ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2019 справа № 914/955/19

Господарський суд Львівської області, розглянувши матеріали справи

за позовом:Державного вищого навчального закладу «Університет банківської справи», м. Київ
до відповідача:Фізичної особи-підприємця Блищак Юлії Збігнєвної, м. Львів
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, м. Львів
про:визнання недійсним договору та зобов`язання вчинити дії

Суддя Артимович В.М.

При секретарі судового засідання Струк Н.Р.

За участю представників:

від позивача: Кобко Т.В. представник;

від відповідача: Пашковський Я.В. представник;

від третьої особи: Стефанишин О.Б. представник.

ВСТАНОВИВ:

Державний вищий навчальний заклад «Університет банківської справи» звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Блищак Юлії Збігнєвної про визнання недійсним договору та зобов`язання усунути перешкоди у користуванні приміщенням їдальні шляхом звільнення вказаного приміщення.

Ухвалою суду від 22.05.2019 р. позовну заяву Державного вищого навчального закладу «Університет банківської справи» до Фізичної особи-підприємця Блищак Юлії Збігнєвної про визнання недійсним договору та зобов`язання усунути перешкоди у користуванні приміщенням їдальні шляхом звільнення вказаного приміщення залишено без руху. Даною ухвалою надано заявнику строк у 10 (десять) календарних днів з дня вручення цієї ухвали для усунення таких недоліків: привести позовну заяву у відповідність до вимог ст. 162 ГПК України; подати належні докази направлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів.

На адресу суду надійшла заява Державного вищого навчального закладу «Університет банківської справи» (вх. № 22979/19 від 03.06.2019 р.), до якої на виконання ухвали Господарського суду Львівської області від 22.05.2019 р. додано докази надіслання позовної заяви і доданих до неї документів відповідачу (опис вкладення у цінний лист та поштова накладна).

Беручи до уваги те, що позивач усунув недоліки, передбачені ухвалою Господарського суду Львівської області від 22.05.2019 р. про залишення позову без руху, ухвалою суду від 10.06.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 03.07.2019 р.

Ухвалою суду від 03.07.2019 р. підготовче засідання відкладено на 08.08.2019 р.

08.08.2019 р. відповідачем подано відзив (вх. № 32764/19), в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Ухвалою від 08.08.2019 р. суд продовжив строк підготовчого провадження у даній справі на тридцять днів та відклав підготовче провадження на 04.09.2019 р.

03.09.2019 р. на розгляд суду позивачем подано заяву (вх. № 2251/19), в якій просить залучити до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях.

Ухвалою від 04.09.2019 р. суд залучив до участі у справі Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача та відклав підготовче засідання на 10.09.2019 р.

10.09.2019 р. від представника відповідача надійшла заява (вх. № 37167/19), в якій просив припинити представництво адвоката Кобко Т.В., оскільки вважав, що ордер від 14.05.2019 р. серія ЛВ № 046482 не містить конкретної назви органу, у якому надається правова допомога адвокатом, а в ньому лише зазначено про представництво Державного вищого навчального закладу «Університет банківської справи» у всіх судових інстанціях, правоохоронних, державних органах та інституціях. Тому, на думку представника відповідача, такий ордер не підтверджує належним чином повноважень адвоката Кобко ОСОБА_1 В ОСОБА_2 на представництво інтересів позивача у даній справі.

Також 10.09.2019 р від представника відповідача надійшла заява (вх. № 37164/19), до якої на виконання ухвал суду від 10.06.2019 р. та від 03.07.2019р. долучено ряд документів, а саме: витяг з Єдиного держаного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань - ОСОБА_3 Ю ОСОБА_2 З ОСОБА_2 ; акти про недопуск від 06.05.2019 р., від 07.05.2019 р., від 08.05.2019 р.; листи ФОП - ОСОБА_4 .З ОСОБА_2 від 11.02.2019 р., від 28.02.2019 р. вих. № 1-28022019, від 26.04.2019 р. вих. № 1-26042019, від 14.05.2019 р. вих. № 1-14052019 та банківські виписки за період з 01 березня 2016 року по 04 вересня 2019 року.

В судовому засіданні 10.09.2019 р. оголошено перерву до 11.09.2019 р.

Ухвалою від 11.09.2019 р. суд закрив підготовче провадження у даній справі та призначив розгляд справи по суті в судовому засідання на 02.10.2019 р.

01.10.2019 р. Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях подано письмові пояснення по суті спору (вх. № 40437/19).

