ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2019 року м. Дніпро Справа № 908/1497/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач)

судді Кузнецов В.О., Чус О.В.

секретар Манчік О.О.

за участю:

від позивача: Лисенко П.П., адвокат;

від відповідача: Ясир Д.І., адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТС АІК-ЕКО"

на рішення Господарського суду Запорізької області від 11.06.2019 року (повний текст складено 14.06.2019 року)

у справі № 908/1497/18 (головуючий суддя - Колодій Н.А., судді - Горохов І.С., Корсун В.Л., м. Запоріжжя)

за позовом Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТС АІК-ЕКО", м. Запоріжжя

про стягнення 10 402 485,06 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

02.08.2018 року до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТС АІК-ЕКО" про стягнення 10 402 485,06 грн. штрафних санкцій.

05.11.2018 року до Господарського суду Запорізької області надійшла заява позивача про зменшення розміру позовних вимог, в якій останній просив суд стягнути з відповідача 4 790 880,00 грн. та повернути судовий збір з урахуванням даної заяви. Вказана заява прийнята судом до розгляду.

15.03.2019 року до Господарського суду Запорізької області надійшла заява позивача про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача 2 484 761,60 грн. штрафних санкцій за прострочення поставки елементів градирні, що складається з 1 406 361,60 грн. штрафу за прострочення поставки елементів першої партії градирні, 689 724,00 грн. неустойки та 248 676,00 грн. штрафу за прострочення поставки другої партії елементів градирні, 272 160,00 грн. неустойки та 231 840,00 грн. штрафу за прострочення поставки елементів третьої партії градирні. Вказана заява прийнята судом до розгляду.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 11.06.2019 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТС АІК-ЕКО" на користь Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" 1 406 361,60 грн. штрафних санкцій, 21 095,42 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в задоволеній частині, відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Скаржником в апеляційній скарзі зазначено про те, що якщо апеляційний господарський суд встановить наявність вини відповідача в порушенні строків і вирішить застосувати штрафні санкції, відповідач просить застосувати статтю 233 Господарського кодексу України та статтю 551 Цивільного кодексу України та зменшити їх розмір до справедливого та співрозмірного з порушенням відповідача.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення 1 406 361,60 грн. штрафних санкцій, 21 095,42 грн. судового збору є незаконним, прийнятим судом з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

На думку відповідача, судом допущене порушення норм частини 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позивачем одночасно змінено предмет та підстави позову щодо поставки елементів першої партії градирні. Суд невірно розцінив заяву позивача від 12.03.2019 року в частині вимог про стягнення неустойки в сумі 1 406 361,60 грн. щодо першої партії градирні як зменшення позовних вимог. Вказана заява по своїй суті не є заявою про зменшення позовних вимог. Оскільки позивач заявив іншу, ніж було заявлено в первинному позові позовну вимогу, то фактично позивач змінив предмет позову в частині штрафних санкцій за поставку першої партії градирні.

Відсутність порушень відповідача щодо первинних позовних вимог - обставин поставки першої партії продукції по якості, строкам, кількості та з повним комплектом документів встановлені Господарським судом Дніпропетровської області в рішенні від 06.09.2018 року та в постанові Центрального апеляційного господарського суду від 28.01.2019 року у справі № 904/2217/18.

При ухваленні рішення судом та задоволенні повного розміру неустойки за період з 25.01.2018 року по 21.02.2018 року не було враховано, що постачання першої партії градирні відбувалось частинами і фактично товар продавався позивачу в період з 14.02.2018 року по 18.02.2018 року, що підтверджується встановленими в постанові Центрального апеляційного господарського суду від 28.01.2019 року у справі № 904/2217/18 обставинами. Обов`язок передати товар покупцю був виконаний відповідачем партіями в період з 14.02.2018 року по 18.02.2018 року, а позивач здійснив прийомку товару та підписав акт приймання-передачі лише 21.02.2018 року, що свідчить про сприяння позивачем в збільшенні терміну прострочення. Відповідач не має нести відповідальність за прострочення поставки першої партії градирні в цей період і суд мав врахувати вказані обставини при визначенні розміру неустойки.

