, розділ містив інформацію щодо загальної площі будівлі: 1767,9 кв.м.

У подальшому, 11.05.2018 року приватним нотаріусом Сергієнко Наталією Вікторівною Харківського міського нотаріального округ внесено зміни - а саме, реєстрація виправлень - видалено «загальна площа (кв.м.): 1767,9 кв.м.», індексний номер рішення 41031875.

На підставі договору купівлі-продажу від 26.05.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кішкіною О.О., зареєстрованого в реєстрі за №2192, частина вказаного об`єкту незавершеного будівництва у розмірі 95/100 частки була відчужена TOB «ЛАГУНА 2018».

Відповідно до п.17 додатку 1 до рішення Харківської міської ради TOB «ЛАГУНА 2018» №1122/18 від 20.06.2018 року надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0658 га із земель територіальної громади м. Харкова для добудови об`єкту незавершеного будівництва торговельно-експозиційного центру з офісними приміщеннями літ. «X» по АДРЕСА_4 .

Згідно з п.3 Додатку 1 до рішення Харківської міської ради №1458/19 від 27.02.2019 року територіальній громаді міста Харкова надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок (кадастровий номер :03:017:0061) площею 0,0658 га, (кадастровий номер :03:017:0006) площею 0,1515 га із земель територіальної громади м.Харкова для добудови об`єкту незавершеного будівництва торговельно-експозиційного центру з офісними приміщеннями літ. «X» по АДРЕСА_1 . Фінансування робіт із землеустрою вирішено забезпечити за рахунок коштів TOB «ЛАГУНА 2018» за його згодою (лист від 26.02.2019 № б/н), згідно з укладеним договором із розробником документації землеустрою.

Зазначене рішення про реєстрацію об`єкта незавершеного будівництва приватного нотаріуса Куксіна С.Ю., індексний номер рішення 34062725, прокурор просить суд визнати незаконними та скасувати, а договір купівлі-продажу від 26.05.2018 року визнати недійсним.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямовані на забезпечення визнання та захисту державою таких прав визначає Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року №1952-ІУ_(далі - Закон №1952-ІУ).

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.2 Закону №1952-ІУ_державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.3 Закону №1952-ІУ, загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом: 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1952-ІУ, у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Відповідно до ст.18 Закону №1952-ІУ державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4)перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6)відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7)формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

2. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

3. У випадках, передбачених законодавством України, державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, речові права на який підлягають державній реєстрації.

4. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Відповідно до ч.3 ст.10 Закон №1952-ІУ державний реєстратор, окрім іншого: 1)встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації тощо; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення: 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником; 4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону №1952-ІУ у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо, зокрема, 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом.

Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, визначає Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок №1127).

Згідно з п.9 Порядку №1127 (в редакції на момент проведення оспорюваних реєстраційних дій нотаріусом Куксіним С.Ю.), разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

Відповідно до ст. 68 Порядку №1127 для державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва подаються: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом (крім випадку, коли речове право на земельну ділянку вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); 2) документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт; 3)технічний паспорт на об`єкт незавершеного будівництва.

Крім того, частиною 3 ст.331 Цивільного кодексу України (в редакції на момент проведення оспорюваних реєстраційних дій нотаріусом Куксіним С.Ю.) передбачено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва.

Так, державний реєстратор - приватний нотаріус Куксін С.Ю., під час прийняття рішення - індексний номер 34062725, пересвідчився чи наявне у ПФ «СВІТ» право власності або право постійного користування на земельну ділянку 0,01515 га у АДРЕСА_1 для створення об`єкту незавершеного будівництва, проте щодо земельної ділянки площею 0,658 га у АДРЕСА_1 цього не зробив.

