ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2019 р. Справа№ 910/3562/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

Розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2019 у справі № 910/3562/19 (суддя Морозов С.М., м. Київ)

за позовом товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант", м. Київ

до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування", м. Київ

про стягнення 12 866,16 грн.

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.06.2019 у справі № 910/3562/19 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 12 866,16 грн. та судові витрати в розмірі 1 921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривна 00 копійок).

Не погодившись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Також у апеляційній скарзі зазначено, що 20.06.2019 змінилось найменування Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС».

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, судом першої інстанції не враховано, що механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості колісних транспортних засобів, встановлено Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою спільним Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 145/5/2092. Оскільки наданий позивачем рахунок на оплату № 3031018г від 03.10.2018 не відповідає вимогам, передбаченим актами законодавства, даний рахунок СТО не може бути підставою для розрахунку суми страхового відшкодування за заявленим випадком.

Скаржник вказує на те, що в матеріалах справи відсутні докази, зокрема, акт виконаних робіт, які б підтверджували, що фактично проведено ремонт та які деталі були використані під час проведення відновлювального ремонту, чи було взагалі відновлено транспортний засіб. Рахунок на оплату не є оцінкою завданого матеріального збитку власнику транспортного засобу, складеною відповідно до Методики та проведена особою, яка має відповідну кваліфікацію, може бути оцінювачем, або ж експертом.

Скаржник посилається на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі № 3-1304гс16 та постанові Верховного Суду від 12.03.2018 у справі № 910/5001/17.

У зв`язку із наявністю спору сторін що до розміру оціненої шкоди, завданої в результаті ДТП, зважаючи на те, що для з`ясування розміру вартості відновлювального ремонту ТЗ з врахуванням фізичного зносу необхідні спеціальні знання, без яких встановити вказане не надається можливим, враховуючи, що справа знаходиться на розгляді в суді, скаржником на підставі ст. 98-103 ГПК України було замовлено проведення судової автотоварознавчої експертизи, яка була надана до суду першої інстанції.

Відповідно до висновку експерта № 77 судової автотоварознавчої експертизи у справі № 910/3562/19, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу марки «Suzuki» д.н. НОМЕР_1 в цінах станом на 28.09.2018, без врахування ПДВ становить 22 623,50 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2019 у справі № 910/3562/19 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2019 у справі № 910/3562/19 - залишено без руху.

02.08.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду (канцелярію) від приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" надійшла заява про усунення недоліків на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2019.

До апеляційної скарги скаржником було додано клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2019 у справі № 910/3562/19.

Частиною 1 статті 119 ГПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження, а частина 2 статті 124 Конституції України передбачає право особи на захист судом його прав.

Таким чином, розглянувши зазначене вище клопотання судова колегія вважає, що клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Окрім того, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду зазначає, згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921,00 грн. Х 100 = 192 100,00 грн.).

Враховуючи, що предметом розгляду у даній справі є стягнення 12 866,16 грн., то вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Підстав для повернення апеляційної скарги та відмови у відкритті апеляційного провадження судовою колегією не встановлено.

Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час винесення ухвали до суду не надійшло.

Враховуючи, те що скаржник усунув недоліки зазначені в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2019 у справі № 910/3562/19, колегія суддів апеляційної інстанції, визнає подані матеріали достатніми для відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2019 задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" та поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2019 у справі № 910/3562/19. Відкрито апеляційне провадження у справі № 910/3562/19. Ухвалено здійснювати розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2019 у справі № 910/3562/19 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

16.08.2019 від позивача через відділ канцелярії суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач зазначив, що доводи відповідача спростовуються аргументами позивача, а також безпосередньо, рішенням суду першої інстанції, у зв`язку із чим апеляційна скарга є поверхневою, недоведеною, а також такою, що не підлягає задоволенню. Позивач вказує на те, що враховуючи те, що запасні частини зазначені у рахунку на оплату № 3031018г від 03.10.2018 не є новими (б/у), то фактично фізичний знос щодо них вже застосовано, тобто позивачем було застосовано коефіцієнт фізичного зносу. Відповідач не враховує те, що страховий акт, розрахунок страхового відшкодування, платіжне доручення про виплату страхового відшкодування та рахунок на оплату, як докази, у своїй сукупності повною мірою дозволяють встановити факт проведення ремонту, натомість відповідач не надав до суду жодного достовірного доказу, який би спростовував факт проведення ремонту транспортного засобу «Suzuki», державний знак НОМЕР_1 .