Суд необґрунтовано не прийняв як доказ погодження позивача зі строком поставки першої партії градирні 21.02.2018 року та відсутності претензій позивача щодо строку поставки - Акт № 10 від 21.02.2018 року здачі-приймання обладнання, в якому зазначено, що сторони підтверджують справжнім актом здачі-приймання передачу обладнання замовнику та відсутність претензій щодо строку поставки. Вказаний акт є підсумковим актом виконання зобов`язань відповідача з поставки обладнання, який фіксує відносини сторін щодо фактичного виконання договору, підтверджує приймання-передачу за якістю та кількістю та врегульовує відносини щодо строків поставки. Таким чином, позивач погодився зі строком поставки - 21.02.2018 року та відмовився від претензій по строкам поставки.

Позивачем невірно нарахована неустойка в розмірі 0,3 % від вартості недопоставленої продукції за кожний день прострочення за період з 25.01.2018 року по 21.02.2018 року за 28 днів в сумі 1 406 361,60 грн., 21.02.2018 року - день фактичної поставки першої партії градирні, тобто виконання зобов`язання, не враховується при розрахунку неустойки. Таким чином, період прострочення з 25.01.2018 року по 20.02.2018 року - 27 днів, 16 742 400,00 грн. х 0,3 % х 27 днів = 1 356 134,40 грн., але відповідач заперечує про прострочення виконання зобов`язань.

Судом в порушення статті 267 Цивільного кодексу України не застосовано за заявою відповідача строк позовної давності. Відсутні обставини переривання строку позовної давності, а позивач, заявивши нову вимогу в заяві про зменшення розміру позовних вимог та зміну підстав позову від 12.03.2019 року, яка не була заявлена ним раніше в первинному позові, про стягнення неустойки 1 406 361,60 грн. за прострочення поставки елементів першої партії градирні за період 25.01.2018 року по 21.02.2018 року, пропустив строк позовної давності. В зв`язку з чим вимоги щодо стягнення неустойки в розмірі 1 406 361,60 грн. не підлягають задоволенню відповідно до частин 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що предметом позовної заяви у даній справі є стягнення з відповідача штрафних санкцій за прострочення поставки елементів 1-3 партії градирні в межах договору № 2065 від 31.07.2017 року. Саме з такими позовними вимогами було подано дану позовну заяву, а саме про стягнення штрафних санкцій. Подаючи позовну заяву, позивач звертався з вимогами про стягнення як штрафу, так і неустойки. Помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що заявлення до стягнення неустойки є іншою вимогою, ніж та, що була заявлена у первісному позові, оскільки неустойка є складовою штрафних санкцій, які заявлялись у первісному позові. Також, помилковими є доводи відповідача щодо зміни предмета позову, оскільки після подання позивачем 12.03.2019 року заяви предмет позову - стягнення штрафних санкцій залишився, а підставами позову є порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором № 2065 від 31.07.2017 року. При цьому, помилковим є посилання на зміну підстав позову (зміна пунктів договору), оскільки підставою позову є саме договір. Таким чином, на думку позивача, правильним є висновок суду першої інстанції про прийняття до розгляду позовних вимог про стягнення штрафних санкцій в сумі 2 848 761,60 грн. відповідно до заяви позивача від 12.03.2019 року. Судом першої інстанції вірно зазначено, що оскільки позивач первісно 02.08.2018 року звернувся до суду з позовними вимогами у межах річного строку позовної давності, а самі первісні вимоги складались з вимог про стягнення штрафу та неустойки, то в розумінні частини 2 статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності було перервано 02.08.2018 року і його відлік почався заново і подання заяви від 12.03.2019 року здійснено в межах строку позовної давності з врахуванням переривання строку позовної давності. Правильною датою поставки елементів першої партії градирні є 21.02.2018 року, саме цю дату слід використовувати для обрахунків штрафних санкцій за прострочення поставки елементів першої партії градирні. Акт № 10 від 21.02.2018 року про відсутність претензій щодо строку поставки має загальний характер та не скасовує обов`язкових до виконання строків поставки визначених договором та специфікацією, а також штрафних санкцій за їх недотримання. Саме по собі підписання акту не може вважатися належним внесенням змін до пункту 14.4 договору.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.08.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 12.09.2019 року.

В судовому засіданні 12.09.2019 року оголошено перерву до 10.10.2019 року.