Відповідно до відомостей технічного паспорту, зазначеного вище, площа забудови незавершеного будівництва за вказано адресою складає 1767,9 кв.м., а площа наданої ПФ «СВІТ» земельної ділянки згідно відомостей з Державного реєстру прав на нерухоме майно складає 0,1515 га, тобто 1515 кв.м.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не було оформлено належним чином право користування земельною ділянкою площею 0,658 га у АДРЕСА_1 за ним самим чи за ПФ «СВІТ», а посилання на положення ст.120 ЗК України як на підставу для користування є таким, що ґрунтується на довільному тлумаченні законодавства, оскільки з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.

ОСОБА_1 є керівником ПФ «СВІТ», у зв`язку з чим претензій щодо будівництва на земельній ділянці площею 0,658 га не мав.

Згідно з п. "а" ст.80 Земельного кодексу України, суб`єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Статтею 120 Земельного кодексу України унормовано, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною 1 ст.124 ЗК України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно зі ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України та ст.182 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

В пункті п.2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" від 17.05.2011 № 6, зокрема зазначено, що правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. Новий власник будинку (будівлі, споруди) у зв`язку з цим не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень".

Отже, частина незавершеного будівництва об`єкта нерухомого майна: нежитлова будівля літ. «X», споруджена на суміжній земельній ділянці, оскільки площа забудови більше площі відведеної ПФ «СВІТ» земельної ділянки. Відповідно до даних Державного реєстру прав на нерухоме майно інших земельних ділянок у власності або користуванні ПФ «СВІТ» окрім ділянки з кадастровим номером :03:017:0006 площею 0,1515 га не перебуває.

Зазначені обставини також підтверджуються графічною частиною проекту землеустрою, розробленого ФОП Буслова М.О. щодо відведення земельної ділянки TOB «ЛАГУНА 2018» для добудови незавершеного будівництва торгівельно-експозиційного центру з офісними приміщеннями літ. «X» за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до ч.1 ст.11 цього Закону, державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Відповідно до п.18 Порядку №1127 (в редакції на момент проведення оспорюваних реєстраційних дій нотаріусом Куксіним С.Ю.), за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Державним реєстратором необґрунтовано зазначено інформацію про площу об`єкта незавершеного будівництва у розмірі 1767,9 кв.м., оскільки у технічному паспорті вона не зазначена, у зв`язку з чим, цей недолік було усунено - запис було нотаріусом змінено.

При цьому пунктом 1 розділу III Порядку визначення вартості відтворення або заміщення земельних поліпшень - будинків, будівель та споруд багатоповерхового житлового будівництва, затвердженого Наказом Фонду державного майна України, Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 27.08.2012 № 3379/430, передбачено, що площа забудови будинку визначається як площа горизонтального перерізу по зовнішньому обводу будинку на рівні цоколя, включаючи частини, що виступають, а, відповідно до п.З цього Порядку, загальну площу квартир житлового будинку визначають як суму загальної площі всіх квартир такого будинку. Отже площа забудови не дорівнює загальній площі та є різними поняттями.

Прокурор вважає, що спірний об`єкт незавершеного будівництва є самочинним будівництвом через відсутність документів на земельну ділянку площею 0,658 га у АДРЕСА_1 під нею, проте не враховує той факт, що частина будівництва та земельна ділянка під нею по АДРЕСА_4 , площею 0,1515 га, була оформлена належним чином на час здійснення реєстрації.

Також прокурор не бере до уваги, що на час подання позову відповідні документи щодо користування земельними ділянками були приведені у відповідність до вимог чинного законодавства.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до п.34 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування", до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад, належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з приписами ч. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування", в Україні від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Частиною 5 ст.60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

При цьому, враховуючи вимоги ст.19 Конституції України, територіальна громада м.Харкова як власник спірної ділянки делегує Харківській міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. Тобто, воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.83 Земельного кодексу України (далі-ЗК України), землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Частиною 1 ст. 124 ЗК України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Статтею 120 Земельного кодексу України унормовано, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним; примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану; конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом; використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 321 ЦК України закріплює Конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.

Статтями 7, 140, 142 Конституції України та ст.ст.16, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування, функціонування якого гарантується державою, є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах.

