ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2019 р. Справа №921/247/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

при секретарі Н. Кишенюк

за участю представників сторін:

від прокуратури: не зявився;

від позивача 1: не зявився;

від позивача 2: не зявився;

від відповідача 1: не зявився;

від відповідача 2: не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Трофимлюка Максима Георгійовича б/н від 08.08.2019

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.06.2019 (суддя Стопник С.Г., повний текст рішення складено 03.07.2019, м.Тернопіль)

у справі № 921/247/19

за позовом Першого заступника керівника Кременецької місцевої прокуратури, м. Кременець, в інтересах держави в особі:

Міністерства освіти і науки України, м. Київ,

Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, м. Тернопіль,

до відповідача-1 Державного навчального закладу "Почаївське вище професійне училище", м. Почаїв, Кременецький район, Тернопільська область,

до відповідача-2 Фізичної особи-підприємця Трофимлюка Максима Георгійовича, м.Почаїв, Кременецький район, Тернопільська область,

про: визнання недійсним договору №1 про надання послуг ДНЗ "Почаївське вище професійне училище" із Фізичною особою-підприємцем Трофимлюком Максимом Георгійовичем, назва якого з урахуванням змін (додаткової угоди) від 15.09.2017 року - договір №1 про спільну діяльність між ДНЗ "Почаївське вище професійне училище" та приватним підприємцем Трофимлюком Максимом Георгійовичем;

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 27.06.2019 у справі № 921/247/19 позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним договір №1, укладений між Державним навчальним закладом "Почаївське вище професійне училище" та Фізичною особою-підприємцем Трофимлюком Максимом Георгійовичем про надання послуг ДНЗ "Почаївське вище професійне училище", назва якого з урахуванням змін (додаткової угоди) від 15.09.2017 року - "Договір №1 про спільну діяльність між ДНЗ "Почаївське вище професійне училище" та фізичною особою приватним підприємцем Трофимлюком Максимом Георгійовичем". Зобов`язано Фізичну особу-підприємця Трофимлюка Максима Георгійовича звільнити земельні ділянки загальною площею 83,2417 га, які надані Державному навчальному закладу "Почаївське вище професійне училище" в постійне користування із земель сільськогосподарського призначення державної форми власності без зміни цільового призначення для дослідних і навчальних цілей, що розташовані за межами населеного пункту на території Почаївської міської ради Кременецького району Тернопільської області, в тому числі земельну ділянку площею 42,3146 га (кадастровий номер :01:002:0482) та земельну ділянку площею 40,9271 га (кадастровий номер :01:002:0481). Стягнено з Державного навчального закладу "Почаївське вище професійне училище" на користь Прокуратури Тернопільської області - 1921 грн. 00 коп. в повернення сплаченого судового збору. Стягнено з Фізичної особи-підприємця Трофимлюка Максима Георгійовича на користь Прокуратури Тернопільської області - 1921 грн. 00 коп. в повернення сплаченого судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що оскаржуваний договір не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема ст.ст.92, 93, 96 Земельного кодексу України, суперечить інтересам держави та не спрямований на настання обумовлених ним наслідків, у звязку із чим суд першої інстанції дійшов висновку, що такий договір підлягає визнанню недійсним згідно ч.ч.1,2 ст.203, ст.215 ЦК України як такий, що суперечить закону.

Не погоджуючись з даним рішення, відповідач подав до Західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.06.2019 у справі № 921/247/19 та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю, посилаючись, зокрема, на те, що дане рішення є незаконне, винесене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Підставами для скасування оскаржуваного рішення скаржник вважає наступні:

Cудом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що Державний навчальний заклад "Почаївське вище професійне училище" є юридичною особою та здійснює свою діяльність відповідно до Статуту, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 27.12.2011 №1536, з урахуванням змін, затверджених наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 29.03.2012 року №380 та наказом Міністерства освіти і науки України від 19.08.2013 №1211.

Відповідно до п.1.1 Статуту вказаного навчального закладу (з урахуванням внесених змін), Державний навчальний заклад "Почаївське вище професійне училище" (ВПУ) є підпорядкованим Міністерству освіти і науки державним професійно-технічним навчальним закладом третього атестаційного рівня.