Ухвалою суду від 02.10.2019 р. розгляд справи відкладено на 10.10.2019 р.

В судове засідання 10.10.2019 р. з`явилися представники сторін та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечив повністю з підстав, викладених у відзиві на позов. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача в судовому засіданні зазначила про обґрунтованість позовних вимог.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

1.Описова частина рішення.

1.1.Позиція позивача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Договір про спільну діяльність з організації місць харчування без створення юридичної особи №1 від 09.03.2016 р. (надалі - Договір), був укладений між Державним вищим навчальним закладом «Університет банківської справи» (Університет) та Фізичною особою-підприємцем Блищак Ю.З. (Партнер), з порушенням положень Закону України «Про управління об`єктами державної власності» та затвердженого Кабінетом Міністрів України Порядку.

Позивач, зокрема, зазначає, що відповідно до п. 1.2 Статуту Державного вищого навчального закладу «Університет банківської справи» Університет є вищим навчальним закладом державної форми власності, що підпорядкований та перебуває у сфері управління Міністерства освіти і науки України. Університет за організаційно-правовою формою є установою. Згідно з п.п. 3.1, 3.2 Статуту засновником Університету є держава, яка реалізує свої повноваження через Міністерство освіти і науки України, зокрема, здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю Університету.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» об`єктами управління державної власності є, зокрема, майно, яке передане державним установам та організаціям. Відповідно до підпункту «л» пункту 18 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 р. № 296 затверджено Порядок укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном (надалі - Порядок). За змістом пункту 2 вказаного Порядку суб`єкт господарювання, що виявив намір укласти договір, подає центральному органові виконавчої влади, до сфери управління якого він належить, іншому суб`єкту управління об`єктами державної власності, зокрема Національній або галузевій академії наук, звернення щодо погодження укладення договору.

Позивач стверджує, що оспорюваний Договір про спільну діяльність укладено без отримання будь-яких погоджень від органів уповноважених управляти об`єктами державної власності, до якої належить майно Університету.

Крім того, позивач зазначає, що починаючи з березня 2016 р. відповідач безоплатно користується приміщенням їдальні Університету у навчальному корпусі № 3 Львівського навчально-наукового інституту (місто Львів, проспект Чорновола, 61) для здійснення підприємницької діяльності з надання послуг харчування. При цьому, як зазначає позивач, всупереч п. 1.1 Договору харчування надається не тільки студентам і працівникам Львівського інституту, але й будь-яким стороннім особам. Також позивач стверджує, що всупереч п. 3.12 Договору за період його дії відповідачем не здійснювалося жодних перерахувань частини отриманого доходу на рахунок Позивача, крім часткової компенсації комунальних послуг. При цьому визначені у Додатках № 1 і № 2 до Договору розміри споживання комунальних послуг не підкріплені жодними розрахунками споживання і не відповідають фактично споживаним Відповідачем. Так, на думку позивача, зазначений денний розмір споживання електроенергії Відповідачем у розмірі 115,2 кВт/год не відповідає дійсності, оскільки наявне у їдальні обладнання споживає більшу кількість електроенергії. До того ж буфет, як правило, працює більш, ніж 6 годин на добу. Зазначена у Додатках кількість відвідувачів їдальні у розмірі 40 чоловік є очевидно заниженою, відтак, споживання води Відповідачем та водовідведення значно перевищує 1 куб.м/день.

Позивач стверджує, що жодних перерахувань для покриття витрат Університету на утримання майна Університету, яке використовується відповідачем у підприємницькій діяльності, останнім не здійснювалося. Єдиним виключенням з цього є сума амортизаційних відрахувань у розмірі 47287,64 грн., яка була перерахована позивачу у квітні 2019 р. після неодноразових письмових вимог, направлених Відповідачеві.

Також зазначено, що як стало відомо позивачу, всупереч п. 4.5 Договору відповідачем не ведеться належний облік і не подається передбачена чинним законодавством звітність за Договором про спільну діяльність, чим порушено вимоги податкового законодавства України про порядок обліку та звітності результатів спільної діяльності.

Крім того, позивач стверджує, що починаючи з квітня 2019 р. відповідач постійно вчиняє самовільні неправомірні дії щодо майна позивача, перешкоджаючи останньому належним чином користуватися ним. Відповідачем і пов`язаними з ним особами постійно порушуються Правила внутрішнього трудового розпорядку Університету, у тому числі й щодо пропускного режиму, створюються перешкоди нормальній роботі Львівського навчально-наукового інституту, зривається навчальний процес.

З метою збереження державного майна керівництвом Університету неодноразово подавалися заяви про вчинення злочинів до органів поліції, у т.ч. числі й щодо неправомірних дій представників Відповідача. Вказані обставини підтверджуються також актами, складеними посадовими особами позивача. Позивач також неодноразово вимагав від відповідача припинити вчинення неправомірних дій, однак такі вимоги були проігноровані, а перешкоди у користуванні майном Університету так і не були усунуті. Наведені обставини свідчать про порушення законодавства при укладенні Договору, а також про створення відповідачем перешкод у користуванні Позивачем приміщенням їдальні у навчальному корпусі № 3 Львівського навчально-наукового інституту ДВНЗ «Університет банківської справи».

Наведене стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про визнання недійсним Договору та зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні майном позивача шляхом звільнення вказаного приміщення та передачі ключів від замків на дверях зазначеного приміщення позивачу.

Також позивач просить стягнути з відповідача на його користь сплачений за подання позовної заяви судовий збір.

1.2. Позиція відповідача.

Відповідачем 08.08.2019 р. подано відзив на позовну заяву (вх. № 32764/19), в якому заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зокрема зазначає, що з моменту укладення Договору про спільну діяльність з організації місць харчування без створення юридичної особи № 1 від 09.03.2016 р. з боку позивача не було жодних зауважень, претензій до відповідача. Так, відповідач стверджує, що у відповідності до п. 2.2. Договору, зобов`язання позивача щодо здійснення капітального ремонту приміщення, капітального і поточного ремонту обладнання було виконано відповідачем, а саме: проведено капітальний ремонт приміщення та поточний ремонт обладнання. Відповідач також стверджує, що впродовж дії Договору, ним належним чином забезпечується належне харчування Споживачів, згідно встановленого графіку, затвердженого спільно з Позивачем, розроблено заходи поліпшення якості приготування їжі, підвищено культуру обслуговування споживачів. Розроблено і погоджено з позивачем та споживачами різноманітне по днях тижневе меню.

Відповідач зазначає, що не відповідає дійсності твердження позивача про неодноразові письмові вимоги щодо сплати відповідачем на утримання майна Університету, що використовується у господарській діяльності відповідачем, оскільки таких письмових вимог не було, а єдиний виставлений рахунок амортизаційних відрахувань у розмірі 47287,64 гри. був оплачений. Також наголошує, що жодної заборгованості відповідача, за договором, перед позивачем не було і не має.

Крім того, слід зазначити, що не відповідає дійсності факт ненадання інформації щодо обліку та звітності спільної діяльності, обов`язок про що, покладається на відповідача, оскільки згідно п. 4.5 Договору за запитом Університету Партнер повинен надати будь-яку інформацію, яка стосується спільної діяльності, впродовж 5-ти робочих днів з моменту отримання Партнером відповідного запиту. Однак, жодного запиту про надання інформації про спільну діяльність Університет не запитував.

За таких умов відповідач вважає даний позов безпідставним, необгрунтованим, і таким, що не підлягає до задоволення.

1.3. Пояснення третьої особи.

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача 01.10.2019 р. подано пояснення (вх. № 40437/19), в яких зазначено, що договір № 1 про спільну діяльність з організації місць харчування без створення юридичної особи, укладений 09.03.2016 р. між ДВНЗ «Університет банківської справи» та ФОП Блищак Ю. ОСОБА_5 . не відповідає чинному законодавству, оскільки при його укладенні не було дотримано процедуру укладення такого договору.

2.Мотивувальна частина рішення:

2.1.Фактичні обставини, встановлені судом:

Відповідно до п. 1.2 Статуту Державного вищого навчального закладу «Університет банківської справи» Університет є вищим навчальним закладом державної форми власності, що підпорядкований та перебуває у сфері управління Міністерства освіти і науки України. Університет за організаційно-правовою формою є установою. Згідно з п.п. 3.1, 3.2 Статуту засновником Університету є держава, яка реалізує свої повноваження через Міністерство освіти і науки України, зокрема, здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю Університету.

Згідно із п. 4.1. Статуту матеріально-технічна база Університету включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші матеріальні цінності. За Університетом з метою забезпечення діяльності, передбаченої цим Статутом, закріплюються на праві господарського відання будівлі, споруди, майнові комплекси, комунікації, обладнання, транспортні засоби, та інше майно.

Відповідно до пунктів 4.2., 4.4.4. Статуту Університет має право передавати закріплене за ним на праві господарського відання майно в оренду без права викупу іншим юридичним та фізичним особам відповідно до законодавства України та за згодою із Засновником; використовувати майно, закріплене за Університетом на праві господарського відання, у тому числі для провадження господарської діяльності, передавати його в оренду та в користування відповідно до законодавства України.

09.03.2016 р. між Державним вищим навчальним закладом «Університет банківської справи» (Університет) та Фізичною особою-підприємцем Блищак Ю.З ОСОБА_2 (Партнер) укладено Договір про спільну діяльність з організації місць харчування без створення юридичної особи № 1 від 09.03.2016 р. (надалі - Договір), відповідно до умов якого Університет та Партнер зобов`язуються спільно, без створення юридичної особи організовувати харчування студентів та інших осіб, які навчаються, науково-педагогічних та інших працівників Львівського навчально-наукового інституту Державного вищого навчального закладу «Університет банківської справи» (у подальшому разом іменовані Споживачами) за адресою місто Львів, проспект Чорновола, 61 (навчальний корпус №3) (п.1.1).

Відповідно до п. 2.1. договору Університет зобов`язується забезпечити організацію харчування споживачів шляхом використання виробничих, торговельних, складських та побутових приміщень з відповідним інвентарем, які перебувають у господарському віданні чи оперативному управління Університету. Пунктом 2.2. договору визначено, що Університет зобов`язується здійснювати, за рахунок відрахувань Партнера, отриманих з реалізації послуг харсування, а також з іниших джерел фінансування, капітальний ремонт приміщень, а також здійснювати технічний нагляд за всіма інженерними комунікаціями, які використовують для організації харчування споживачів.

Пунктом 2.4 Договору встановлено, що режим (графік) роботи місць харчування по днях і годинах затверджується Університетом спільно з Відповідачем. За необхідності внесення змін до затвердженого графіка Університет інформує про це партнера не пізніше ніж за два робочі дні до моменту набуття чинності такими змінами.

Згідно з п. 3.12 Договору відповідач зобов`язався кожного 20 числа місяця, наступного за звітним, перераховувати частину доходу від реалізації послуг харчування за попередній місяць в розмірі не менше необхідного для покриття витрат Університету на утримання майна Університету, яке використовується у спільній діяльності, включаючи амортизаційні відрахування, та надані ним для реалізації спільної діяльності ресурси (природний газ, електрична енергія, водопостачання та водовідведення тощо) на розрахунковий рахунок Університету. Перерахування здійснюється на підставі рахунку, виставленого Університетом до 15 числа місяця, наступного за звітним. Не виставлення або несвоєчасне виставлення рахунку Університетом звільняє Партнера від відповідальності за прострочення платежу.

Відповідно до п. 4.3 Договору допуск третіх осіб до майна, що використовується в спільній діяльності, можливий лише за згодою Позивача.

2.2. Норми права, застосовані судом. Оцінка суду.

Суд, проаналізувавши матеріали та з`ясувавши обставини справи, повно, всебічно і об`єктивно оцінивши докази, дійшов висновку, що позовні вимоги, слід задовольнити повністю з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зі змісту позовної заяви та встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли правовідносини щодо спільної діяльності з використанням майна, яке перебуває у державній власності. Дані правовідносини врегульовано нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України «Про управління об`єктами державної власності».

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За змістом положень ст. 3 Цивільного кодексу України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 4 ст. 176 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання мають право разом здійснювати господарську діяльність для досягнення спільної мети, без утворення єдиного суб`єкта господарювання, на умовах, визначених договором про спільну діяльність.

Відповідно до ст.ст. 1130, 1131 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Як встановлено судом, між Державним вищим навчальним закладом «Університет банківської справи» (Університет) та Фізичною особою-підприємцем Блищак Ю.З. (Партнер) 09.03.2016 р. укладено Договір про спільну діяльність з організації місць харчування без створення юридичної особи №1 від 09.03.2016 р. (надалі - Договір).

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначені загальні вимоги для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша цієї статті); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 203 ЦК України).

За приписами ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При цьому, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин, що зазначено в абз. 4 п.п. 2.1 п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» №11 від 29.05.2013 р.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Державний вищий навчальний заклад «Університет банківської справи» є вищим навчальним закладом державної форми власності, що підпорядкований та перебуває у сфері управління Міністерства освіти і науки України.

Згідно з п.п. 3.1, 3.2 Статуту Державного вищого навчального закладу «Університет банківської справи» засновником Університету є держава, яка реалізує свої повноваження через Міністерство освіти і науки України, зокрема, здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю Університету.