10.10.2019 року в судовому засіданні оголошено перерву до 21.10.1019 року.

Під час розгляду апеляційної скарги представник відповідача надав пояснення в обґрунтування доводів апеляційної скарги, а представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

31.07.2017 року між ТОВ "ТС АІК-ЕКО" (продавець) та ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" (покупець) було укладено договір № 2065 (надалі - договір).

Продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця продукцію відповідно до специфікації та виконати шеф-монтажні роботи, а покупець зобов`язується прийняти продукцію та оплатити її на умовах визначених договором (пункт 1.1 договору).

Специфікацією № 1 від 31.07.2017 року, яка є невід`ємною частиною договору, зазначено вимоги до продукції, яка мала бути поставлена.

Додатковою угодою № 1 від 04.01.2018 року до договору специфікацію № 1 викладено у новій редакції.

Умовами специфікації, зокрема, визначено, що продукція, яка має бути поставлена - градирня 3-х секційна, крупноблочна вентиляторна протиточна модель WТСН-484835-32D-13.

Відповідно до специфікації № 1 до договору в редакції від 04.01.2018 року (надалі -специфікація), продукція поставляється поетапно трьома партіями.

Елементи першої партії градирні мають бути поставлені 24.01.2018 року, вартість складає 16 742 400,00 грн.

Елементи другої партії градирні відповідно до специфікації мають бути поставлені відповідачем до 20.02.2018 року, вартість яких становить 4 692 000,00 грн.

Елементи третьої партії градирні мають бути поставлені 05.03.2018 року, вартість яких становить 2 520 000,00 грн.

Специфікацією також встановлено, що оплата за обладнання повинна здійснюватись наступним чином: "100 % оплата протягом 3 календарних днів від дати поставки кожної партії обладнання на склад покупця".

Внаслідок недосягнення сторонами згоди щодо своєчасної поставки та оплати продукції за договором позивачем пред`явлені до місцевого господарського суду вимоги про стягнення штрафних санкцій за несвоєчасну поставку І, ІІ та ІІІ партій товару.

З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 12.03.2019 року предметом розгляду даної справи є вимоги про стягнення з відповідача 2 484 761, 60 грн. штрафних санкцій за прострочення поставки елементів градирні, що складається з 1 406 361, 60 грн. штрафу за прострочку поставки елементів першої партії градирні, 689 724,00 грн. неустойки та 248 676,00 грн. штрафу за прострочення поставки другої партії елементів градирні, 272 160,00 грн. неустойки та 231 840,00 грн. штрафу за прострочення поставки елементів третьої партії градирні.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4).

Як вбачається із змісту апеляційної скарги, відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині стягнення 1 406 361,60 грн. штрафних санкцій. В іншій частині рішення відповідачем не оскаржується.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача штрафних санкцій за прострочення поставки першої партії елементів градирні колегія суддів враховує наступне.

Із специфікації № 1 до договору в редакції додаткової угоди від 04.01.2018 року вбачається, що елементи першої партії градирні мають бути поставлені 24.01.2018 року, вартість елементів першої партії градирні відповідно до специфікації складає 16 742 400,00 грн.

Поставка першої партії градирні фактично була проведена відповідачем 21.02.2018 року, що підтверджується актом приймання - передачі № 10 від 21.02.2018 року, підписаним сторонами.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 28.01.2019 року у справі № 904/2217/18 також було встановлено, що елементи першої партії градирні за договором № 2065 від 31.07.2017 року, укладеного між ТОВ "ТС АІК-ЕКО" та ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", було поставлено ТОВ "ТС АІК-ЕКО" на користь ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" 21.02.2018 року.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції правомірно в оскаржуваному рішенні зазначив, що першим днем прострочення відповідачем поставки є 25.01.2018 року, а останнім днем є 21.02.2018 року, відповідно кількість днів прострочення становить 28 днів.

Відповідно до пункту 8.1 договору у випадку прострочення поставки продукції проти строків обумовлених в договорі, продавець сплачує покупцю неустойку у розмірі 0,3 % від вартості недопоставленої продукції за кожний день прострочення. Нарахування неустойки починається з першого дня прострочення та припиняється на дату поставки продукції.

На підставі пункту 8.1 договору позивачем пред`явлена до стягнення неустойка в розмірі 1 406 361,60 грн. = (16 742 400 х 0,3 %) х 28 днів.

