ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/845/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Богатиря К.В., Разюк Г.П.

секретар судового засідання: Федорончук Д.О.

за участю представників сторін:

від позивача- Пучкова Л.А., ордер ОД № 508689, дата видачі: 13.09.19;

від відповідача (ТОВ „П.В.К.") - не з`явився;

від відповідача ( ОСОБА_2 ) - Добрянський В.Л., довіреність № 544, дата видачі: 19.03.19;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Господарського суду Одеської області від 22 липня 2019 року, повний текст якого складено 29 липня 2019 року

у справі № 916/845/19

за позовом: Акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк"

до відповідачів:

1.Товариства з обмеженою відповідальністю „П.В.К.",

2. ОСОБА_2

про стягнення 748 000,00 грн.,

головуючий суддя - Желєзна С.П.

місце ухвалення рішення: Господарський суд Одеської області

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 24.10.2019 згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк „Приватбанк" (далі - позивач, Банк) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „П.В.К." (далі - відповідач-1) та ОСОБА_2 (далі - відповідач-2) заборгованості за кредитним договором № К2VKLOF05950 від 07.07.2014 року у розмірі 748 000 грн.

Позовні вимоги з посиланням на ст. ст. 526, 530, 543, 546, 549, 553, 554, 610, 611, 1048, 1049, 1054 ЦК України обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем-1 зобов`язань за договором від 07.07.2014, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість на вищевказану суму. У зв`язку із тим, що зобов`язання за кредитним договором від 07.07.2014 забезпечено договором поруки № К2VKLOF05950/DP від 07.07.2014, укладеним із відповідачем-2, позивач просив стягнути відповідну заборгованість солідарно з відповідачів.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.07.2019 (суддя Желєзна С.П.) позовні вимоги задоволено повністю та стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю „П.В.К.", ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" заборгованість за кредитом у розмірі 748 000,00 грн., судовий збір у розмірі 11 220,00 грн. Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач взяті на себе зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачу-1 у користування кредитні кошти у розмірах, визначених у договорі від 07.07.2014, що підтверджено належними доказами, наявними в матеріалах справи, а той зобов`язання з повернення кредиту не виконав, в обумовлені строки кредитні кошти за вказаним договором не повернув, у зв`язку з чим, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 22.07.2019 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апелянт вважає, що зазначене рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які господарський суд визнав встановленими та за невідповідністю висновків, викладених у рішенні від 22.07.2019р., обставинам справи.

Скаржник зазначає, що у суду були відсутні правові підстави виносити оскаржуване судове рішення про задоволення позовних вимог, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів підписання Угоди про використання електронного цифрового підпису від 07.07.2014р. ОСОБА_2 .

Крім того, у Договорі № К2VKLOF05950/DP від 07.07.2014 року та Угоді про використання електронного цифрового підпису від 07.07.2014р. вказана адреса реєстрації ОСОБА_2 : « АДРЕСА_1 », у той час скаржником надані докази того, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ». Цей факт, на думку скаржника, слугує ще одним доказом, що ОСОБА_2 даний договір не підписував.

Також, скаржник вважає, що подані банком до суду документи, зокрема, Договори К2VKLOF05950 від 07.07.2014 року, № К2VKLOF05950/DP від 07.07.2014 року, Угоди про використання електронного цифрового підпису від 07.07.2014р. не можуть розцінюватись, як договір, укладений в письмовій (в т.ч. електронній) формі, за яким у банка виникає право пред`явити вимогу до боржника поручителя про стягнення грошової заборгованості з поручителя, оскільки неможливо встановити чи підписано їх взагалі в електронній формі.

Скаржник також зазначає, що з моменту порушення позичальникам прав та інтересів позикодавця пройшло понад 3 роки, однак таке порушення терміну позовної давності при зверненні позивача до суду не знайшло свого відображення в рішенні суду від 22.07.2019р.

02.10.2019р. від АТ КБ «Приватбанк» надійшли пояснення по справі, відповідно до яких позивач вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим та постановленим відповідно до вимог чинного законодавства. Проти апеляційної скарги позивач заперечує, просить її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні 24.10.2019р. представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, наполягав на її задоволенні та скасуванні рішення суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Представник відповідача-1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином.

Розглянувши та перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, пояснення по справі, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судовою колегією, 07.07.2017р. між АТ КБ „ПриватБанк" та ТОВ „П.В.К." було укладено угоду про використання електронного цифрового підпису, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди про те, що ведення документообігу, в тому числі підписання угод, договорів та інших документів, може здійснюватись сторонами як шляхом власноручного підписання, так і шляхом накладання електронного цифрового підпису.

