СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2019 р. Справа № 922/1692/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О. , суддя Тарасова І.В.;

за участі секретаря судового засідання Крупи О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу Бородиновський (вх.№2823Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 12.08.2019 у справі №922/1692/19 (повний текст рішення підписано 19.08.2019 суддею Рильовою В.В. у приміщенні господарського суду Харківської області)

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ,

до Житлово-будівельного кооперативу Бородиновський, м.Харків,

про стягнення 184366,44 грн, -

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просило стягнути з Житлово-будівельного кооперативу "Бородиновський" 184366,44 грн, з яких: 107408,04 грн - сума основної заборгованості за договором №2538/1617-ТЕ-32 постачання природного газу від 10.10.2016; 22896,03 грн - пеня, 11345,25 грн - 3% річних та 42717,12 грн - інфляційні втрати.

Рішенням господарського суду Харківської області від 12.08.2019 у справі №922/1692/19 позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено. Стягнуто з Житлово-будівельного кооперативу "Бородиновський" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" суму основного боргу за договором №2538/1617-ТЕ-32 постачання природного газу від 10.10.2016 у розмірі 107408,04 грн, пеню у розмірі 22.896,03 грн, 3% річних у розмірі 11345,25 грн, інфляційні втрати у розмірі 42717,12 грн та судовий збір у розмірі 2765,50 грн.

Господарський суд, мотивуючи прийняте рішення, виходив з того, що відповідач доводи позивача не спростував, жодних доказів остаточної оплати отриманого за договором № 2538/1617-ТЕ-32 від 10.10.2016 природного газу у встановлені сторонами строки не надав, у звязку з чим суд дійшов висновку пр ообгрунтованість позовних вимог Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у частині стягнення основної заборгованості у розмірі 107408,04 грн. Також, урахувавши неналежне виконання Житлово-будівельним кооперативом "Бородиновський" зобов`язань з оплати природного газу у встановлений договором термін, господарський суд, перевіривши періоди за кожне нарахування окремо, встановив, що такі нарахування не супеерчать вимогам чинного законодавства та є арифметично правильними, та дійшов висновку про правомірність позовних вимог у частині застосування штрафних санкцій.

Відповідач з рішенням не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 12.08.2019 у справі №922/1692/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивач розрахував заборгованість станом на 22.02.2019, оскаржуване рішення винесено 12.08.2019, у період розгляду справи позивачем було сплачено у період з 18.03.2019 по 08.08.2019 - 32356,14 грн, 03.09.2019 відповідач здійснив чергову оплату у сумі 5392,69 грн, чим зменшив заборгованість до 69659,21 грн. Відповідач вважає, що судом не враховано, що позивачем у 2017 році було ініційоване погодження графіку погашення заборгованості в рамках реструктуризації боргу. У відповідь на звернення позивача відповідач підписав та погодив з органом місцевого самоврядування на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 №217 графік погашення заборгованості за спожитий природний газ. Апелянт зазначає, що позивач визнає факт такої реструктуризації, оскільки в наданому позивачем реєстрі операцій зазначено, що оплата здійснювалась в рамках реструктуризації. Графік передбачає щомісячну сплату 5392,69 грн до кінця 2020 року, і відповідач дотримувався цього графіку. Відповідач вважає, оскільки реструктуризація боргу узгоджена сторонами, тому відсутні підстави для вимоги про дострокову оплату боргу. Також вважає, що суд мав підстави для зменшення розміру пені та, ураховуючи те, що позивач не надав будь-яких доказів завдання йому збитків внаслідок порушення відповідачем строків оплати отриманого природного газу, просить суд зменшити розмір пені до нуля. Крім того, відповідач стверджує, що до 15.08.2019 документів від позивача та суду не отримував, про розгляд справи не знав, а відтак не міг вчасно подати до суду свої заперечення на позовну заяву.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.09.2019 апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу Бородиновський (вх.№2823Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 12.08.2019 у справі №922/1692/19 залишено без руху. Встановлено заявнику апеляційної скарги десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.09.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Житлово-будівельного кооперативу Бородиновський (вх.№2823Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 12.08.2019 у справі №922/1692/19. Повідомлено учасників справи про призначення розгляду апеляційної скарги на 21.10.2019 о 12:15 годині. Встановлено учасникам справи п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання учасникам справи. Встановлено учасникам справи строк до 15.10.2019 для подання письмових заяв, клопотань тощо. Витребувано у учасників справи оригінали документів для огляду у судовому засіданні, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення і мають значення для справи; витяги з Єдиного держреєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на день розгляду апеляційної скарги.