Пунктом 7.9 Статуту передбачено, що обєкти права власності: навчально-виробничі, побутові, культурно-освітні, оздоровчі, спортивні будівлі та споруди, житло, комунікації, обладнання, засоби навчання, транспортні засоби та інше майно ВПУ є державною власністю, що закріплене Міністерством освіти і науки за ВПУ, і перебуває у оперативному управлінні ВПУ.

Відповідно до наказів Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 19.05.2017 № 19-3344/14-17-сг та №19- 3348/14-17-сг "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у постійне користування без зміни цільового призначення" Державному навчальному закладу "Почаївське вище професійне училище" надано в постійне користування: 1) земельну ділянку, площею 42,3146 га (кадастровий номер :01:002:0482) із земель сільськогосподарського призначення державної форми власності (землі, що перебувають у його користуванні згідно Акта на право користування землею від 02.04.1964 р. - рілля) без зміни цільового призначення для дослідних і навчальних цілей, розташовану за межами населеного пункту на території Почаївської міської ради Кременецького району Тернопільської області; 2) земельну ділянку, площею 40,9271 га (кадастровий номер :01:002:0481) із земель сільськогосподарського призначення державної форми власності (землі, що перебувають у його користуванні згідно Акту на право користування землею від 02.04.1964 р. - рілля) без зміни цільового призначення для дослідних і навчальних цілей, розташовану за межами населеного пункту на території Почаївської міської ради Кременецького району Тернопільської області.

Згідно даних, що містяться в Інформаційних довідках з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна №137922192 та №137922782 від 17.09.2018, земельні ділянки з кадастровими номерами :01:002:0482 та :01:002:0481 належать до державної форми власності; власник - Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області; правокористувач (право постійного користування земельною ділянкою) - Державний навчальний заклад "Почаївське вище професійне училище"; цільове призначення земельних ділянок - для дослідних і навчальних цілей.

Апелянт зазначає, що зміст оскаржуваного договору не суперечить закону. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2019 справу №921/247/19 призначено судді-доповідачу Галушко Н.А. та суддям Орищин Г.В.та Желіку М.Б..

Ухвалою суду від 16.08.2019 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Трофимлюка Максима Георгійовича на рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.06.2019 у даній справі залишено без руху з підстав, викладених у ній.

Ухвалою суду від 06.09.19 поновлено пропущений строк на оскарження рішення в апеляційному порядку, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Трофимлюка Максима Георгійовича, встановлено позивачам та відповідачу 2 строк для надання відзивів на апеляційнгу скаргу та зобовязано Господарський суд Тернопільської області невідкладно надіслати на адресу Західного апеляційного господарського суду матеріали справи № 921/248/19.

Ухвалою суду від 16.09.19 розгляд справи №921/247/19 призначено на 08.10.2019.

В судове засідання 08.09.19 представники сторін не зявились, причин неявки суду не довели, хоч були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Статтею 242 ГПК України, яка регламентує порядок вручення судового рішення, зазначено, що днем вручення судового рішення є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживаня чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, або відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Виходячи з вищевикладених положень Господарського процесуального кодексу України та встановлених обставин щодо порядку викликів і повідомлень учасників справи, колегія суддів вважає сторін належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду, що надає суду право розглянути справу без їх участі.

Також колегія суддів зазначає, що згідно з Порядком ведення державного реєстру судових рішень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2006р. за № 740, кожна фізична або юридична особа має загальний доступ до судових рішень, внесених до Реєстру. Відкритий доступ користувачів до електронних копій судових рішень здійснюється цілодобово та безоплатно через офіційний веб-портал ДСА.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне:

Державний навчальний заклад "Почаївське вище професійне училище" є юридичною особою та здійснює свою діяльність відповідно до Статуту, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 27.12.2011 №1536, з урахуванням змін, затверджених наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 29.03.2012 №380 та наказом Міністерства освіти і науки України від 19.08.2013 №1211. Відповідно до п.1.1 Статуту вказаного навчального закладу (з урахуванням внесених змін), Державний навчальний заклад "Почаївське вище професійне училище" (ВПУ) є підпорядкованим Міністерству освіти і науки державним професійно-технічним навчальним закладом третього атестаційного рівня.