07.07.2014р. між АТ КБ „ПриватБанк" (Банк), ТОВ „П.В.К." (Позичальник), ПрАТ „Страхова компанія „Інгосстрах" (Поручитель) було укладено договір №K2VLOF05950, розділом А, якого, було визначено вид кредиту - овердрафтовий; кредитний ліміт овердрафту по цьому договору становить 788 500,00 грн., в тому числі, 750 000,00 - на поповнення обігових коштів; 38 500,00 грн. - на сплату судових витрат, передбачених п. п. 2.2.16, 2.3.15, 5.8 цього договору.

Відповідно до п. п. 1.1, 1.1.1 договору №K2VLOF05950 від 07.07.2014р. Банк за наявності вільних грошових ресурсів зобов`язується здійснювати овердрафтове обслуговування Позичальника, яке полягає у проведенні його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку Позичальника № НОМЕР_1 , відкритому у Банку, за рахунок кредитних коштів у межах ліміту, встановленого відповідно до п. 1.3 цього договору, шляхом дебетування поточного рахунку. Овердрафтове кредитування Позичальника здійснюється Банком в межах ліміту і строку, встановлених згідно з п. п. 1.3, 1.4 цього договору, з періодом безперервного користування кредитом згідно з п. А.4 цього договору шляхом перенесення дебетового сальдо з поточного рахунку Позичальника на його позичковий рахунок. Виконання Банком розрахункових документів Позичальника здійснюється шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника. Зазначений спосіб овердрафтового кредитування здійснюється Банком з моменту направлення Позичальнику відповідного повідомлення у спосіб, визначений на розсуд Банку, та зазначений в п. А.2 цього Договору, до моменту про його відміну Банком в порядку, визначеному цим пунктом.

Згідно з п. 2.1.4 договору №K2VLOF05950 від 07.07.2014р. Банк зобов`язується проводити овердрафтове обслуговування Позичальника згідно з наступним порядком: у випадку надходження розрахункових документів Позичальника протягом операційного дня і за відсутності грошових коштів на поточному рахунку Позичальника, Банк здійснює їх сплату відповідно до умов цього договору у межах встановленого ліміту. Операційний день - період часу з 8:30 год. до 16:30 год., протягом якого Банк приймає розрахункові документи з дотриманням порядку, встановленого договором банківського рахунку Позичальника №WW4A1T від 15.05.2014р. При закритті банківського дня сформоване дебетове сальдо (перевищення величин списань з поточного рахунку згідно з розрахунковими документами Позичальника з урахуванням вхідного залишку на початок банківського дня) на поточному рахунку Позичальника фактично є сумою використаного Позичальником кредиту цього дня.

Відповідно до п. п. 2.2.4, 2.2.5 договору №K2VLOF05950 від 07.07.2014р. Позичальник зобов`язується здійснювати погашення кредиту, отриманого в межах встановленого ліміту, не пізніше строку закінчення періоду безперервного користування кредитом, встановленого п. 1.5 цього договору; повернути кредит у строки, встановлені п. п. 1.4, 2.3.4, 2.2.17 цього договору.

Згідно з п. 2.3.7 договору №K2VLOF05950 від 07.07.2014р. Банк має право у випадку порушення Позичальником термінів виконання будь-яких з грошових зобов`язань, встановлених цим договором (за відсутності коштів у необхідних сумах на рахунках Позичальника для здійснення повноважень Банку відповідно до п.2.2.8 цього договору), а також для сплати передбачених цим пунктом комісійних винагород Позичальник доручає Банку здійснювати списання коштів з усіх поточних та депозитних рахунків Позичальника у Банку у порядку, передбаченому чинним Законодавством та цим договором.

Відповідно до п. п. 6.1, 8.2 договору №K2VLOF05950 від 07.07.2014р. цей договір вважається укладеним з моменту його підписання шляхом накладення електронно-цифрового підпису усіма його сторонами. Цей договір підписано із використанням електронного цифрового підпису в порядку, передбаченому Законами України „Про електронні документи та електронний документообіг" та „Про електронний цифровий підпис", а також на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису від 15.06.2012р., підписаної між Поручителем та Банком, та на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису від 07.07.2014р., підписаної між Позичальником та Банком.

Як вбачається з наданої позивачем роздруківки файлу перевірки електронного цифрового підпису договір №K2VLOF05950 від 07.07.2014р. був підписаний сторонами із використанням електронного цифрового підпису.