Позивач вказує на те, що на спростування заперечень відповідача та підтвердження проведеного ремонту надає до суду акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 3031018г від 30.11.2018, який повною мірою підтверджує факт проведення відновлювального ремонту транспортного засобу «Suzuki» державний номер НОМЕР_1 , із застосуванням б/у запасних частин до яких даний знос було попередньо застосовано.

Також позивач вказує, що зазначений документ не було приєднано до матеріалів справи у суді першої інстанції, оскільки відповідач у суді першої інстанції не висловлював жодних сумнівів щодо факту проведеного ремонту, однак даний сумнів відповідачем зазначено у апеляційній скарзі, вважає за необхідне його повністю спростувати відповідним доказом.

Позивач у відзиві зазначає, що в даному випадку, враховуючи п. 5.1 Методики, жодного відомого позивачу рішення органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство не було, а особистий огляд транспортного засобу «Suzuki» державний номер НОМЕР_1 , представниками відповідача та експертом Сумцовим С.С. не проводився. Саме тому, що експерт самостійно КТЗ не оглядав, характеру та ступеня пошкодження всіх деталей не встановив, тому і розмір збитку визначив з порушенням Методики та законодавства про оцінку загалом. У зв`язку із чим, запасну частину як «ліхтар задній правий», яка зазначена і у протоколі огляду, і у рахунку на оплату № 3031018г від 03.10.2018, як така, що підлягає заміні, експертом взагалі не зазначено, натомість у своєму висновку експерт стверджує, що ним проведено дослідження на основі протоколу огляду від 02.10.2018, який йому було надано замовником, однак, до переліку додатків даний протокол огляду додано не було, тому неможливо встановити, які вихідні дані були надані відповідачем експерту для проведення дослідження, тому даний висновок є недопустимим та недостовірним доказом у даній справі.

Позивач наголошує, що звіт про оцінку у даному випадку необхідний для визначення наявності чи відсутності підстав для застосування коефіцієнту фізичного зносу до вартості відновлювального ремонту КТЗ, однак, даний документ не підтверджує кінцевої вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, а кінцеву вартість ремонту з урахуванням зносу визначається на СТО, на яку було перераховано суму відшкодування згідно із платіжним дорученням. Виплата страхового відшкодування на користь власника транспортного засобу «Suzuki» державний номер НОМЕР_1 , здійснювалась на основі рахунку на оплату № 3031018г від 03.10.2018, кваліфікованої СТО (із застосуванням б/у запасних частин), згідно із яким вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 33 230,00 грн.

У відповіді на відзив відповідач зазначає, що розмір шкоди повинен бути визначений відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, а оскільки наданий позивачем рахунок на оплату № 3031018г від 03.10.2018 не відповідає вимогам, передбаченим вказаними вище актами законодавства, даний рахунок СТО не може бути підставою для розрахунку суми страхового відшкодування за заявленим випадком. Посилання позивача, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з врахуванням зносу визначена саме рахунком на оплату № 3031018г, так як в ньому зазначена вартість деталей, які були у вжитку, не відповідає вимогам діючого законодавства. На думку відповідача, позивачем не надано жодного доказу, який відповідає вищевказаним вимогам законодавства, та відповідно до якого визначено вартість відновлювального ремонту ТЗ «Suzuki» державний номер НОМЕР_1 з урахуванням фізичного зносу ТЗ, рахунок на оплату № 3031018г не є таким документом, не є оцінкою завданого матеріального збитку власнику «Suzuki» державний номер НОМЕР_1 , складеною відповідно до Методики та проведена особою, яка має відповідну кваліфікацію, може бути оцінювачем або ж експертом, СТО не є суб`єктом оціночної діяльності в розумінні Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні. Відповідач зазначає, що позивачем порушено передбачений ГПК України порядок подання доказів, які не має змоги подати до суду першої інстанції, у встановлений Господарським процесуальним кодексом України строк, не обґрунтував, в чому саме полягає поважність причин пропуску строків для подання доказів, які дії вчинені позивачем для отримання вказаного доказу тощо, причини неподання доказів позивачем не є поважними, подання нового доказу до суду апеляційної інстанції разом із відзивом на апеляційну скаргу відповідача є порушенням порядку та строків встановлених ГПК України.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, письмових пояснень, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено господарським судом першої інстанції, 19.07.2018 між позивачем (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Пряме врегулювання до автоцивілки» № 06-TR/AM-4858210 (надалі - Договір страхування), відповідно до якого позивач прийняв на себе обов`язок по страхуванню автомобіля «Suzuki SX4», реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі також - застрахований автомобіль), зі строком дії з 00:00 год. 21.07.2018 до 20.07.2019 включно.

