ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2019 р. Справа№ 910/7116/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представників згідно з протоколом судового засідання від 21.10.2019

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська Залізниця»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.07.2019

за заявою Акціонерного товариства «Українська Залізниця»

про визнання наказу Господарського суду міста Києва від 23.10.2018 таким, що не підлягає виконанню

у справі № 910/7116/17 (суддя - Картавцева Ю.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Будівельна Асоціація Інтербудмонтаж»

до Публічного акціонерного товариства «Українська Залізниця»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Компанія «D2 Consult Ingenieure GmbH»

про стягнення 12 397 544, 06 євро (за курсом НБУ станом на день подачі позову еквівалентно 358 172 931, 00 грн)

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270. 271 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених позовних вимог та рух справи

У травні 2017 року Приватне акціонерне товариство «Будівельна Асоціація Інтербудмонтаж» (далі - ПАТ «Будівельна Асоціація Інтербудмонтаж») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська Залізниця» (далі - ПАТ «Українська Залізниця») за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Компанія «D2 Consult Ingenieure GmbH» про 12 397 544, 06 євро (за курсом НБУ станом на день подачі позову еквівалентно 358 172 931, 00 грн).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2018 та постановою Верховного Суд від 16.01.2019, позов задоволено: із ПАТ «Українська Залізниця» стягнуто на користь ПАТ «Будівельна Асоціація Інтербудмонтаж» кошти в сумі 12 397 544, 06 євро, що становить 387 110 759, 38 грн відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день ухвалення рішення, а також витрати зі сплати судового збору.

23.10.2018 на виконання вказаного рішення суду було видано відповідний наказ.

2. Короткий зміст заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню

У липні 2019 року АТ «Українська Залізниця» звернулося до суду першої інстанції із заявою про визнання наказу Господарського суду міста Києва від 23.10.2018 таким, що не підлягає виконанню у справі № 910/7116/17 в частині визначення еквіваленту стягнутої суми у гривні відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день ухвалення рішення.

Заява мотивована тим, що 07.02.2019 введено в дію Закон України «Про валюту і валютні операції», який визначає правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ. Втратили чинність Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Закон України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та внесено зміни до положень Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність».

А тому, на переконання заявника, враховуючи зміну єдиної державної політики у сфері валютних операцій та відсутність судової практики, яка б відповідала нормам чинного законодавства, резолютивна частина рішення Господарського суду м. Києва від 27.07.2018 у справі стягнення з AT «Укрзалізниця» коштів в іноземній валюті наразі не відповідає вимогам чинного законодавства.

3. Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2019 у задоволенні заяви АТ «Українська Залізниця» про визнання наказу Господарського суду міста Києва від 23.10.2018 таким, що не підлягає виконанню, у справі № 910/7116/17 відмовлено.

Ухвалу обґрунтовано тим, що рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2018 у даній справі, в резолютивній частині якого визначено еквівалент іноземної валюти, яка підлягає стягненню, до національної валюти України - гривні станом на дату ухвалення рішення, було залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2018 та постановою Верховного Суду від 16.01.2019. При цьому, вказаний судом еквівалент іноземної валюти до національної валюти України - гривні - на дату ухвалення рішення суду, не визначає, що грошові кошти підлягають стягненню з боржника у розмірі, еквівалентому саме на дату ухвалення суду, так як сума основного боргу, стягнута за рішенням суду від 27.07.2018, складає саме 12397544,06 євро.

А тому суд першої інстанції дійшов висновку, що заявником не надано належних обґрунтувань та доказів у підтвердження своїх доводів щодо наявності підстав для визнання наказу Господарського суду міста Києва від 23.10.2018 таким, що не підлягає виконанню, в частині визначення еквіваленту стягнутої суми у гривні відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день ухвалення рішення у справі № 910/7116/17.

4. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

У серпні 2019 року АТ «Українська Залізниця» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.07.2019 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про визнання наказу Господарського суду міста Києва від 23.10.2018 таким, що не підлягає виконанню у справі № 910/7116/17 в частині визначення еквіваленту стягнутої суми у гривні відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день ухвалення рішення.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2019 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Українська Залізниця» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.07.2019. Надано час для подання відзиву, заперечення на відзив, заяв, клопотань. Справу призначено до розгляду на 21.10.2019.