07.07.2017р. між АТ КБ „ПриватБанк" та ОСОБА_2 також було укладено угоду про використання електронного цифрового підпису, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди про те, що ведення документообігу, в тому числі підписання угод, договорів та інших документів, може здійснюватись сторонами як шляхом власноручного підписання, так і шляхом накладання електронного цифрового підпису.

07.07.2017р. між АТ КБ „ПриватБанк" (Кредитор) та ОСОБА_2 (Поручитель) було укладено договір поруки №K2VKLOF05950/DP, відповідно до п. 1.1 якого предметом цього договору є надання поруки Поручителем перед Кредитором за виконання ТОВ „П.В.К." зобов`язань за договором №K2VLOF05950 від 07.07.2014р. з повернення овердрафтового кредиту з кредитним лімітом по кредитному договору, розмір якого, може бути зменшений або збільшений необмежену кількість разів без підписання договорів про внесення змін до кредитного договору в залежності зменшення або збільшення оборотів грошових коштів по поточним рахункам Боржника відкритим у Кредитора, але в будь-якому випадку не більше суми ліміту, згідно умов п. А2, А.2.1, А.2.2. кредитного договору, що становить розмір 788 500,00 грн. Якщо під час виконання кредитного договору зобов`язання Боржника, що забезпечені цим договором, збільшаться, внаслідок чого збільшиться відповідальність Поручителя, Поручитель при укладенні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за кредитним договором у розмірі таких збільшень. Додаткові узгодження про такі збільшення з Поручителем не потрібні.

Відповідно до п. п. 1.2, 1.4, 1.5, договору поруки №K2VKLOF05950/DP від 07.07.2014р. Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту Поручитель відповідає перед Кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності. До Поручителя, який виконав зобов`язання Боржника за кредитним договором, переходять всі права Кредитора за кредитним договором та договором застави (іпотеки), що укладені в забезпечення виконання зобов`язань Боржника перед Кредитором за кредитним договором. У випадку невиконання Боржником зобов`язань за кредитним договором, Боржник та Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники.

Згідно з п. 2.1.2 договору поруки №K2VKLOF05950/DP від 07.07.2014р. у випадку невиконання Боржником якого-небудь зобов`язання, передбаченого п. 1.1 цього договору, Кредитор має право направити Поручителю вимогу із зазначенням невиконаного зобов`язання. Не направлення Кредитором вказаної вимоги не є перешкодою та не позбавляє права Кредитора звернутися до суду з вимогою виконати прийняті Поручителем на себе зобов`язання або вимагати від Поручителя виконання взятих на себе зобов`язань іншими способами. Поручитель відповідає перед Кредитором як солідарний Боржник у випадку невиконання Боржником зобов`язань за кредитним договором, незалежно від факту направлення чи не направлення Кредитором Поручителю передбаченої даним пунктом вимоги.

Положеннями п. 5.2 договору поруки №K2VKLOF05950/DP від 07.07.2014р. передбачено, що цей договір підписано із використанням електронного цифрового підпису в порядку, передбаченому Законами України „Про електронні документи та електронний документообіг" та „Про електронний цифровий підпис", та на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису від 07.07.2014р., підписаного між Поручителем та Кредитором, та вважається укладеним з моменту його підписання шляхом накладення електронно-цифрового підпису усіма його сторонами.

Як вбачається з наданої позивачем роздруківки файлу перевірки електронного цифрового підпису договір поруки №K2VKLOF05950/DP від 07.07.2014р. був підписаний сторонами із використанням електронного цифрового підпису.

З виписки по банківському рахунку № НОМЕР_1 ТОВ „П. В. К." протягом періоду з 26.08.2014р. по 25.09.2014р., виписки за період з 26.09.2014р. по 01.03.2019р. та довідки АТ КБ „ПриватБанк" від 01.03.2019р. (відомість оборотів і залишків) вбачається, що АТ КБ „ПриватБанк" на виконання умов договору №K2VLOF05950 від 07.07.2014р. було видано ТОВ „П .В. К." овердрафтовий кредит у розмірі 748 000,00 грн.

31.07.2018р. АТ КБ „ПриватБанк" звернулось до ТОВ „П.В.К." та ОСОБА_2 із повідомленням, відповідно до якого Банк, посилаючись на умови кредитного договору №K2VLOF05950 від 07.07.2014р. та договору поруки №K2VKLOF05950/DP від 07.07.2014р., а, також на порушення ТОВ „П.В.К." прийнятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, просив сплати заборгованість, яка виникла у відповідачів перед Банком. Повідомлення Банку було залишено відповідачами без відповіді та задоволення.

