ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.10.2019 Справа № 905/1471/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Аксьонової К.І., при секретарі судового засідання Турко А.В., розглянувши справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ТК Кредит», м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Еко-вугілля України», м. Єнакієво, Донецька область

про стягнення заборгованості за кредитним договором №508/1 від 27.11.2012 у розмірі 130000,00грн

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, Державна організація (установа, заклад) «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», м. Київ

Представники учасників справи:

від позивача: представник не з`явився

від відповідача: представник не з`явився

від третьої особи: представник не з`явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ТК Кредит», м. Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Еко-вугілля України», м. Єнакієво, Донецька область, про стягнення заборгованості за кредитним договором №508/1 від 27.11.2012 у розмірі 130000,00грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором №515/2 від 26.12.2013 в частині сплати відсотків за користування кредитом.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що позивачем не вказано період за який останній просить стягнути прострочену заборгованість за відсотками у сумі 130000,00грн; зазначає про наявність підстав щодо залишення позову без розгляду на підставі п.8 ч.1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України. Разом з цим, відповідач просив застосувати строки позовної давності до вимог позивача.

Приймаючи позовну заяву до розгляду та відкриваючи провадження у справі, суд, виходячи з вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про розгляд даної справи як малозначної в порядку спрощеного позовного провадження з виклику сторін. Висновок щодо визначення даної справи як малозначної зроблений судом з огляду на приписи п.1 ч.5 ст.12 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких справи у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, для цілей цього Кодексу визначені як малозначні.

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 29.08.2019; судове засідання призначене на 17.09.2019 з подальшим оголошенням перерви до 02.10.2019 та 22.10.2019. Ухвалою суду від 29.08.2019 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні позивача, Державну організацію (установа, заклад) «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб»

У судове засідання 22.10.2019 представники сторін не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 21.10.2019 через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про залучення доказів та розгляд справи без участі представника.

Третя особа представника у судове засідання 22.10.2019 не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Зважаючи на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених ст.ст. 42, 46 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

27.11.2012 між позивачем, Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ТК Кредит» (Банк), та відповідачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Еко-вугілля України» (позичальник), був укладений кредитний договір №508/1, відповідно до п.1.1 якого Банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що поновлюється у розмірі, на строк та на умовах, передбачених п.1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування ними та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені договором (п. 1.1. кредитного договору в редакції додаткового договору № 10 від 30.01.2015).

Пунктом 1.2. кредитного договору в редакції додаткового договору № 10 від 30.01.2015 встановлена сума кредиту в розмірі 37086000,00грн.

Строк користування кредитом по 23.08.2016 (включно) (п.1.3 кредитного договору в редакції додаткового договору №1 від 26.11.2013).

Плата за користування кредитом у вигляді процентів (надалі «процентна ставка») становить 18 % процентів річних (п. 1.4. договору).

Згідно з п.1.5 кредитного договору комісія за перевірку документів та проведення розрахунків становить 50250,00грн та сплачується позичальником на рахунок №0980, Код Банку 322830, Код строком по 27.11.2012 (включно).

Відповідно до п. 1.6 кредитного договору цільове призначення кредиту: поповнення обігових коштів.

Розділом 2 кредитного договору сторони узгодили порядок надання кредиту. 26.11.2013 сторони підписали додатковий договір №1, яким розділ 2 кредитного договору виклали в новій редакції.

Для обліку розрахунків за кредитом відкривається позичковий рахунок № НОМЕР_1 , для обліку нарахованих процентів за користування кредитом відкривається рахунок № НОМЕР_2 в АТ КБ «ТЕ КРЕДИТ», код банку 322830 (п.2.1 кредитного договору в редакції додаткового договору №1 від 27.11.2013).

Кредит використовується на цілі, вказані в п.1.6 цього договору на умовах строковості, платності, повернення, цільового характеру використання та забезпеченості (п.2.2 кредитного договору в редакції додаткового договору №1 від 27.11.2013).