Відповідач вважає, що позивач погодився на змінений строк поставки першої парті продукції, а саме 21.02.2018 року, оскільки підписав акт здачі-приймання продукції за № 10 без претензій.

Колегія суддів вважає, що зазначення в акті № 10 від 21.02.2018 року про відсутність порушень умов договору в частині поставки товару, не може бути підставою для відмови позивачу у реалізації його права на стягнення неустойки в зв`язку з порушенням відповідачем визначеного договором строку поставки товару (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.04.2018 року у справі № 911/1316/17).

З огляду на те, що факт порушення відповідачем своїх зобов`язань зі своєчасної поставки продукції позивачу є доведеним, тобто мало місце порушення відповідачем строків поставки товару, встановлених в договорі, врахувавши, що в договорі передбачено право позивача на нарахування штрафних санкцій, як захід відповідальності постачальника за порушення строків виконання зобов`язання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вимог позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій за прострочку поставки першої парті елементів градирні в розмірі 1 406 361,60 грн.

Щодо доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі про те, що вимоги щодо стягнення неустойки в розмірі 1 406 361,60 грн. не підлягають задоволенню в зв`язку із пропуском строку позовної давності відповідно до вимог частин 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частин 2, 3 статті 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Згідно із частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивач первісно - 02.08.2018 року звернувся до суду з позовними вимогами у межах річного строку позовної давності, а самі первісні позовні вимоги складались з вимог про стягнення штрафу та неустойки, то в розумінні частини 2 статті 264 Цивільного кодексу України перебіг строку позовної давності було перервано саме 02.08.2018 року, і його відлік почався заново. Подання позивачем заяви про зменшення розміру позовних вимог від 12.03.2019 року здійснено в межах строку позовної давності з урахуванням переривання цього строку.

В апеляційній скарзі відповідач з посиланням на статтю 233 Господарського кодексу України, статтю 551 Цивільного кодексу України просить зменшити заявлену позивачем до стягнення пеню, зазначаючи про те, що через систематичне невиконання позивачем своїх зобов`язань, відповідач опинився в скрутному матеріальному становищі.

Колегія суддів не бере до уваги зазначені доводи апеляційної скарги, оскільки відповідач в суді апеляційної інстанції не обґрунтував та не довів неможливості подання ним клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до суду першої інстанції.

Щодо посилання відповідача на те, що суд першої інстанції невірно розцінив заяву позивача від 12.03.2019 року в частині вимог про стягнення неустойки в сумі 1 406 361,60 грн. стосовно першої партії градирні як зменшення позовних вимог колегія суддів враховує наступне.

Як вбачається із первісно поданої позовної заяви її предметом є стягнення з відповідача штрафних санкцій за прострочення поставки елементів градирні в межах договору № 2065 від 31.07.2017 року.

Доводи відповідача про те, що заявлення до стягнення неустойки є іншою вимогою, ніж та, що була заявлена в первісному позові, є помилковими, оскільки відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України неустойка є складовою частиною штрафних санкцій.

Також, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що є помилковим посилання відповідача на те, що подавши заяву про зменшення позовних вимог від 12.03.2019 року, позивач змінив одночасно і предмет позову, і підстави позову.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Разом з тим, не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.03.2018 року у справі № 916/1764/17.

Суд враховує, що і первісною вимогою, і новою вимогою було стягнення з відповідача штрафних санкцій, а підставою - неналежне виконання умов договору № 2065 від 31.07.2017 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній частині рішення.

Звертаючись із апеляційною скаргою, відповідач не спростував вищенаведених висновків місцевого господарського суду та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

На підставі викладеного, апеляційний господарський суд вважає, що місцевим господарським судом в оскаржуваній частині рішення повно встановлені фактичні обставини справи, яким надана вірна правова оцінка у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального законодавства.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині має бути залишено без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 275-282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТС АІК-ЕКО" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 11.06.2019 року у справі № 908/1497/18 в частині стягнення 1 406 361,60 грн. штрафних санкцій - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 28.10.2019 року.

Головуючий суддя _________________ І.О. Вечірко

Суддя _________________ В.О. Кузнецов

Суддя _________________ О.В. Чус