ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2019 року Справа № 923/612/19

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В. при секретарі Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерагропак", м. Київ, ,

до Акціонерного товариства "Новокаховський завод плавлених сирів", м. Таврійськ Херсонської області, ,

про стягнення 147939,64 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - Дунаєв Д.В., довіреність від 26.09.2019р.

У відповідності до ч.1 п.1 статті 222 Господарського процесуального кодексу України здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дії суду у справі.

До господарського суду Херсонської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерагропак" з вимогами до Публічного акціонерного товариства "Новокаховський завод плавлених сирів" про стягнення 174939,64 грн. заборгованості.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2019, визначено суддю по справі - Нікітенко С.В.

Ухвалою від 19 серпня 2019 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи № 923/612/19 визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням викликом сторін.

Цією ж ухвалою суд запропонував учасникам провадження у встановлені строки надіслати (надати) до суду: відповідачу - відзив на позовну заяву (одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду надіслати (надати) іншим учасникам справи копію відзиву та доданих до нього документів, а відповідні докази представити суду), належним чином завірені копії статутних та реєстраційних документів та позивачу відповідь на відзив.

Ухвала суду про відкриття провадження направлена сторонам рекомендованою поштою з повідомленням, у відповідності до вимог частини 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

У зв`язку з необхідністю забезпечення реалізації всіма учасниками процесу своїх процесуальних прав і обов`язків, з метою повного, об`єктивного, всебічного розгляду справи, для повторного виклику сторін та для надання пояснень та доказів на підтвердження своїх тверджень, суд, ухвалою від 17 вересня 2019 року відклав розгляд справи.

Оскільки у призначене судове засідання представники сторін не прибули, суд, ухвалою від 17 вересня 2019 року відклав розгляд справи для надання учасникам провадження додаткових доказів на підтвердження своїх тверджень.

Ухвалою від 7 жовтня 2019 року суд задовольнив клопотання відповідача про заміну сторони у справі 923/612/19 на його правонаступника та здійснив заміну відповідача у справі, зазначивши відповідачем - Товариство з обмеженою відповідальністю "Новокаховський завод плавлених сирів" (вул. Промислова, 2, м. Таврійськ, м. Нова Каховка. Херсонської області, ).

Цією є ухвалою розгляд справи було відкладено на 18 жовтня 2019 року.

Аргументи позивача та його дії.

23 липня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерагропак" звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Новокаховський завод плавлених сирів" 174939,64 грн. заборгованості з якої: сума основного боргу - 120270,86 грн., сума пені - 20018,32 грн., сума 3% річних - 1645,00 грн. та сума інфляційних втрат - 6005,46 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано порушення відповідачем умов договору поставки № 14/05/2018 від 14.05.2018.

Так, позивач зазначає, що 15.05.2018р. між ним та ПАТ "Новокаховський завод плавлених сирів" було укладено договір поставки № 14/05/2018, відповідно до якого перший взяв на себе зобов`язання поставити товар визначений умовами договору, в свою чергу останній взяв на себе зобов`язання прийняти та оплати товар відповідно договору.

За твердженням позивача підприємство на протязі всього строк дії договору неодноразово поставляло відповідачу товар, однак останнім частково здійснено оплату за поставлений товар, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 120270,86 грн. на яку, у зв`язку із простроченням оплати, позивачем нараховано 20018,32грн. пені в розмірі 0.1% від суми прострочення платежу, 1645,00грн. 3% річних та 6005,46 грн. інфляційних втрат.

Позивачем на адресу відповідача було направлено лист з вимогою терміново погасити суму заборгованості та претензію з вимогою погасити існуючу заборгованість, однак у добровільному порядку існуюча заборгованість за твердженням позивача не погашена.

Оскільки відповідачем не погашено існуючу заборгованість, ТОВ "Інтерагропак" звернулось з вимогами про стягнення з відповідача 174939,64 грн. заборгованості.

Аргументи та дії відповідача.

05 вересня 2019 року на адресу Господарського суду Херсонської області надійшов відзив ПАТ "Новокаховський завод плавлених сирів" на позовну заяву ТОВ "Інтерагропак", згідно наданого відзиву, відповідачем позовні вимоги визнаються частково, просить відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідач також зазначає, що укладений договір не був пролонгований, а тому відповідачем не визнаються нарахування здійсненні позивачем за несвоєчасне здійснення розрахунків за поставлений товар.

Також відповідач стверджує, що позивачем як докази здійснення поставки надано видаткову накладну № Б від 14 січня 2019 та видаткову накладну № Б42 від 31.01.2019, зазначає що зазначені видаткові накладні не містять дати підписання. Окремо зазначає, що дані накладні були доставлені до підприємства разом з відповідними партіями товару 16.01.2019, а тому вважає зобов`язання щодо сплати товару за видатковою накладної № Б000000042 від 14.09.2019 становить у строк до 29.01.2019, а за видатковою накладної № 000000142 від 31.01.2019 року до 02.02.2019. Тому не погоджується з розрахунками здійсненими позивачем та здійснено власний розрахунок нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідач також зазначає, що ним 02.08.2019р. та 09.08.2019р. на рахунок позивача було перераховано грошові кошти у загальному розмірі 40415,00 грн., в рахунок погашення частини суми основного боргу.

07 жовтня 2019 року до суду від відповідача у справі надійшло клопотання про заміну сторони у справі, яке мотивовано тим, що відповідач знаходився в стані припинення, рішенням річних загальних зборів ПАТ "Новокаховський завод плавлених сирів" від 17.04.2019 проведено реорганізацію підприємства шляхом перетворення у Товариство з обмеженою відповідальністю, до клопотання додано копії документів направлених державному реєстратору для проведення відповідних реєстраційних дій.

Ухвалою від 07 жовтня 2019 року суд задовольнив вказане клопотання та здійснив заміну відповідача у справі зазначивши відповідачем - Товариство з обмеженою відповідальністю "Новокаховський завод плавлених сирів".

17 жовтня 2019 року до суду від відповідача у справі надійшло клопотання про залишення справи без розгляду, зазначене клопотання обґрунтовує тим, що позивачем не забезпечено учать уповноваженого представника у призначених судових засіданнях.

Представник відповідача у судовому засіданні 18.10.2019р. надав суду клопотання, в якому просить залучити до матеріалів справи акт звірки взаємних розрахунків з 01.01.2019р. по 07.10.2019р.

У судовому засіданні 18.10.2019р. представник відповідача позивні вимоги визнав частково, надавши аналогічні пояснення тим які містяться у відзиві на позовну заяву.

Докази та клопотання відхилені судом.

Щодо клопотання відповідача від 18.10.2019р. про залучення до матеріалів додаткових доказів, то суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів ч.3, ч.4, ч.8 ст. 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

За приписами частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Так, в ухвалою від 19 серпня 2019 року про відкриття провадження у справі судом запропоновано відповідачу надіслати (надати) до суду: відзив на позовну заяву (одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду надіслати (надати) іншим учасникам справи копію відзиву та доданих до нього документів, а відповідні докази представити суду), належним чином завірені копії статутних та реєстраційних документів - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше 09.09.2019р.

05 вересня 2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву позивача.

Відповідно до статті 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

У відповідності до положень статті 118 господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, враховуючи те що, відповідачем пропущено встановлений судом строк для подання доказів та не надано обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного процесуального строку для надання доказів, а тому суд не приймає до розгляду доданий 18.10.2019 до матеріалів справи Акт звірки взаєморозрахунків.

17 жовтня 2019 року від відповідача надійшло клопотання про залишення справи без розгляду, яке відповідач обґрунтовує тим, що позивачем не забезпечено учать уповноваженого представника у призначених судових засіданнях.