Розділом 3 кредитного договору сторони узгодили порядок нарахування та сплати процентів.

Відповідно до п.3.1 кредитного договору в редакції додаткового договору №1 від 27.11.2013 проценти за користування кредитом нараховуються на дату їх сплати, виходячи з розміру процентної ставки, встановленої згідно п.1.4 договору, на суму загальної заборгованості за кредитом протягом усього строку наявності такої заборгованості, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році. При цьому день надання кредиту враховується, а день його повернення не враховується при нарахуванні процентів. Проценти нараховуються щомісяця на суму заборгованості за кредитом, що фактично надана позичальнику і не повернена банку, протягом всього строку наявності такої суми, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році. Якщо день надання та повернення кредиту співпадають, проценти за користування кредитом нараховуються на суму наданих коштів за один день користування кредитом.

Проценти за користування кредитними коштами підлягають сплаті позичальником щомісячно до 10 числа (включно) поточного місяця за попередній місяць та в момент повного погашення кредиту (п.3.2 кредитного договору в редакції додаткового договору №1 від 26.11.2013).

В подальшому сторонами підписані додаткові договори №3 від 10.06.2014, №4 від 10.07.2014, №5 від 11.08.2014, №6 від 27.08.2014, №7 від 10.11.2014, №11 від 10.02.2015, №13 від 12.05.2015, №14 від 10.07.2015, №16 від 09.09.2015, №18 від 09.10.2015, №19 від 12.10.2015, №20 від 09.11.2015, №21 від 20.11.2015, №22 від 30.11.2015, якими змінювали редакцію п.3.2 кредитного договору.

Відповідно до п.4.1 кредитного договору в редакції додаткового договору №1 від 26.11.2013 повернення кредиту здійснюється по 23.08.2016 (включно).

Пунктом 4.3 кредитного договору в редакції додаткового договору №1 від 26.11.2013 сторони встановили черговість погашення заборгованості, а саме у першу чергу заборгованість за простроченими процентами/комісіями.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного погашення кредиту, сплати процентів, комісій, можливих штрафних санкцій, відшкодування банку збитків, завданих порушенням умов договору і до повного виконання позичальником усіх умов цього договору. і до повного виконання усіх умов цього Договору. Договір укладено у двох примірниках, які мають однакову юридичну силу, українською мовою (п.10.10. кредитного договору в редакції додаткового договору №1 від 26.11.2013).

У виконання умов кредитного договору позивачем було надано відповідачу кредит у сумі 37100000,00грн, що підтверджується банківською випискою по особовому рахунку за період з 27.11.2012 по 13.03.2019. За період з 27.11.2012 по 28.02.2019 позивачем були нараховані відсотки згідно кредитного договору на суму 39998435,85грн, що також вбачається з банківських виписок по рахунку та розрахунку позивача.

В свою чергу, у виконання прийнятих на себе зобов`язань за кредитним договором відповідачем було здійснено часткове погашення кредиту на суму 19000,00грн, разом з цим, відповідачем було здійснено часткове погашення процентів на суму 18895791,05грн, що підтверджується банківськими виписками.

Як зазначає позивач, станом на день подання позову, загальна сума простроченої заборгованості відповідача перед позивачем по поверненню кредитних коштів становить 37081000,00грн, заборгованість за простроченими процентами становить 21102644,80грн.

Постановою Правління Національного банку України від 07.04.2016 №241 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ТК КРЕДИТ» відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі зазначеної Постанови Правління Національного банку України прийнято Рішення від 08.04.2016 № 493 «Про початок процедури ліквідації АТ КБ «ТК КРЕДИТ» та делегування повноважень ліквідатора банку». В подальшому, Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №723 від 01.04.2019 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації» продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ КБ «ТК КРЕДИТ» з 08.04.2016 до 07.04.2020 та делеговано повноваження ліквідатора банку Грицаку Ігорю Юліановичу.