Як визначено ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно зі ст.26, ст.33 Закону та ст.12 Земельного кодексу України до компетенції сільських, селищних, міських рад, та їх виконавчих органів належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, зокрема розпорядження землями територіальних громад, здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охоронною земель, вирішення земельних спорів та інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Частиною 5 ст.60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

При цьому, враховуючи вимоги ст.19 Конституції України, територіальна громада м. Харкова як власник спірної земельної ділянки делегує Харківській міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. Тобто воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади.

Місцеве самоврядування є способом реалізації народом належної йому влади, яка діє на принципах (засадах) державної підтримки та гарантування державою місцевого самоврядування (ст.4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно з положеннями ст.142 Конституції України державною гарантією місцевого самоврядування є участь держави у формуванні дохідної частини його бюджетів та компенсація у необхідних випадках витрат місцевого самоврядування.

Держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком. Вона гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб, (ст. 62 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно до положень ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, зокрема, доходи місцевих бюджетів. Доходи місцевих бюджетів формуються за рахунок власних, визначених законом, джерел та закріплених у встановленому законом порядку загальнодержавних податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Склад доходів місцевих бюджетів визначається Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України (ст. 63 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно зі ст.ст.10, 265 Податкового кодексу України плата за землю є місцевим податком. Відповідно до п.19 ч.1 ст.64 Бюджетного кодексу України вона зараховується до бюджетів місцевого самоврядування.

Прокурор у позові зазначає, що бюджет Харківської міської ради недоотримав значну суму коштів, яку мав би отримати від передачі земельної ділянки, зайнятої об`єктом самочинного будівництва, у користування.

Суд не погоджується з цим твердженням, у зв`язку з тим, що прокурор не враховує той факт, що до подання позову ХМР отримувала орендну плату за користування земельною ділянкою площею 0,1515 га під частиною спірної будівлі по АДРЕСА_1, та на час подання позову Рішенням ХМР від 17.04.2019р. об`єднано земельні ділянки площею 0,658 га та 0,01515 га у АДРЕСА_1 в земельну ділянку площею 0,2173 га для побудови спірного об`єкту незавершеного будівництва. Відповідач-3 вчиняє дії щодо належного оформлення права користування земельної ділянкою, що розташована під об`єктом будівництва, що підтверджується ХМР.

Згідно з ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Відповідно до ч.69 Постанови Верховного суду України справи №587/430/16-ц від 26.06.2019, оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд бере до уваги те, що задоволення позовних вимог не призведе до ефективного здійснення процесуальних прав держави, не призведе до надходження до місцевого бюджету недоотриманих коштів за користування земельною ділянкою площею 0,658 га за відповідний період до її об`єднання, оскільки таке стягнення не є предметом цього спору, а відмова в задоволенні позову не є перешкодою для подання відповідного позову про стягнення коштів.

Також, судом враховано та не було взято прокурором до уваги, що будівництво здійснювалось у відповідності до робочого проекту із зазначенням загальної площі будівлі: 1767,9 кв.м., а частина будівлі знаходиться на належним чином оформленій ділянці площею 0,1515 га по АДРЕСА_1, у зв`язку з чим, весь об`єкт будівництва не є самочинним будівництвом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає недоведеними та непідтвердженими матеріалами справи посилання прокурора на відновлення порушених прав держави в особі ХМР обраним прокурором способом захисту, а саме, шляхом визнання недійсним відповідних рішення держреєстратора та договору купівлі-продажу.

Відповідно до статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 78 ГПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, згідно статті 79 Господарського процесуального кодексу України.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приписами статті 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд, враховує, що задоволення позовних вимог не призведе до відновлення прав та законних інтересів держави, оскільки прокурором обрано неналежний спосіб захисту.

Отже, позовні вимоги є необґрунтованими і тому не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст.129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на прокурора, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 41, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 42, 46, 73, 74, 80, 86, 129, 238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України

Повне рішення складено "25" жовтня 2019 р.

Суддя К.В. Аріт

справа №922/2036/19