Статтею 326 Цивільного кодексу України визначено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність на основі права власності, на свій розсуд, одноосібно або спільно з іншими суб`єктами володіє, користується і розпоряджається належним йому (їм) майном, у тому числі має право надати майно іншим суб`єктам для використання його на праві власності, праві господарського відання чи праві оперативного управління, або на основі інших форм правового режиму майна, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено судом, згідно із п. 4.1. Статуту матеріально-технічна база Університету включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші матеріальні цінності. За Університетом з метою забезпечення діяльності, передбаченої цим Статутом, закріплюються на праві господарського відання будівлі, споруди, майнові комплекси, комунікації, обладнання, транспортні засоби, та інше майно.

Відповідно до пунктів 4.2., 4.4.4. Статуту Університет має право передавати закріплене за ним на праві господарського відання майно в оренду без права викупу іншим юридичним та фізичним особам відповідно до законодавства України та за згодою із Засновником; використовувати майно, закріплене за Університетом на праві господарського відання, у тому числі для провадження господарської діяльності, передавати його в оренду та в користування відповідно до законодавства України.

Частиною 1 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» об`єктами управління державної власності є, в тому числі майно, яке передане державним комерційним підприємствам (далі - державні підприємства), установам та організаціям.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» до суб`єктів управління об`єктами державної власності належать, в тому числі, Кабінет Міністрів України та міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи (далі - уповноважені органи управління).

Відповідно до підпункту «л» п. 18 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 р. № 296 затверджено Порядок укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном (надалі - Порядок). За змістом пункту 2 вказаного Порядку суб`єкт господарювання, що виявив намір укласти договір, подає центральному органові виконавчої влади, до сфери управління якого він належить, іншому суб`єкту управління об`єктами державної власності, зокрема Національній або галузевій академії наук (далі - орган управління), звернення щодо погодження укладення договору разом з такими документами: 1) попередньо погоджений сторонами проект договору; 2) засвідчені копії статутів (положень) суб`єкта господарювання та сторони (сторін), з якою (якими) передбачається укласти договір; 3) інформація про суб`єкта господарювання, зокрема про: виробничі потужності, обсяг і основну номенклатуру продукції, у тому числі експортної; кількість робочих місць; рівень прибутковості за останні три роки, розмір дебіторської та кредиторської заборгованості, у тому числі простроченої; державну реєстрацію прав власності або користування будинками (спорудами) та земельними ділянками, які передбачається використовувати за договором; перебування майна, яке передбачається використовувати за договором, в заставі, податковій заставі, оренді, лізингу. Суб`єкт господарювання подає також бізнес-план з визначенням етапів, строків, шляхів і засобів виконання договору, джерел його фінансування, впливу результатів укладення договору на фінансовий план суб`єкта господарювання; 4) інформація про сторону (сторони), з якою (якими) передбачається укласти договір, а саме: повне найменування сторони; дані про її державну реєстрацію; відомості, що підтверджують здатність сторони забезпечити належне виконання своїх договірних зобов`язань, зокрема фінансову та професійну спроможність; 5) звіт про оцінку майна, що передбачається використовувати за договором, з висновком про його вартість, визначену на підставі незалежної експертної оцінки із застосуванням бази оцінки, що відповідає ринковій вартості. Зазначений звіт подається разом з рецензією, що містить позитивний висновок щодо його відповідності вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна або за наявності незначних недоліків, що не вплинули на достовірність оцінки, про відповідність в цілому таким нормативно-правовим актам; 6) обгрунтування способу використання державного майна з відповідними розрахунками.

Пунктом 3 Порядку визначено, що орган управління готує протягом місяця з дня надходження від суб`єкта господарювання звернення щодо погодження укладення договору за погодженням з Мінекономрозвитку, Мінфіном, Фондом державного майна та Мін`юстом відповідний проект рішення Кабінету Міністрів України. Зазначений проект повинен, зокрема, містити істотні умови договору, укладення якого пропонується погодити, щодо забезпечення підвищення ефективності використання державного майна, захисту майнових інтересів держави, унеможливлення відчуження державного майна, а також залежно від виду договору - розмір часток учасників, строк дії договору, порядок розподілу прибутку, покриття витрат та внесення додаткових вкладів.

Орган управління подає в установленому порядку на розгляд Кабінету Міністрів України узгоджений проект рішення щодо погодження укладення договору разом з документами, зазначеними в абзацах четвертому - шостому пункту 3 цього Порядку (п. 4 Порядку).

Пунктами 5, 6 Порядку передбачено, що у разі прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про погодження укладення договору орган управління здійснює заходи щодо забезпечення його укладення суб`єктом господарювання відповідно до вимог законодавства. Зміни до укладених договорів у частині істотних умов вносяться в порядку, передбаченому цим Порядком для їх укладення.

Як встановлено судом, зміст спірного договору про спільну діяльність передбачає користування державним майном, зокрема, виробничими, торговельними, складськими та побутовими приміщеннями з відповідним інвентарем, які перебувають у господарському віданні чи оперативному управління Університету (п. 2.1. Договору). Правовий режим вказаного майна в силу ст.ст. 316, 319, 321, 326 Цивільного кодексу України, приписів Закону України «Про управління об`єктами державної власності», передбачає погодження укладення такого договору та його умов з відповідними суб`єктами управління об`єктами державної власності.

Однак, всупереч вимогам наведених положень законодавства, спірний договір не містить згадки про його погодження відповідними суб`єктами управління об`єктами державної власності (Кабінетом Міністрів України чи Міністерством освіти і науки України). В матеріалах справи також не міститься та сторонами не надано суду доказів такого погодження у вигляді окремого документа.

Слід зазначити, що твердження відповідача про те, що позивач вправі самостійно визначати характер та зміст угод, що укладаються відповідною юридичною особою, суперечить ст. 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності».

Щодо заперечень відповідача про те, що, укладаючи з позивачем Договір про спільну діяльність, відповідачу не було відомо про необхідність погодження чи отримання дозволу щодо укладення такого договору з Міністерством освіти і науки України, суд зазначає, що відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені судом обставини та наведені положення чинного законодавства, Договір про спільну діяльність з організації місць харчування без створення юридичної особи №1 від 09.03.2016 р. слід визнати недійсним.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні приміщенням їдальні у навчальному корпусі № 3 Львівського навчально-наукового інституту Державного вищого навчального закладу «Університет банківської справи» (місто Львів, проспект Чорновола, 61) шляхом звільнення вказаного приміщення та передачі ключів від замків на дверях зазначеного приміщення представнику Державного вищого навчального закладу «Університет банківської справи», то така вимога є похідною.

Враховуючи наведене, та, беручи до уваги те, що спірний договір підлягає визнанню недійсним, вимога позивача про усунення перешкод у користуванні приміщенням підлягає до задоволення.

Слід зазначити, що обов`язок судів обґрунтувати своє рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін проти України» від 10.02.2010 р., остаточне від 10.05.2011 р.).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування прктики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини, наведені положення законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, відповідно до ст. 129 ГПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 3842,00 грн.

Враховуючи тимчасову непрацездатність судді Артимовича В.М., повний текст рішення складено та підписано 23.10.2019 р.

Керуючись ст. ст. 86, 74-79, 123, 129, 236, 238, 240, 241, 242, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір про спільну діяльність з організації місць харчування без створення юридичної особи від 09.03.2016 р. № 1, укладений між Державним вищим навчальним заклад «Університет банківської справи» (04070, м. Київ, вул. Андріївська, 1, ідентифікаційний код 34716922) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 Юлією Збігнєвною ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

3. Зобов`язати Фізичну особу-підприємця Блищак Юлію Збігнєвну ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) усунути перешкоди у користуванні приміщенням їдальні у навчальному корпусі № 3 Львівського навчально-наукового інституту Державного вищого навчального закладу «Університет банківської справи» за адресою: місто Львів, проспект Чорновола, 61, шляхом звільнення вказаного приміщення та передачі ключів від замків на дверях зазначеного приміщення представнику Державного вищого навчального закладу «Університет банківської справи».

Стягувач: Державний вищий навчальний заклад «Університет банківської справи» (04070, м. Київ, вул. Андріївська, 1, ідентифікаційний код 34716922).

Боржник: Фізична особа-підприємець Блищак ОСОБА_6 Збігнєвна ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Блищак Юлії Збігнєвної ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Державного вищого навчального закладу «Університет банківської справи» (04070, м. Київ, вул. Андріївська, 1, ідентифікаційний код 34716922) 3842,00 грн. відшкодування витрат на оплату судового збору.

5. Накази відповідно до ст. 327 ГПК України видати після набрання судовим рішенням законної сили.

6. Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст. 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 23.10.2019 р.

Суддя Артимович В.М.