У судовому засіданні заявник апеляційної скарги підтримала вимоги апеляційної скарги у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується поштовим рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.149).

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, заслухавши заявника апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

10.10.2016 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Житлово-будівельним кооперативом "Бородиновський" (споживач) укладено договір №2538/1617-ТЕ-32 постачання природного газу, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити споживачу у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (пункт 1.2 договору).

Пунктом 3.4 договору погоджено, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових, обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 договору регульована ціна на природний газ (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України), який постачається за цим договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758. Ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором становить 4942,00 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього, до сплати разом з податком на додану вартість - 5930,40 грн.

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу (пункт 5.4 договору).

Пунктом 6.1 договору сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 - відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з пунктом 11.3 договору сторони погодили такий порядок внесення змін до цього договору: 1) усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово у формі додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими представниками стлорін, крім випадків, зазначених у пунктах 11.5 та 11.6 цього договору; 2) сторони погодили, що зміни до цього договору, викладені не у формі додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору, не можуть бути застосовані до відносин сторін за цим договором; 3) договір про організацію взаєморозрахунків не вносить змін до цього договору та може бути застосований до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору; 4) будь-які спільні протокольні рішення, у тому числі про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписані відповідно до споатнови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20, протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами: не можуть бути використані для внесення змін до цього договору; можуть бути застосовані до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє у частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.03.2017 (включно), а у частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (пункт 12.1 договору).

У подальшому з метою узгодження умов до договору №2538/1617-ТЕ-32 сторонами укладено додаткову угоду №1 від 23.01.2017, якою врегульовано, зокрема, предмет договору, права та обов`язки сторін (а.с.30).

На виконання умов договору позивач у період з листопада 2016 року по квітень 2017 року передав у власність Житлово-будівельного кооперативу "Бородиновський" природний газ на загальну суму 497050,55 грн, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу, підписаними представниками та скріпленими печатками сторін без будь-яких зауважень та заперечень (а.с.34-39).

Однак оплату за прийнятий газ здійснено Житлово-будівельним кооперативом "Бородиновський" лише частково та з порушенням встановлених у договорі №2538/1617-ТЕ-32 строків, що підтверджується виписокою по операціям за договором №2538/1617-ТЕ-32 з особового рахунку позивача за період з 01.10.2016 по 28.02.2019 (а.с.42-43), внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, яка складає 107408,04 грн (за листопад 2017 - залишок 37630,95 грн, березень 2017 - 53385,46 грн, квітень 2017 - 16391,63 грн).

За несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань за договором на суму основного боргу позивачем нараховано та заявлено до стягнення: пеню у розмірі 22896,03 грн (згідно з пунктом 8.2 договору), 3% річних у розмірі 11345,25 грн та інфляційні втрати у розмірі 42717,12 грн на підставі статті 625 Цивільного кодексу України.

За загальним положенням цивільного законодавства зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності до ст.173 Господарського кодексу України та ст.509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язок.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною 7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 610 та частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Факт наявності заборгованості за спірним договором відповідач у суді апеляційної інстанції не заперечувала.