Вигодонабувачем за договором страхування є страхувальник (п. 3. договору страхування).

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" від 07.03.1996 № 85/96-ВР (далі - Закон № 85/96-ВР) договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Така ж норма закріплена і в ч. 1 ст. 979 ЦК України.

28.09.2018 приблизно о 17:40 годині в м. Києві по вул. Берковецька, 6-в, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «ДАФ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з причепом реєстраційний номер НОМЕР_3 , не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Suzuki SX4», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів.

Згідно із ст. 8 Закону № 85/96-ВР страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

01.10.2018 страхувальник звернувся до позивача з заявою про настання події, відповідно до якої за договором страхування страхове відшкодування просив виплатити на рахунок СТО.

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 30.11.2018 у справі №759/15881/18 ОСОБА_3 , за здійснення вказаного ДТП було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Згідно із рахунком на оплату (ФОП Гранацький Ігор Вікторович) № 3031018 г від 03.10.2018 вартість ремонту автомобіля «Suzuki SX4», реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 33 230,00 грн.

Відповідно до складеного позивачем страхового акту № СТ/18/0239 від 22.11.2018 та Розрахунку страхового відшкодування, розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати страхувальнику, становить 33 230,00 грн.

З урахуванням рахунку на оплату, позивач на виконання умов договору страхування виплатив своєму страхувальнику страхове відшкодування в сумі 33 230,00 грн. з ПДВ, перерахувавши його на рахунок СТО, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №ID-112354 від 22.11.2018 на вказану суму.

У зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику за Договором добровільного страхування, позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 № 1961-IV (далі Закон № 1961).

В подальшому, позивачем направлено на адресу відповідача заяву на виплату страхового відшкодування (в порядку регресу) № 3747 від 25.01.2019 про відшкодування шкоди по полісу №АК/8273269 на суму 33 230,00 грн.

В свою чергу, відповідачем здійснено перерахування позивачу частини суми страхового відшкодування, а саме в розмірі 20 363,84 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 534267 від 07.02.2019.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Даф», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з причепом реєстраційний номер НОМЕР_3 , застрахована відповідачем відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/8273269.

Враховуючи, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність особи, винної у заподіянні збитків, була застрахована у відповідача, останній відповідно до статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" повинен відшкодувати нанесену його страхувальником шкоду у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Відповідач зазначає про те, що ним здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 20 363,84 грн. з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу в розмірі 0,5000, що підтверджений у висновку експерта № 77 від 19.04.2019.

Згідно із ст. 22 Закону № 1961 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону № 1961 у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України; якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 910/9396/17.

Згідно зі ст. 29 п. 32.7 ст. 32 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

Відповідно до вимог п. 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = С р + С м + С с Х (1- Е З), де:

С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн;

С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн;

С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн;

Е З - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Тому, пред`явлення позивачем (особа, яка має право на отримання відшкодування замість потерпілого) до відповідача (страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу дійсно є неправомірним.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, позивачем надано рахунок на оплату №3031018г від 03.10.2018, відповідно до якого такі запчастині як боковина задня права (чверть), двері задні праві та ліхтар задній правий були встановлені на автомобіль «Suzuki SX4», реєстраційний номер НОМЕР_1 не нові, а бувші у вжитку. Також позивачем, на спростування доводів відповідача, викладених у апеляційній скарзі, надано акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 3031018г від 30.11.2018, який повною мірою підтверджує факт проведення відновленого ремонту транспортного засобу «Suzuki SX4», реєстраційний номер НОМЕР_1 із застосуванням б/у запасних частин до яких даний знос вже було застосовано.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже, позивачем достатніми доказами підтверджено, що при здійсненні відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Suzuki SX4», реєстраційний номер НОМЕР_1 застосовувалися запасні частини, що раніше перебували у використанні.

Пункт 3.9. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092 фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану КТЗ унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості КТЗ, що виникає в процесі його експлуатації.

Положеннями Методики встановлено, що коефіцієнт фізичного зносу нараховується лише на вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, а не на весь автомобіль.