Звертаючись до господарського суду із позовними вимогами до ТОВ „П.В.К." та ОСОБА_2 , позивачем було наголошено, що відповідачами у порушення прийнятих на себе за умовами кредитного договору та договору поруки зобов`язань, не було повернуто АТ КБ „ПриватБанк" кредитних коштів, у зв`язку з чим, позивачем з метою захисту порушених прав було поданого до суду дану позовну заяву.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неналежного виконання Відповідачем-1 грошових зобов`язань за договором.

За ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частини 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За вимогами ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до п.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У ст. 181 ГК України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно зі ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За положеннями ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина 1 ст. 640 ЦК України).

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 1054 Цивільного кодексу України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із змісту п.1 ст.1048 Цивільного кодексу України вбачається, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Пунктом 1 ст.1049 Цивільного кодексу України зазначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Доводи апелянта відносно того, що позивачем не виконані вимоги ухвали Господарського суду Одеської області щодо надання доказів, необхідних для вирішення спору, а саме оригінал Угоди про використання електронного цифрового підпису - судовою колегією відхиляються, оскільки відповідно до п. 9 ст. 81 ГПК України у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами. Таким чином, спір у даній справі підставно розглядався на підставі наявних матеріалів справи.

Судова колегія вважає помилковими твердження апелянта про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів підписання договору Договорів К2VKLOF05950 від 07.07.2014 року, № К2VKLOF05950/DP від 07.07.2014 року, Угоди про використання електронного цифрового підпису від 07.07.2014р. електронним цифровим підписом з огляду на те, що відповідно до файлу перевірки електронного цифрового підпису договір №K2VLOF05950 від 07.07.2014р., зазначений договір був підписаний електронним цифровим підписом ОСОБА_2 08.07.2014р. о 10:27:36 (а/с 30); відповідно до файлу перевірки електронного цифрового підпису договір поруки №K2VKLOF05950/DP від 07.07.2014р. був підписаний електронним цифровим підписом ОСОБА_2 08.07.2014р. о 11:39:31 (а/с 35)

Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Апеляційним судом встановлено, що кредитний договір, а також договір поруки підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов; відповідачі на момент укладання договорів не заявляли додаткових вимог щодо умов договору; договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: про строк кредитування, процентну ставку за користування кредитом, строки сплати платежів, а також права та обов`язки сторін, порядок розрахунків, відповідальність за порушення зобов`язань.

Як з`ясовано судом та не спростовано ТОВ „П. В .К.", останній прийняті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів не виконав, в обумовлені строки кредитні кошти за вказаним договором не повернув, у зв`язку з чим, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи виписок по банківському рахунку ТОВ „П. В. К.", останнім було отримано кредитні кошти від АТ КБ „ПриватБанк" у розмірі 748 000,00 грн. відповідно до умов кредитного договору №K2VLOF05950 від 07.07.2014р.

Проте, ТОВ „П.В.К." не було своєчасно повернуто кредитних коштів у повному обсязі, в результаті чого станом на момент вирішення даного спору за відповідачем рахується прострочена заборгованість за тілом кредиту у розмірі 748 000,00 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача. Також, з огляду на укладення між АТ КБ „ПриватБанк" та ОСОБА_2 договору поруки №K2VKLOF05950/DP від 07.07.2014р., за умовами якого Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором №K2VLOF05950 від 07.07.2014р. у тому ж розмірі, що і ТОВ „П. В .К.", включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків, колегія суддів погоджується з вірним висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для солідарного стягнення із відповідачів заборгованості у розмірі 748 000,00 грн. Посилання скаржника на ту обставину, що з моменту порушення позичальникам прав та інтересів позикодавця пройшло понад 3 роки, однак таке порушення терміну позовної давності при зверненні позивача до суду не знайшло свого відображення в рішенні суду від 22.07.2019р. є помилковим, оскільки відповідно до п. 4.1 Договору поруки - сторони взаємно домовились, що порука за цим Договором припиняється через 15 (п`ятнадцять) років після укладення цього Договору, які на час розгляду спору не минули.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем-2 ніяких заяв про застосування строку позовної давності до прийняття судом рішення по суті не заявлялось, а тому колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника в апеляційній скарзі про застосування строку позовної давності.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи та вищевказаними висновками суду апеляційної інстанції.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області від 22.07.2019 відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства, зміні або скасуванню не підлягає, а відтак, залишається без змін на підставі ст.276 ГПК України, а апеляційна скарга ОСОБА_2 є необґрунтованою, тому в її задоволенні слід відмовити.

Відповідно до п. "в" ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги) у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника, оскільки доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 22.07.2019р. у справі №916/845/19 без змін.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови

складено та підписано 28.10.2019

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя К.В. Богатир

Суддя Г.П. Разюк