Щодо наданих апелянтом до апеляційної скарги платіжних доручень про сплату за період з 18.03.2019 по 08.08.2010 року суми заборгованості у розмірі 32356,14 грн колегія суддів зазначає, що відповідач не надавав вказані докази до суду першої інстанції, при цьому відповідач не обгрунтував неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а тому у силу приписів ст.269 Господарського процесуального кодексу України вказані докази у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються, оскільки не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги заявник стверджує, що позивачем у 2017 році було ініційоване погодження графіку погашення заборгованості в рамках реструктуризації боргу, який відповідач підписав та погодив з органом місцевого самоврядування на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 №217. Апелянт стверджує, що позивач визнає факт такої реструктуризації, оскільки у наданому позивачем реєстрі операцій зазначено, що оплата здійснювалась у рамках реструктуризації. Графік передбачає щомісячну сплату 5392,69 грн до кінця 2020 року, і відповідач дотримувався цього графіку. Відповідач вважає, оскільки реструктуризація боргу узгоджена сторонами, тому відсутні підстави для вимоги про дострокову оплату боргу.

У судовому засіданні відповідач зазначила, що письмові докази звернення позивача до відповідача щодо складення та погодження графіку погошення заборгованості за спожитий природний газ ЖБК «Бородиновський» за договорами з НАК «Нафтогаз України» відсутні, оскільки домовленість між сторонами була в усній формі.

Посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 №217, якою затверджено порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, є помилковим, оскільки не стосується спірних правовідносин.

Матеріали справи містять графік погашення заборгованості за спожитий природний газ ЖБК «Бородиновський» за договорами з НАК «Нафтогаз України», який наданий відповідачем разом з клопотанням до суду першої інстанції (а.с.82). Даний графік не містить дати його складення та підписання. Доказів виконання цього графіку відповідач суду першої інстанції не надав.

Згідно з пунктом 17 постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обовязків на субєктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)» Постачання природного газу НАК Нафтогаз України виробникам теплової енергії здійснюється на підставі договору, що враховує положення примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та з дотриманням принципу недискримінації. Обов`язок, передбачений підпунктом 4 пункту 3 цього Положення, покладається на НАК Нафтогаз України на період до 01.04.2017 за таких умов: надання НАК Нафтогаз України та виконання виробником теплової енергії погодженого виконавчим органом ради графіка погашення заборгованості (рівними частинами до 01.01.2021 з розбивкою за всіма договорами з НАК Нафтогаз України), складеного на підставі довідки щодо заборгованості, наданої НАК Нафтогаз України, а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ. Наявність графіка погашення заборгованості не змінює порядок розрахунків, установлений між постачальником та виробником теплової енергії у договорах постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо).

Отже, графік погашення заборгованості є підставою для постачання природного газу споживачу за умови наявності у останнього заборгованості, та не змінює порядок розрахунків між позивачем та відповідачем за спірним договором.

Реструктуризація заборгованості передбачає зміну істотних умов діючого договору поставки газу з метою пом`якшення вимог до боржника шляхом укладення додаткової угоди або договору про реструктуризацію заборгованості.

Доказів укладення сторонами додаткової угоди або договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, що утворилась за спірний період, матеріали справи не містять.

Стосовно доводів відповідача про те, що позивач не звертався до відповідача з метою досудового врегулювання шляхом проведення переговорів та консультацій, що перербачено рунктом 10.1 договору, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст.8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Позивач у відповідності до норм прямої дії Конституції України скористався своїм правом на звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів, а тому доводи апелянта щодо відсутності підстав для звернення позивача до суду з вимогою про сплату боргу за спожитий газ є безпідставними.

Зважаючи на вимоги вищезазначених норм чинного законодавства, ураховуючи, що матеріали справи не містять доказів оплати у повному обсязі отриманого за договором №2538/1617-ТЕ-32 від 10.10.2016 природного газу у встановлені строки, господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у частині стягнення основної заборгованості у розмірі 107408,04 грн.

Згідно з вимогами частини другої статті 193 Господарського кодексу України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (частина перша статті 199 Господарського кодексу України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктами 8.1, 8.2 договору №2538/1617-ТЕ-32 постачання природного газу сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором. У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Ураховуючи неналежне виконання Житлово-будівельним кооперативом "Бородиновський" зобов`язань з оплати природного газу у встановлений договором строк, господарський суд дійшов правомірного висновку про задовлення позовних вимог у частині застосування штрафних санкцій.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Матеріали справи містять розрахунок пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат окремо по кожному зобов`язанню помісячно, з урахуванням усіх проплат Житлово-будівельного кооперативу "Бородиновський".