Крім того, положеннями Методики не передбачено застосування коефіцієнту фізичного зносу до деталей, які були використані для ремонту автомобіля, які вже були у користуванні та ремонті, а лише надано вказівки, як оцінювати транспортний засіб та його складники, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, зі спливом часу, оскільки Методика лише встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.

Таким чином, враховуючи те, що до вартості деталей, які були використані для відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Suzuki SX4», реєстраційний номер НОМЕР_1 вже застосовано коефіцієнт фізичного зносу, оскільки зазначені деталі не є новими, а були у вжитку, тобто у них є власний фізичний знос, відповідачем не доведено того, що до вартості деталей, які вже були у вжитку не було враховано коефіцієнту фізичного зносу, сума страхового відшкодування у розмірі 33 230,00 грн. є сумою вартості відновлювального ремонту застрахованого позивачем автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, з ПДВ.

Також відповідачем не надано доказів того, що до деталей, які були використані для відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Suzuki SX4», реєстраційний номер НОМЕР_1 не було застосовано коефіцієнту фізичного зносу, а вартість використаних у ремонті деталей, є такою ж, або більшою, ніж вартість таких нових деталей, крім того, відповідач не послався на будь-який нормативний документ, який встановлює застосування коефіцієнту фізичного зносу до деталей, що використовуються у ремонті транспортного засобу, які вже мають фізичних знос.

Як вже вказувалося, до страховика за договором майнового страхування (позивача у справі) після виплати страхового відшкодування потерпілій особі у межах фактичних витрат, які не можуть перевищувати розміру реальних збитків, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, до позивача, який виплатив суму страхового відшкодування потерпілій особі у розмірі 33 230,00 грн., перейшло право вимоги до відповідача у межах фактичних витрат.

За правилами п. 12.1 ст. 12 Закону № 1961 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

З огляду на викладене, обґрунтованою та доведеною сумою, яку відповідач повинен відшкодувати позивачу є сума у розмірі 31 230,00 грн. (фактичні витрати понесені позивачем за мінусом франшизи), а не 20 363,84 грн., як вважає відповідач.

Враховуючи часткову сплату відповідачем страхового відшкодування на суму у розмірі 20 363,84 грн., позовна вимога про стягнення з відповідача 12 866,16 грн. страхового відшкодування є обґрунтованою, доведеною та такою, що підлягає задоволенню.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до абзацу 2 п. 5.1 Методики, визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки.

Однак, жодного рішення органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство не було, а особистий огляд пошкодженого транспортного засобу «Suzuki SX4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , представниками відповідача та експертом Сумцовим С .С. не проводився.

Законом України «Про оцінку майна та майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Методикою регулюються процедури проведення оцінки КТЗ та його технічного огляду. Вказані нормативно-правові акти визначають імперативний обов`язок оцінювача/експерта перед складанням будь-яких звітів та експертиз безпосередньо оглянути КТЗ та встановити всі його характерні особливості.

Однак, як вбачається зі звіту № 77, у зв`язку із тим, що експерт самостійно КТЗ «Suzuki SX4», реєстраційний номер НОМЕР_1 не оглядав, характеру та ступеня пошкодження всіх деталей не встановив, тому і розмір збитку визначив із порушенням Методики та законодавства про оцінку загалом.

Слід зазначити, що, зокрема, запасну частину «ліхтар задній правий», яка зазначена і у протоколі огляду, і у рахунку на оплату № 3031018г від 03.10.2018, як така, що підлягає заміні, експертом взагалі не зазначена.

Таким чином, порушення вчинені при складанні даного висновку та те, що його результати не відображають реальної вартості матеріального збитку, даний висновок не є допустимим та достовірним доказом у справі № 910/3562/19.

Також слід зазначити, що акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 3031018г від 30.11.2018 позивачем було надано для спростування доводів відповідача, викладених у апеляційній скарзі, що не суперечить положенням ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України, відповідно до яких, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З огляду на вищевикладене, правові підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2019 у справі № 910/3562/19 та для задоволення апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», відсутні.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Скаржником у апеляційній скарзі не наведено порушень норм процесуального права, передбачених ч. 3 ст. 277 ГПК України, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 11.06.2019 у справі № 910/3562/19.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2019 у справі № 910/3562/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2019 у справі № 910/3562/19 залишити без змін.

3. Справу № 910/3562/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова