РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.10.2019Справа № 910/11410/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Демидова В.О., за участю секретаря судового засідання Юрковської В.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін

справу за позовом Міністерства оборони України (пр-т Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, 03168) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Класс» (вул. Степана Сагайдака, буд. 101, м. Київ, 02002), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство «Айбокс Банк» (вул. Ділова, буд. 9А, м. Київ, 03150) про стягнення 257797,50 грн.,

Представники сторін:

від позивача: Ніколова Віта Миколаївна (довіреність № 220/514/Д від 03.12.2018);

від відповідача: Вознюк Михайло Володимирович (довіреність від 22.08.2019);

від третьої особи: Лесик Богдан Богданович (довіреність № 78 від 24.09.2019, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 767 від 15.10.2012)

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Міністерство оборони України, звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Класс», третя особа Приватне акціонерне товариство «Айбокс Банк», в якому просить суд стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Класс» на користь Міністерства оборони України 257797,50 грн. штрафних санкцій (штрафу та пені) за порушення умов договору від 27.06.2018 № 286/2/18/60; судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем 27.06.2018 укладено договір № 286/2/18/60 про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України), а саме - обладнання для закладів громадського харчування (39310000-8) (казан електричний для варіння їжі, об`єм 400 л.): лот 1. Обладнання для їдалень (39312200-4) (казан електричний для варіння їжі, об`єм 400 л.), а саме: казан електричний для варіння їжі КВЕ-400) у кількості 19 штук до 25.08.2018 включно. Загальна вартість товару, що підлягав постачанню становить 1054500,00 грн., термін дії договору визначено до 31.12.2018. Під час виконання договору та при постачанні товару відповідачем допущено прострочення строків постачання товару у зв`язку з чим нараховано штрафні санкції у розмірі 257797,50 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2019 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу в строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати до суду відзив на позовну заяву, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, запропоновано позивачу у строк не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву на позовну заяву подати відповідь на відзив в порядку ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, а також визначено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.

18.09.2019 до суду від відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Класс» надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову повністю. В обґрунтування заперечень щодо заявлених позовних вимог відповідач зазначає, що на виконання укладеного між ним та позивачем договору поставки відповідачем поставлено, а позивачем прийнято на підставі видаткової накладної № 224 від 24.08.2018 товар в кількості 1 штука. В подальшому, позивач змінив технічні вимоги до товару, який мав бути йому поставлений і тому фізично неможливо було поставити товар у кількості 18 штук у строки, передбачені договором. Відповідачу знадобився певний час для того, щоб переобладнати лінії виробництва комплектуючих, які за вимогами позивача мають бути змінені. Водночас, позивач був повідомлений відповідачем, що залишок товару може бути поставлений протягом дії договору. Листом від 21.11.2018 за № 286/6/6070 позивач повідомив, що відмовляється від прийняття 18 штук товару на суму 999000,00 грн. без зазначення причин. Отже, використовуючи своє право на відмову від подальшого отримання товару від відповідача позивач своїми діями припинив договір з 21.11.2018. Разом з тим, позивач нараховував пеню та штраф до дати дії договору 31.12.2018. Також, зазначає про те, що поставка товару підтверджується видатковою накладною від 24.08.2018 № 224, а не актом приймання-передачі. Документ, на який посилається позивач підтверджує його приймання та облік.

Також, 18.09.2019 до Господарського суду міста Києва надійшли клопотання представника відповідача Вознюка М.В. про розгляд справи з викликом учасників справи та заява про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Ухвалою суду від 20.09.2019 клопотання представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Класс» - Вознюка М.В. про розгляд справи № 910/11410/19 з викликом учасників справи задоволено, розгляд справи № 910/11410/19 постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання призначено на 10.10.2019.

Ухвалою суду від 20.09.2019 заяву представника відповідача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача задоволено, залучено до участі у справі Приватне акціонерне товариство «Айбокс Банк» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Ухвалою суду від 10.10.2019, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесення до протоколу судового засідання, у судовому засіданні оголошено перерву до 24.10.2019.

11.10.2019 до суду надійшли додаткові письмові пояснення відповідача.

15.10.2019 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що ним в односторонньому порядку не змінювалися технічні умови. 21.11.2018 відповідачем на адресу позивача надіслано лист, яким відповідач зазначив, що на сьогодні у виробництві казанів електричних є об`єктивні причини технічного характеру, які спричинили неможливість здійснити постачання товару у відповідності з умовами договору та повідомив, що за вказаним договором не буде поставлено 18 штук товару на суму 999000,00 грн. В свою чергу позивач не повідомляв про розірвання договору постачальника, натомість повідомив про відмову від подальшого виконання зобов`язань постачальником за договором. Також зазначив, що наявні у матеріалах справи акт приймання-передачі та повідомлення-підтвердження вказують дати відправлення та надходження товару. Вказані акти приймання-передачі підписані директором відповідача без будь-яких зауважень. Складання видаткової накладної 24.08.2018 не свідчить про те, що зазначений у відповідача товар був переданий того ж дня.

18.10.2019 до суду надійшли письмові пояснення третьої особи, в яких третя особа просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у поясненнях.

В судове засідання 24.10.2019 з`явилися представники позивача, відповідача та третьої особи. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, додаткових письмових поясненнях, просив відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечував, з підстав викладених у письмових поясненнях.

В судовому засіданні 24.10.2019 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

27.06.2018 між Міністерством оборони України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро Класс» (постачальник) укладено договір № 286/2/18/60 про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України), за умовами якого постачальник зобов`язався у 2018 році поставити Міністерству оборони України обладнання для закладів громадського харчування (39310000-8) (Казан електричний для варіння їжі, об`єм 400 л) лот 1. Обладнання для їдалень (39312200-4) (Казан електричний для варіння їжі, об`єм 400 л), а саме: Казан електричний для варіння їжі КВЕ-400 (далі - товар), зазначений у специфікації, а замовник забезпечити приймання та оплату товару в кількості, у строки.

Згідно п. 1.2. розділу І сторонами договору визначено, що ціна, кількість та строки постачання товару визначаються специфікацією, за якою товаром є казан електричний для варіння їжі КВЕ-400 у кількості 19 штук загальною вартістю 1054500,00 грн. з ПДВ, строк постачання - до 25.08.2018 включно.

Відповідно до п.п. 5.1., 5.2. розділу V договору товар постачається на умовах DDP - склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року згідно з положеннями договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами, тощо. Терміни постачання обладнання визначено у рознарядці замовника, яка є невід`ємною частиною договору. Місцем поставки товару є військові частини Міністерства оборони України, що зазначені у рознарядці Міністерства оборони України, яка є невід`ємною частиною цього договору, згідно з розрахунком поставки та обов`язковим дотриманням передбачених нею вимог до асортименту, кількості, адреси одержувачів замовника та черговості відвантажень.

Згідно рознарядки Міністерства оборони України за специфікацією (додаток 12.1.1. договору від 27.06.2018 № 286/2/18/60) сторонами договору погоджено місця постачання товару (військові частини А0284, А0998, А0704, Центр забезпечення службової діяльності МО та ГШ ЗСУ), та терміни такого постачання - до 25.08.2018 включно.

Відповідно до п.п. 2.1. розділу ІІ договору постачальник повинен поставити замовнику товар якість, маркування, тара та упаковка якого відповідає вимогам чинних стандартів (ТУ У 27.5-2:2018) і в установленому порядку буде підтверджена такими документами: інструкція з експлуатації та гарантійний талон, сканований гарантійний лист виробника та/або постачальника, що посвідчує якість та відповідність товару технічним та якісним вимогам замовника, декларація про відповідність технічним регламентам (для холодильного та технологічного обладнання).

На виконання умов договору поставки відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро Класс» виставлено до сплати позивачу Міністерству оборони України рахунок-фактуру № 509 про сплату коштів за поставку казана електричного для варіння їжі КВЕ-400 (ТУ У 27.5-2:2018) у кількості 1 штуки вартістю 55500,00 грн. з ПДВ (а.с. 21). Вартість вказаного товару також підтверджується видатковою накладною № 224 від 24.08.2018 (а.с. 22).

22.10.2018 сторонами договору підписано акт приймання № 55 казана електричного для варіння їжі КВЕ-400 у кількості 1 штуки вартістю 55500,00 грн.(а.с. 23).

Факт поставки даного товару підтверджується повідомленням-підтвердженням отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, закуплених Міністерством оборони України в централізованому порядку (а.с. 24).

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. розділу IV договору розрахунки за фактично поставлений товар проводиться протягом 30 календарних днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунка-фактури на відвантажений товар, підписаного керівником та головним бухгалтером підприємства (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розписом, то про це зазначається у рахунку-фактурі), але не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення поточного бюджетного року. До рахунки-фактури додаються: акт приймання-передачі; видаткова накладна постачальника; повідомлення підтвердження (додаток № 12.2.1. до договору), яке оформлюється одержувачем замовника.

Згідно із п.п. 6.3.1., 6.3.2., 6.3.5. п. 6.3. розділу VI договору постачальник зобов`язаний забезпечити постачання товару у строки, встановлені договором; забезпечити постачання товару, якість якого відповідає умовам, установленим розділом ІІ договору; письмово, не пізніше ніж за два робочі дні, повідомити одержувача замовника про дату надання товару для приймання.

У відповідності до п.п. 6.1.1., 6.1.2. п. 6.1. розділу VI договору замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари протягом 30 календарних днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформлених документів, передбачених договором; прийняти поставлений товар згідно з належним чином оформленим і підписаним актом приймання-постачання (додаток 22 до наказу Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440).

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач у позовній заяві зазначає, що відповідачем порушено строки здійснення поставки обумовленого договором товару у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

12.02.2019 позивач звернувся до відповідача із претензією, в якій просив сплатити суму штрафу у розмірі 7048,50 грн. 06.03.2019 позивач звернувся до відповідача із претензією, в якій просив сплатити суму штрафу у розмірі 250749,00 грн.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами встановлено, що між позивачем Міністерством оборони України (як замовником) та відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро Класс» (як постачальником) 27.06.2018 укладено договір № 286/2/18/60 про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) у відповідності до рішення тендерного комітету Міністерства оборони України від 13.06.2018 № 75/307/4.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади визначені Законом України «Про публічні закупівлі».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про публічні закупівлі» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) цей закон застосовується: до замовників, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1,5 мільйона гривень; до замовників, які здійснюють діяльність в окремих сферах господарювання, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 1 мільйон гривень, а робіт - 5 мільйонів гривень. Під час здійснення закупівлі товарів, робіт і послуг, вартість яких є меншою за вартість, що встановлена в абзацах другому і третьому цієї частини, замовники повинні дотримуватися принципів здійснення публічних закупівель, установлених цим Законом, та можуть використовувати електронну систему закупівель з метою відбору постачальника товару (товарів), надавача послуги (послуг) та виконавця робіт для укладення договору.

Частиною 2 статті 32 Закону України «Про публічні закупівлі» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що замовник укладає договір про закупівлю з учасником, який визнаний переможцем торгів протягом строку дії його пропозиції, не пізніше ніж через 20 днів з дня прийняття рішення про намір укласти договір про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації та пропозиції учасника-переможця. З метою забезпечення права на оскарження рішень замовника договір про закупівлю не може бути укладено раніше ніж через 10 днів з дати оприлюднення на веб-порталі Уповноваженого органу повідомлення про намір укласти договір про закупівлю.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено судом, позивач та відповідач під час укладення спірного договору про поставку у даному договорі обумовили істотні умови договору, а також обумовили строк здійснення поставки (до 25.08.2018 включно). 22.10.2018 сторонами підписано акт приймання № 55 казана електричного для варіння їжі КВЕ-400 у кількості 1 штуки вартістю 55500,00 грн. Факт здійснення поставки даного товару відповідачем не спростовується. Суд зазначає, що отримання даного товару з боку позивача підтверджується не тільки актом приймання № 55 від 22.10.2018, а й повідомленням-підтвердженням, що у сукупності свідчать про отримання товару з боку позивача саме 22.10.2018. Твердження відповідача, що видаткова накладна № 224 підтверджує факт отримання товару 24.08.2018 не приймається судом, оскільки уповноваженим представником відповідача без будь-яких застережень підписано акт приймання, що свідчить про погодження із датою прийняття товару з боку позивача 22.10.2018.