21.10.2019 у судове засідання з`явилися представники скаржника та стягувача. Представник третьої особи не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином в порядку, передбаченому ст. 120, 242 ГПК України, що підтверджується повідомленням про вручення поштової кореспонденції 09.10.2019.

Представник скаржника в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник стягувача проти вимог апеляційної скарги заперечив та просив відмовити в її задоволенні.

5. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

АТ «Українська Залізниця» в апеляційній скарзі не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню (частково) з огляду на таке.

Скаржник посилається на приписи ст. 533 Цивільного кодексу України, згідно з якою грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

При цьому зазначає, що 07.02.2019 введено в дію Закон України «Про валюту і валютні операції», який визначає правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ. Втратили чинність Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Закон України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та внесено зміни до положень Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність».

А тому, на переконання скаржника, враховуючи зміну єдиної державної політики у сфері валютних операцій та відсутність судової практики, яка б відповідала нормам чинного законодавства, резолютивна частина рішення Господарського суду м. Києва від 27.07.2018 у справі про стягнення з AT «Укрзалізниця» коштів в іноземній валюті наразі не відповідає вимогам чинного законодавства. Внесення відомостей щодо еквіваленту стягнутих за рішенням суду коштів у національній валюті до наказу про примусове виконання рішення суду не передбачено законодавством.

Також скаржник вважає, що судом першої інстанції зроблені хибні висновки про те, що відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2018 у справі № 910/7116/17 стягненню з AT «Укрзалізниця» підлягають саме грошові кошти у розмірі 12 397 544. 06 євро. Адже в наказі про примусове виконання рішення суду від 23.10.2018 визначено еквівалент стягнутої за рішенням суду суми коштів у національній валюті відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день ухвалення рішення. Як наслідок, станом на дату подачі боржником заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, з рахунків AT «Укрзалізниця» державним виконавцем були стягнуті ухвалені рішенням суду суми коштів і в гривні, і у валюті (подвійне стягнення). На переконання скаржника, таке порушення інтересів AT «Укрзалізниця» відбулося саме через невідповідність наказу про примусове виконання рішення суду нормам законодавства, що регулює виконання зобов`язань у валюті на території України.

6. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду не надходило, клопотань про продовження строку для їх подачі не заявлялося.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, застосовані ним положення законодавства та межі апеляційного перегляду рішення суду

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом апеляційного перегляду є з`ясування наявності або відсутності підстав для визнання наказу господарського суду таким, що не підлягає виконання в частині зазначення еквіваленту стягуваної суми в національній валюті.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2018 у даній справі позов задоволено повністю. Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ПАТ «Будівельна асоціація Інтербудмонтаж» грошові кошти у розмірі 12 397 544, 06 євро, що становить 387 110 759, 38 грн відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день ухвалення рішення, витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 240 000, 00 грн та витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 264 000, 00 грн

Указане рішення залишено без змін постановами Київського апеляційного господарського суду та Верховного Суд від 19.09.2018, 16.01.2019, відповідно.

При цьому, залишаючи без змін судові акти попередніх інстанцій, Верховний Суд зазначив, що зі змісту оскаржуваних судових рішень не вбачається виходу суду за межі позовних вимог, оскільки вимоги ПАТ «Будівельна асоціація Інтербудмонтаж» заявлено саме в іноземній валюті (12 397 544,06 євро). Зазначення в позовній заяві еквіваленту цієї суми в гривнях не становить позовну вимогу про стягнення саме в гривнях, оскільки зобов`язання, з приводу якого виник спір, виражалося і підлягало виконанню в іноземній валюті, та стягнення згідно із судовими рішеннями здійснено теж в іноземній валюті (євро), а не в гривні.

Відповідно до ч. 1 ст. 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

23.10.2018 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2018 судом першої інстанції було видано відповідний наказ.

Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду - є виконавчими документами. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом (ч. 3 ст. 327 ГПК України).

Вимоги до виконавчого документу закріплено в Законі України «Про виконавче провадження», а саме в ст. 4 вказаного закону, згідно з ч. 1 якої у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Як вбачається з приписів наведеної норми, у наказі господарського суду, як виконавчому документі, зокрема, зазначається резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішення. Тобто, суд першої інстанції, видаючи наказ на примусове виконання судового рішення, відображає резолютивну частину рішення саме в такому вигляді (редакції), яка викладена в такому рішенні.

Відповідно до ст. 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведених обставин (передбачених наведеною статтею) для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню скаржником не вказано. При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з посиланням скаржника на те, що наведений перелік не є вичерпним.

Водночас, прийняття Закону України «Про валюту і валютні операції» та відповідні зміни у регулюванні валютних операцій не є тією підставою, з яким процесуальний закон пов`язує можливість визнання наказу господарського суду таким, що підлягає виконанню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про валюту і валютні операції» валютні операції здійснюються без обмежень відповідно до законодавства України, крім випадків, встановлених законами України, що регулюють відносини у сферах забезпечення національної безпеки, запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму чи фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, виконання взятих Україною зобов`язань за міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також випадків запровадження Національним банком України відповідно до цього Закону заходів захисту.

Вказаний Закон введено в дію 07.02.2019, тобто після ухвалення оскаржуваних рішень.

При цьому суд апеляційний суд зазначає, що зі змісту судових рішень по суті позовних вбачається, що задоволення позову відбулося саме в межах заявлених вимог та стягнено заявлену саму в іноземній валюті (12 397 544,06 євро). Зазначення в позовній заяві еквіваленту цієї суми в гривнях не становить позовну вимогу про стягнення саме в гривнях, оскільки зобов`язання, з приводу якого виник спір, виражалося і підлягало виконанню в іноземній валюті, та стягнення згідно із судовими рішеннями здійснено теж в іноземній валюті (євро), а не в гривні. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у даній справі, залишаючи в силі судові рішення попередніх інстанції.

Крім того порядок звернення стягнення на майно боржника, зокрема, кошти передбачено Розділом VII Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень під час обчислення боргу в іноземній валюті визначено ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з ч. 3 якої У разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Отже, порядок виконання судового рішення, у разі стягнення боргу в іноземній валюті та її відсутності, передбачає можливість стягнення боргу і в національній валюті, що повністю узгоджується з положеннями Закону України «Про валюту і валютні операції». А тому посилання скаржника на вказаний Закон вцілому, як підставу визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в частині визначення еквіваленту стягуваної суми, визнаються безпідставними та відхиляються судом.

Посилання скаржника на подвійне стягнення заборгованості також не може бути визнано обґрунтованим з огляду на наведені вище приписи Закону України «Про виконавче провадження» щодо можливості стягнення боргу в іноземній валюті, у разі її відсутності у боржника, шляхом стягнення еквіваленту в гривні. Доказів визнання дій державного виконавця зі стягнення боргу неправомірними скаржником не надано. А тому доводи скаржнику у цій частині визнаються необґрунтованими.

Отже, вірним є висновком суду першої інстанції про те, що боржником не надано належних обґрунтувань та доказів у підтвердження своїх доводів щодо наявності підстав для визнання наказу Господарського суду міста Києва від 23.10.2018 таким, що не підлягає виконанню, в частині визначення еквіваленту стягнутої суми у гривні відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день ухвалення рішення у справі № 910/7116/17. Тоді як сторона не обмежена на звернення зі скаргою на дії виконавця, в разі підтвердження подвійного стягнення, тощо.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви боржника про визнання наказу Господарського суду міста Києва від 23.10.2018 таким, що не підлягає виконанню, в частині визначення еквіваленту стягнутої суми у гривні відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день ухвалення рішення.

Таким чином, на підставі ст. 2, 4, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 129, 269, 270, 271 п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська Залізниця» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.07.2019 у справі №910/7116/17 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.07.2019 у справі №910/7116/17 - залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 25.10.2019

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім