Справа № 909/919/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

17.10.2019 м. Івано-Франківськ
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Кобецької С. М., секретар судового засідання Савчин Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Комунального підприємства Івано-Франківської міської ради

"Муніципальна інвестиційна управляюча компанія",

вул. Незалежності, буд. 161,м. Івано-Франківськ,76002;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ПБС",

вул. Тичини, буд.8-А, м.Івано-Франківськ, 76018;

про стягнення 143 680,00грн,

за участю:

від позивача: Жиляк М.Д. - адвокат, (ордер серія ІФ №074829 від 28.08.2019; посвідчення №001062 від 13.05.2016);

від відповідача: Підлуцька Х. Б. - адвокат, (довіреність №27/06-19 від 27.06.2019; свідоцтво серія ІФ №001500 від 10.04.2019).

ВСТАНОВИВ

Комунальне підприємство Івано-Франківської міської ради "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПБС" про стягнення 143 680,00грн за невиконання грошового зобов"язання за договором про надання готельних послуг та тимчасового розміщення (проживання) в готелі "Бандерштадт" №04-05/617 від 15.09.2017.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 10.09.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Представники позивача та відповідача в судовому засіданні звертають увагу суду на відсутність предмету спору між сторонами, просять суд закрити провадження у справі. Так у відзиві на позов вх№16198/19 від 23.09.2019 відповідач вказує, що платіжним дорученням №10557 від 09.09.2019 в повному обсязі перерахував КП "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" вартість наданих послуг за договором №04-05/617 від 15.09.2017 в сумі 143 680,00грн. У відповіді на відзив б/н (вх№17293/19) від 09.10.2019 позивач підтверджує оплату відповідачем суми позовної вимоги - 143 680,00грн. Водночас позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати в сумі 8 555,20грн, з яких: 2 155,20грн - судовий збір, 6 400,00грн - витрати на професійну правничу допомогу на підставі частини 3 статті 130 Господарського процесуального кодексу України. В свою чергу відповідач заперечує щодо стягнення з ТОВ "ПБС" судових витрат, вказуючи на належне виконання грошового зобов"язання за договором №04-05/617 від 15.09.2017 та відсутність предмету спору між сторонами ще до відкриття провадження у справі - 10.09.2019. Вважає розмір витрат на професійну правничу допомогу необґрунтованим та явно завищеним. Просить суд відмовити в задоволенні клопотання в повному обсязі (заперечення на відповідь вх№17785/19 від 16.10.2019).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши подані докази, а саме платіжні доручення №10557 від 09.09.2019, з яких вбачається перерахування відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "ПБС" на рахунок позивача - КП "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" 143 680,00грн - за послуги проживання, суд прийшов до висновку про припинення існування між сторонами предмету спору, що в свою чергу, згідно з пунктом 2частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, яка вказує на те, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору - є підставою для закриття провадження у справі.

Згідно з частиною 4 статті 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Питання розподілу судових витрат у разі закриття провадження у справі врегульовано статтею 130 Господарського процесуального кодексу України, а порядок та підстави повернення сплаченого судового збору з бюджету статтею 7 спеціального нормативно - правового акту Закону України "Про судовий збір".

Приписи частини 3 статті 130 Господарського процесуального кодексу України вказують на те, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Отже вказаною правовою нормою регламентовано порядок розподілу судових витрат у разі закриття провадження у справі, що пов"язане саме з відмовою позивача від позову. Водночас статтею 130 Господарського процесуального кодексу України порядок розподілу між сторонами судових витрат у разі закриття провадження у справі у зв"язку з відсутністю предмету спору - не встановлений.

Разом з тим такий порядок визначено пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" у відповідності до якого закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом) є підставою для повернення сплаченої суми судового збору в повному обсязі за клопотанням сторони, яка його сплатила за ухвалою суду.

Беручи до уваги вище викладені правові норми, враховуючи те, що провадження у справі підлягає закриттю саме на підставі пункту 2частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України через відсутність предмету спору, а не відмовою позивача від позову, що підтверджено самим представником позивача в судовому засіданні, то за переконанням суду, в цьому випадку, відсутні правові підстави для відшкодування позивачу судового збору за рахунок відповідача на підставі частини 3 статті 130 Господарського процесуального кодексу України, натомість сплачений судовий збір підглядає поверненню позивачу за клопотанням з державного бюджету у відповідності до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір". Станом на час розгляду справи клопотання позивача про повернення судового збору не надходило.

Слід зазначити, що за змістом частини 1, пункту 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи до яких належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1, 2 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Частинами 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Приписами частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України обумовлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а згідно з частиною 8 статті 129 цього Кодексу, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вказує частина 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Нормою статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" обумовлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Водночас Європейський суд з прав людини у пункті 95 рішення від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", пунктах 34-36 рішення від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інші проти України", пункті 80 рішення від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", пункті 88 рішення від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" неодноразово наголошує про те, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведе, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

В підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Жиляк М.Д. подано свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю Серія ІФ №001062, ордер серія ІФ №074829, договір про надання правової допомоги №ГС-56/19 від 21.09.2019, акти прийому-передачі №1 від 30.08.2019, №2 від 09.10.2019 платіжні доручення №5715 від 30.08.2019, №6035 від 09.10.2019 на загальну суму 6 400,00грн.

Враховуючи принцип співрозмірності та розумності відшкодування судових витрат, характер та предмет спору, зважаючи на те, що справа не є складною та визнана судом малозначною, не містить значного обсягу доказів, що підлягали б оцінці, враховуючи добровільну сплату відповідачем суми позовної вимоги до відкриття провадження у справі, суд вважає за правильне, відшкодувати позивачу за рахунок відповідача, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00грн (із розрахунку 7,5 год. для формування матеріалів позовної заяви та написання останньої). Фактично правова допомога адвоката зводиться до написання позовної заяви з доданням до неї документів, які складаються з договору, актів наданих послуг та математичного розрахунку суми позовної вимоги (в т. ч. не поданого до матеріалів позовної заяви, що встановлено ухвалою про залишення позовної заяви без руху від 03.09.2019), що не потребувало складних юридичних консультацій та не призвело до значного витрачання часу вказаного у акті прийому-передачі наданих послуг №1 від 30.08.2019 (13год.) на правове дослідження законодавства та судової практики в цьому випадку. Одночасно слід зазначити, що на момент написання відповіді на відзив б/н (вх№17293/19) від 09.10.2019 позивачу було відомо про відсутність предмету спору між сторонами у зв"язку зі сплатою відповідачем в повному обсязі суми позовної вимоги, а відповідь на відзив за своєю суттю не є такою в розумінні статті 166 Господарського процесуального кодексу України, а стосується розподілу судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 1, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" статтями 123, 126, 129, 130, 170, 226, 231, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

закрити провадження у справі за позовом Комунального підприємства Івано-Франківської міської ради "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ПБС" про стягнення 143 680,00грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПБС", вул. Тичини, буд.8-А, м. Івано-Франківськ, 76018 (ідентифікаційний код 32872788) на користь Комунального підприємства Івано-Франківської міської ради "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія", вул. Незалежності, буд. 161, м.Івано-Франківськ,76002 (ідентифікаційний код 35277442) 3 000,00грн (три тисячі грн 00коп.) - витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання ухвалою законної сили.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її підписання безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала підписана 21.10.2019

Суддя С.Кобецька