Позивач, враховуючи процедуру ліквідації та з метою заощадження коштів по сплаті судового збору просить стягнути з відповідача частину заборгованості за простроченими процентами у сумі 130000,00грн, яку згідно наданого розрахунку простроченої заборгованості за процентами разом з клопотанням про долучення доказів (вх.№21179/19 від 21.10.2019) позивач просить стягнути за період з 01.01.2016 по 08.01.2016.

Розглядаючи спір по суті, суд виходить з такого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, платити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.

Відповідно до приписів ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначено ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Проаналізувавши укладений між сторонами договір №508/1 від 27.11.2012, суд дійшов висновку, що останній за своєю правовою природою є кредитним договором. Отже, до правовідносин сторін застосовуються положення Глав 71 Цивільного кодексу України.

Згідно з ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до частини першої ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій ковкості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 1, 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ст.ст.525,615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 Цивільного кодексу України.

Між тим, обставини справи свідчать, що відповідач не здійснив в повному обсязі сплати відсотків за кредитним договором №508/1 від 27.11.2012 за період з 01.01.2016 по 08.01.2016, який заявлений позивачем, у визначений п.3.2 кредитного договору строк (в редакції додаткового договору №1 від 26.11.2013), а саме: до 10 числа (включно) поточного місяця за попередній місяць та в момент повного погашення кредиту, тобто до 10.02.2016 включно.

Враховуючи викладене, у відповідача виникла заборгованість за простроченими відсотками.

Разом з тим, суд зазначає, що невиконання відповідачем своїх зобов`язань зі своєчасної сплати прострочених відсотків за кредитним договором №508/1 від 27.11.2012 є порушенням зобов`язання (неналежним виконанням) в розумінні ст.610 Цивільного кодексу України. З огляду на невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань з сплати прострочених відсотків за кредитним договором №508/1 від 27.11.2012 у строк, встановлений договором, суд дійшов висновку, що відповідач згідно з ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України є боржником, який прострочив виконання зобов`язання.

Разом з тим, відповідачем було заявлено про застосування строку позовної давності до позовних вимог.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 Цивільного кодексу України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Частиною 5 ст. 261 Цивільного кодексу України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Аналіз умов договору №508/1 від 27.11.2012 свідчить про відсутність договірних умов щодо збільшення строку позовної давності в порядку, визначеному ст. 259 Цивільного кодексу України.

Водночас, відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Доказів, що свідчать про переривання строку позовної давності, суду не надано.

За приписами ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути заборгованість за простроченими процентами за кредитом, нарахованими за період з 01.01.2016 по 08.01.2016, граничним строком оплати яких є 10.02.2016.

Таким чином, враховуючи день звернення позивача до суду з даним позовом (07.08.2019), строк позовної давності, встановлений ст. 257 Цивільного кодексу України за вимогами позивача про стягнення заборгованості за простроченими процентами, нарахованих за період з 01.01.2016 по 08.01.2016 є таким, що пропущений позивачем.

При цьому, відповідно до ч.4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є самостійною підставою для відмови у позові.

Оскільки відповідачем у справі заявлено про застосування строку позовної давності, і судом встановлено, що станом на дату звернення позивача з позовом до суд позовна давність за вимогами про стягнення процентів за користування кредитом за період з 01.01.2016 по 08.01.2016, є такою, що сплила, зазначена обставина є підставою для відмови у задоволенні позову, отже, позов є таким, що задоволенню не підлягає.

Враховуючи відмову в задоволенні позову за приписами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ТК Кредит», м. Київ, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Еко-вугілля України», м. Єнакієво, Донецька область, про стягнення процентів за кредитним договором №508/1 від 27.11.2012 за період з 01.01.2016 по 08.01.2016 у розмірі 130000,00грн, відмовити.

В судовому засіданні 22.10.2019 складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 24.10.2019.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя К.І. Аксьонова