Таким чином, з обумовленої сторонами кількості казанів електричних для варіння їжі КВЕ-400 (19 штук) відповідачем поставлено 22.10.2018 на користь позивача казан у кількості 1 шт. загальною вартістю 55500,00 грн. Інші частина товару не поставлена, що не спростовано сторонами в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

21.11.2018 позивач звернувся письмово до відповідача із листом, в якому повідомив, що відповідно до п.п. 6.2.4. умов договору замовник відмовляється від прийняття подальшого виконання зобов`язань постачальником на загальну суму 999000,00 грн.

22.11.2018 відповідачем повідомлено листом Департамент державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України про те, що внаслідок усунення браку (демонтажні роботи несправних тенів) виявленого службою технічного контролю відповідача, лінію випуску казанів зупинено до моменту отримання якісних тенів від виробника для їх заміни та повідомлено, що технічні можливості виробника тенів не дозволяють виготовити їх раніше 20.12.2018. Вказаним листом відповідачем також повідомлено позивача, що казани електричні для варіння їжі об`ємом 400 л. в кількості 18 штук на суму 999000,00 грн. не буде поставлено.

Статтею 615 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Таким чином, враховуючи відмову позивача від прийняття виконання договору на суму 999000,00 грн. та повідомлення відповідачем неможливості проведення подальшої поставки товару позивачу, суд доходить висновку, що внаслідок відмови позивача від прийняття подальшого виконання зобов`язання, господарське зобов`язання по поставці товару вважається припиненим з 21.11.2018.

Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частинами 2, 3 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 552 Цивільного кодексу України визначено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі. Сплата (передання) неустойки не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Частинами 2 і 4 статті 231 ГК передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості. Розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 ГК Українита статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17).

Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією у постанові Касаційного господарського суду Верховного суду від 02.04.2019 у справі № 917/194/18.

Відповідно до п.п. 7.3.6. п. 7.3. розділу VII договору за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості недопоставленого товару за кожну добу затримання, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вартості недопоставленого товару.

Позивачем до сплати відповідачу нараховано суму пені за порушення строків поставки товару - казан електричний для варіння їжі вартістю 55500,00 грн. у кількості 1 шт. у розмірі 3163,50 грн. та штрафу у розмірі 3885,00 грн., всього 7048,50 грн. враховуючи строк прострочення поставки з 26.08.2018 до 21.10.2018 включно. Вказаний розрахунок приймається судом та підтверджується фактичними обставинами справи.

При цьому, суд не погоджується із проведеним позивачем розрахунком пені та штрафу за недопопоставлений товар - казан електричний для варіння їжі у кількості 18 шт. вартістю 999000,00 грн. в частині строку прострочення зобов`язання та розраховує такий строк починаючи з 26.08.2018 до 21.11.2018 включно, враховуючи дату припинення зобов`язання. Таким чином, строк прострочення становить 88 днів у зв`язку з чим пеня не несвоєчасне постачання товарів становить 87912 грн. (999000,00 * 0,1 *88), штраф складає 69930 грн. (999000,00 *7).

Належних доказів щодо спростовування вказаного розрахунку пені та штрафу за договором відповідачем надано не було.

Аналізуючи вищевикладені обставини, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму пені у розмірі 91075,50 грн. та штрафу у розмірі 73815,00 грн., а всього 164890,50 грн.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню у повному обсязі з покладенням на відповідача у справі 2473,36 грн. судових витрат зі сплати судового збору, на підставі положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 120, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Класс» (вул. Степана Сагайдака, буд. 101, м. Київ, 02002, ідентифікаційний код 36068718) на користь Міністерства оборони України (пр-т Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, 03168, ідентифікаційний код 00034022) суму штрафних санкцій у розмірі 164890 грн. 50 коп. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2473 грн. 36 коп., а всього 167363 (сто шістдесят сім тисяч триста шістдесят три) грн. 86 (вісімдесят шість) коп.

3. В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 24.10.2019 оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Дата складення та підписання повного тексту рішення 29.10.2019.

Суддя В.О.Демидов