За таких обставин, відповідач просить суд залишити позовну заяву без розгляду, також ініціювати провадження у справі про адміністративні правопорушення щодо притягнення до відповідальності уповноважених осіб ТОВ "Інтерагропак» за дві неявки у содові засідання без поважних причин.

Стосовно клопотання відповідача про залишення справи без розгляду, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Системний аналіз у сукупності норм ст.ст. 202, 226 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що для рішення про залишення позову без розгляду за відсутності позивача (його представника) необхідна одночасна сукупність наступних обставин:

- позивач повинен бути належним чином повідомлений про дату, час і місце цього засідання і його явка визнана обов`язковою;

- позивач (його представник) повинні не явитися в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

- повинна бути відсутня заява позивача про розгляд справи за його відсутності;

- нез`явлення позивача (його представника) перешкоджає вирішенню спору.

Аналогічної правової позиції притримується Верховний Суд, який в постанові від 20.11.2018 у справі №908/104/18 вказав:

«24. Неявка позивача в судове засідання є підставою для залишення позову без розгляду за наявності одночасно таких умов: явка представника позивача була визнана судом обов`язковою, позивач не з`явився на виклик у засідання господарського суду, неявка представника позивача перешкоджає вирішенню спору (частина четверта статті 202 ГПК України).

25. При цьому, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, місцевим господарським судом не визначено, яким саме чином неявка представника позивача у засідання господарського суду дійсно перешкоджала вирішенню даного спору по суті, зокрема, чи була необхідність надання особисто представником пояснень суду з конкретних питань, які стосуються спірних правовідносин; не вказано судом про неможливість або наявність істотних перешкод для розгляду спору по суті заявлених вимог відповідно, тобто за наявними в ній матеріалами.

31. За положеннями частини четвертої статті 202 ГПК України у разі неявки позивача у судове засідання суд першої інстанції вправі залишити позовну заяву без розгляду лише за наявності одночасно таких умов: явка представника позивача була визнана судом обов`язковою, позивач не з`явився на виклик у засідання господарського суду, неявка представника позивача перешкоджає вирішенню спору, - з наведенням відповідних мотивів.»

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що залишення позову без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови, якщо суд позбавлений можливості вирішити спір по суті з вини позивача, який не подав без поважних причин витребувані ухвалами суду додаткові матеріали, необхідні для вирішення спору, або його представники не з`явилися на виклик у засідання господарського суду і їх нез`явлення перешкоджає вирішенню спору.

Ухвалою суду про відкриття провадження судом запропоновано позивачу надати відповідь на відзив у разі отримання останнього, зазначене є правом сторони, а не обов`язком.

Ухвалами про відкладення розгляду справи, судом явка представника позивача у судове засідання не визнавалась обв`язкою, додаткові документи та пояснення необхідні для розгляду справи від позивача судом не вимагались.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Це означає, що суд не повинен підходити занадто формально до процесу та при першій ліпшій нагоді відмовлятися від розгляду спору, та таким чином фактично обмежувати право позивача на доступ до суду та розгляд його справи.

Одночасно враховуючи положення ч.1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 N3477-IV(3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року суд вказує, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, у тому числі процесуальні заборони й обмеження, які полягають у тому, щоб судовий процес не перетворився на безладний рух. Разом з тим суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог, що є порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Стосовно посилання відповідача на рішення Ради судді від 26 жовтня 2018 року № 62, суд зазначає, що у зазначеному рішенні надано рекомендацій щодо притягнення до відповідальності за неповагу до суду, відповідно до статті 133 "Про судоустрій і статус суддів", Положення про Раду суддів України, затвердженого X позачерговим з`їздом суддів України 16 вересня 2010 року (із подальшими змінами), зазначені рішення містять певні рекомендації для суддів та не є обов`язковими до виконання.

З огляду на викладене, а також враховуючі, що відсутність представника позивача не перешкоджає розгляду справи по суті, а наявних в матеріалів справі доказів достатньо для прийняття рішення по суті спору, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про залишення позову без розгляду та притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Матеріали справи свідчать, що 14.05.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерагропак" (надалі - постачальник або позивач) і Публічним акціонерним товариством "Новокаховсвкий завод плавлених сирів" (надалі - покупець або відповідач) було укладений договір поставки №14/05/2018 (надалі - договір), предметом якого є здійснення позивачем поставки товару за договором. Відповідач в свою чергу зобов`язався прийняти та оплатити товар відповідно до умов договору.

Сторонами договору досягнуто згоди щодо істотних умов договору, визначено ціну договору, асортимент та кількість товару, строки та умови поставки, порядок прийняття - приймання товару, термін дії договору та інші умови.

Відповідно до умов п. 12.1. договору він набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими на це представниками і скріплення печатками сторін і діє до 31 грудня 2018 року та до повного виконання зобов`язань за даним договором. Також сторони домовились, що у випадку, якщо за один місяць до зазначеної дати жодна зі сторін не заявить про намір розірвання договору, то договір автоматично (без укладення укладання додаткової угоди) пролонгується на кожний наступний календарний рік.

Доказів про відмову від договору чи його розірвання у визначеному законодавством порядку суду не надано.

Сторонами договору визначено, що найменування, одиниці виміру та загальна кількість товару, що є предметом поставки за цим договором, визначається у відповідному замовлені покупця або узгоджується сторонами у відповідних рахунках, специфікаціях та ін. (п. 2.1. договору).

Умовами договору визначено, що приймання передача товару здійснюється представниками обох сторін на умовах FCA (склад Перевізника), згідно наданих постачальником супроводжуючих документів на товар (сертифікати якості, висновок санітарно - гігієнічної експертизи) із підписанням відповідних накладних (п. 5.4. договору).

Право власності і ризик випадкової загибелі або пошкодження товару переходить від постачальника до покупця з моменту, коли товар передано покупцеві, зроблено у документах, які підтверджують факт приймання - передачі товару (п. 6.1. договору).

Умовами пункту 7 договору визначено, що ціна товару встановлюється в національній валюті України, оплата здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на протязі 3 (трьох) банківських днів з дати виставлення постачальником рахунку для оплати. Оплата здійснюється покупцем в вигляді 50 передоплати, інші 50% повинні бути оплачені у строк не пізніше 14 днів календарних днів з дати поставки відповідної партії товару.

Сторонами договору встановлено, що у випадку несвоєчасної оплати за товар згідно умов договору, покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі 0,1% від суми прострочення платежу за кожен день прострочення оплати. (п.9.6. договору).

Позивачем зазначено, що відповідач частково розрахувався за поставлений товар, лише у розмірі 20000,00 грн., у зв`язку з чим за відповідачем рахується прострочена заборгованість у розмірі 120270,86 грн.

У зв`язку з порушенням відповідачем вставлених строків оплати за поставлений товар, позивачем також здійснено нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Оскільки відповідачем не виконані договірні зобов`язання, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду з позовною заявою, шляхом стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 174939,64 грн. з якої: 120270,86 грн. - сума основного боргу, 20018,32 грн. - сума пені, 1645,00 грн. - сума 3% річних та 6005,46 грн. - сума інфляційних втрат.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерагропак" підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ТОВ "Інтерагропак" 14 січня 2019 року згідно видаткової накладної № Б поставило ПАТ "Новокаховсвкий завод плавлених сирів" товар на загальну суму 72670,44 грн. та 31 січня 2019 року згідно видаткової накладної № Б42 поставило ПАТ "Новокаховсвкий завод плавлених сирів" товар на загальну суму 67600,42 грн. (а.с.13-14). У наданих видаткових накладних позивачем зазначено, що поставку здійснено за договором №14/05/2019 від 14.05.2018, які підписані представниками сторін.

Також відповідач, після звернення позивача з даним позовом до суду, відповідно до платіжних доручень № 3678 від 02.08.2019 та № 3734 від 09.08.2019 (а.с. 46, 47) сплатив позивачу за поставлений товар 40415,00 грн.

Крім того, відповідачем до відзиву на позовну заяву надано виписку по рахунку відповідача (а.с. 48-53), з якого слідує, що відповідачем здійснено оплату 02.08.2019 та 09.08.2019р. у розмірі 20415,00грн. та 20000,00 грн. відповідно.

Умови оплати товару встановлені пунктом 7.2. договору, в якому визначено, що оплата товару здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на протязі 3 (трьох) банківських днів з дати виставлення постачальником рахунку для оплати. Оплата здійснюється покупцем в вигляді 50 передоплати, інші 50% повинні бути оплачені у строк не пізніше 14 днів календарних днів з дати поставки відповідної партії товару.

Отже, за розрахунком суду, відповідач зобов`язаний був повністю оплатити придбаний товар за видатковою накладною № Б від 14.09.2019, в строк до 29.01.2019, а за видатковою накладною № Б від 31.01.2019, в строк до 14.02.2019, однак відповідачем не було виконано вказаних вимог договору.

Доказів повної сплати заявленої до стягнення суми основного боргу відповідачем суду не надано.

З урахуванням наданих відповідачем доказів часткової сплати суми основного боргу, станом на 18.10.2019р. загальний розмір суми основного боргу становить 79861,86 грн.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладено договір поставки № 14/05/2018 від 14.05.2019.

Згідно з приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник) зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Поряд з цим, за частиною 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

За нормами статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і оплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (частина перша статті 691 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю " Інтерагропак" під підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

З урахуванням часткової сплати відповідачем заборгованості, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 79861,86 грн., є доведеними і обґрунтованими.

Оскільки відповідачем після звернення позивача з даним позовом до суду сплачено позивачу 40415,00 грн. в рахунок погашення суми основного боргу, а тому провадження у справі в цій частині підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України, тобто у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Щодо позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені то згідно із частинами першою, другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказані інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування за загальним правилом здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже при нарахуванні інфляційних та річних основними складовими частинами нарахування є сума заборгованості, період заборгованості та розмір процентів та коефіцієнтів, які діють у такий період.

Також згідно п.9.6 договору сторони встановили, що у випадку несвоєчасної оплати за Товар згідно умов договору, Покупець сплачує на користь Постачальника пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати.

Суд звертає увагу, що згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін. При цьому статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частина 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначає, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. При цьому, незалежно від способу та бази визначення розміру неустойки договором, вона не може перевищувати той розмір, який встановлено законом, як граничний.

Тобто відповідно до вимог чинного законодавства сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, тому встановлена сторонами у договорі відповідальність за прострочення виконання зобов`язання у більшому розмірі не суперечить матеріальному праву України та відповідно не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання угоди недійсною.

Відповідно до п. 49 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/211 від 07.04.2008р., положення ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" № 543/96-ВР від 22.11.1996р. не встановлюють обмежень щодо визначення розміру пені, а передбачають обмеження розміру пені, що підлягають стягненню.

Згідно здійсненого позивачем розрахунку заявленої до стягнення суми пені у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожний день прострочки, вона склала 20018,32 грн. (а.с. 4).

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок суми пені, виявив наявність помилок у даному розрахунку, які виразились у порушенні вимог ч.6 ст. 231 ГК України та періоду нарахування.

Суд, за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи "Ліга" (з врахуванням Порядку проведення підрахунку заборгованості та штрафних санкцій, затвердженого листом Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р. "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ") по кожній накладній окремо, здійснив власний розрахунок пені з урахуванням приписів ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", ч.6 ст. 231 у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який стягується пеня, розрахунок має наступний вигляд:

По Видатковій накладній № Б від 14.01.2019р.