При цьому періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж. У розрахунок позивачем також включено й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Стосовно вимоги апелянта про зменшення розміру пені до 0 колегія суддів зазначає таке.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 Господарського кодексу України).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Умовами договору передбачено нарахування пені у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Отже, сторони визначили та погодили у договорі розмір та порядок нарахування пені за невиконання зобов`язання за цим договором.

Відповідно до частини 1 ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно із частиною 3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, врахувати інтереси сторін, які заслуговують на увагу ступеню виконання зобов`язання, причини неналежного виконання або невиконання обов`язку, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі, вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), інші обставини, які заслуговують на увагу.

Приписи ст.233 Господарського кодексу України, ст.3, 551 Цивільного кодексу України не є імперативними, тобто зменшення розміру пені є правом, а не обов`язком суду, та може бути застосовано на розсуд суду за наявності певних умов, зокрема, як винятковий випадок у разі доведення належними та допустимими доказами наявності обставин вважати даний випадок винятковим.

Як свідчать матеріали справи, відповідач не звертався з відповідною заявою до суду першої інстанції. Відсутні у матеріалах справи і докази на підтвердження обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру пені.

Колегія суддів зазначає, що нарахування пені за договором поставки є видом забезпечення виконання зобов`язання боржника за спірним договором, тому у суду відсутні підстави для зменшення пені до 0, оскільки у такому випадку відповідач звільняється від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов`язань.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст.74 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини 1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 ст.91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

При цьому слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Обов`язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

З огляду на зазначене, вимоги апелянта щодо зменшення розміру пені до 0 є безпідставними та необгрунтованими.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки, колегія суддів зазначає, що такі нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства та є арифметично правильними, тому з огляду на зазначені обставини справи та норми чинного законодавства, господарський суд правомірно визнав вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 22896,03 грн, 3% річних у розмірі 11345,25 грн та інфляційних втрат у розмірі 42717,12 грн.

Щодо твердження відповідача про те, що відповідач до 15.08.2019 документів від позивача та суду не отримував, про розгляд справи не знав, а відтак не міг вчасно подати до суду свої заперечення на позовну заяву колегія суддів зазначає, що такі доводи спростовуються матеріалами справи, оскільки господарський суд Харківської області належним чином повімомляв ухвалами учасників справи про дату та час її розгляду. Ухвала суду: від 01.07.2019 про відкриття провадження у справі, від 15.07.2019 про повідомлення відповідача про перерву у судовому засіданні до 29.07.2019, від 29.07.2019 про повдомлення відповідача про перерву у судовому засіданні до 12.08.2019 надсилались відповідачу за належною адресою.

У ході судового розгляду справи з`ясовано, що ухвали суду відповідач не отримала або отримала невчасно через незадовільну роботу працівників ПАТ «Укрпошта».

З матеріалів справи убачається, що 24.06.2019 відповідач звернувся до господарського суду Харківської області з клопотанням (вх.№15260), у якому просив суд призначити слухання справи у загальному провадженні з викликом сторін.

Ураховуючи зазначене, відповідач був обізнаний про розгляд даної справи, у даному випадку можливість вчасного подання відзиву на позовну заяву або будь-яких заперечень та заяв залежала виключно від волевиявлення відповідача, тобто мала суб`єктивний характер, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції не допущено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Отже, доводи апелянта не грунтуються на матеріалах справи та не узгоджуються з нормами чинного законодавтства.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження у ході судового розгляду, тоді як господарським судом першої інстанції у повній мірі з`ясовані та правильно оцінені обставини у справі та прийняте ним рішення є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не убачає.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд оскаржуваного рішення господарського суду покладаються на заявника.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275-276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд;

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу Бородиновський залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 12.08.2019 у справі №922/1692/19 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 25.10.2019.

Головуючий суддя О.А. Пуль

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя І.В. Тарасова