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
52670.4429.01.2019 - 31.01.2019318.0000 %0.099 %*155.85
52670.4401.02.2019 - 14.03.20194218.0000 %0.099 %*2181.85
52670.4415.03.2019 - 25.04.20194218.0000 %0.099 %*2181.85
52670.4426.04.2019 - 06.06.20194217.5000 %0.096 %*2121.25
52670.4407.06.2019 - 09.07.20193317.5000 %0.096 %*1666.69

По Видатковій накладній № Б від 31.01.2019р.

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
67600.4214.02.2019 - 14.03.20192918.0000 %0.099 %*1933.56
67600.4215.03.2019 - 25.04.20194218.0000 %0.099 %*2800.32
67600.4226.04.2019 - 06.06.20194217.5000 %0.096 %*2722.54
67600.4207.06.2019 - 09.07.20193317.5000 %0.096 %*2139.14

За здійсненим розрахунком суду, розмір пені становить 17903,06 грн.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 17903,06 грн. В іншій частині вимоги щодо стягнення пені заявлені безпідставно, а тому задоволенню не підлягають.

Також, перевіривши надані позивачем розрахунки сум 3 % річних та інфляційних втрат, суд виявив наявність помилок у вказаних розрахунках, які виразились в тому, що позивач не вірно визначив період початку виникнення простроченої заборгованості по кожній окремо видатковій накладній.

Суд звертає увагу, що граничним строком оплати за видатковою накладною № Б від 14.09.2019 - є 28.01.2019р., а за видатковою накладною № Б від 31.01.2019р. - є 13.02.2019р.

Суд, за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи "Ліга" (з врахуванням Порядку проведення підрахунку заборгованості та штрафних санкцій, затвердженого листом Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р. "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ") по кожній накладній окремо, здійснив власний розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат.

За видатковою накладеною № Б від 14.01.2019р. розрахунок 3 % річних має наступний вигляд :

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
52670.4429.01.2019 - 09.07.20191623 %701.31

За видатковою накладною № Б від 31.01.2019р. розрахунок 3 % річних має наступний вигляд:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
67600.4214.02.2019 - 09.07.20191463 %811.21

Таким чином, загальна сума 3 % річних за договором складає 1512,52 грн.

За видатковою накладеною № Б від 14.01.2019р. розрахунок інфляційних втрат має наступний вигляд:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
01.02.2019 - 30.06.201952670.441.0261379.8654050.30

За видатковою накладеною № Б від 31.01.2019 розрахунок інфляційних втрат має наступний вигляд:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
14.02.2019 - 30.06.201967600.421.0261770.9969371.41

Таким чином, загальна сума інфляційних втрат складає 3510,85 грн.

За таких обставин, стягненню з відповідача підлягає сума 3% річних у розмірі 1512,52 грн. та сума інфляційних втрат у розмірі 3150,85 грн.

В іншій частині вимоги щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат заявлені безпідставно, а тому задоволенню не підлягають.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву в частині невизнання позовних вимог, підлягають частковому відхиленню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, не ґрунтуються на належних доказах і спростовуються фактично встановленими судом обставинами та матеріалами справи.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З огляду на викладене, оскільки закрито провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 40415,00 грн., у зв`язку з відсутністю предмета спору, а тому сума судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 606,22 грн. підлягає поверненню позивачу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення і повідомлено представнику відповідача про дату складення повного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новокаховський завод плавлених сирів" (74989, вул. Промислова, 2, м. Таврійськ, Херсонської області, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерагропак" (03045, вул. Новопирогівська, буд. 66, м. Київ, ) суму основного боргу у розмірі 79861,86 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 3150,85 грн., суму 3% річних у розмірі 1512,52 грн., суму пені у розмірі 17903,06 грн. та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1536,32 грн.

3. Закрити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 40415,00 грн.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

6. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтерагропак" з Державного бюджету України суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 606,22 грн., сплачений платіжним дорученням №4008 від 10.07.2019, оригінал якого міститься в матеріалах справи 923/612/19 ( а.с.7).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 23.10.2019р.

Суддя С.В. Нікітенко