Пунктом 7.9 Статуту передбачено, що об`єкти права власності: навчально-виробничі, побутові, культурно-освітні, оздоровчі, спортивні будівлі та споруди, житло, комунікації, обладнання, засоби навчання, транспортні засоби та інше майно ВПУ є державною власністю, що закріплене Міністерством освіти і науки за ВПУ, і перебуває у оперативному управлінні ВПУ.

Відповідно до наказів Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 19 травня 2017 року №19-3344/14-17-сг та №19-3348/14-17-сг "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у постійне користування без зміни цільового призначення" Державному навчальному закладу "Почаївське вище професійне училище" надано в постійне користування:

1) земельну ділянку, площею 42,3146 га (кадастровий номер :01:002:0482) із земель сільськогосподарського призначення державної форми власності (землі, що перебувають у його користуванні згідно Акта на право користування землею від 02 квітня 1964 року - рілля) без зміни цільового призначення для дослідних і навчальних цілей, розташовану за межами населеного пункту на території Почаївської міської ради Кременецького району Тернопільської області;

2) земельну ділянку, площею 40,9271 га (кадастровий номер :01:002:0481) із земель сільськогосподарського призначення державної форми власності (землі, що перебувають у його користуванні згідно Акту на право користування землею від 02 квітня 1964 року - рілля) без зміни цільового призначення для дослідних і навчальних цілей, розташовану за межами населеного пункту на території Почаївської міської ради Кременецького району Тернопільської області.

Як правильно встановлено судом першої інстанції на підставі даних, що містяться в Інформаційних довідках з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №137922192 та №137922782 від 17.09.2018, земельні ділянки з кадастровими номерами :01:002:0482 та :01:002:0481 належать до державної форми власності; власник - Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області; правокористувач (право постійного користування земельною ділянкою) - Державний навчальний заклад "Почаївське вище професійне училище"; цільове призначення земельних ділянок - для дослідних і навчальних цілей.

Державним навчальним закладом "Почаївське вище професійне училище" (як Замовником) укладено із Приватним підприємцем Трофимлюком Максимом Георгійовичем (Виконавець) договір №1 про надання послуг ДНЗ "Почаївське вище професійне училище".

Дата укладення вказаного договору відсутня, проте п.6.1 договору визначено строк його дії - до 12.09.2020. Згідно пояснень ДНЗ "Почаївське вище професійне училище", викладених у листі №766 від 13.12.2018, адресованому керівнику Кременецької місцевої прокуратури, датою укладення вказаного Договору є день підписання його сторонами, а саме - 12.09.2017.

15.09.2017 сторонами вищезазначеного договору укладено додаткову угоду до договору №1 (внесення змін) про надання послуг ДНЗ "Почаївське вище професійне училище", якою, зокрема, назву договору викладено в такій редакції: "Договір №1 про спільну діяльність між ДНЗ "Почаївське вище професійне училище" та фізичною особою приватним підприємцем Трофимлюком Максимом Георгійовичем".

Пунктом 1.1 договору передбачено, що з метою сприяння розвитку навчально-матеріальної та соціально-побутової бази училища, покращення професійно-практичної підготовки учнів, ефективного використання землі для дослідних і навчальних цілей, враховуючи взаємність спільних інтересів, сторони домовились щодо проведення повного комплексу робіт з вирощування продукції рослинництва, переробки та реалізації сільськогосподарської продукції.

Згідно п.1.2 договору (з урахуванням внесених змін) виконавець за цим договором зобов`язується провадити із Замовником спільну діяльність у сфері вирощування продукції рослинництва на земельних ділянках площею 96 га, переробки та реалізації сільськогосподарської продукції для досягнення господарських та навчальних цілей, підвищення рівня фінансово-господарської діяльності Сторін цього договору, виконання навчального плану.

За умовами п.п.2.2, 2.3 укладеного договору виконавець взяв на себе зобов`язання провадити спільну діяльність з виконання комплексу сільськогосподарських робіт, з використанням своїх матеріалів, обладнання та своїми засобами по вирощуванню сільськогосподарських культур на земельних ділянках площею 96 га. В свою чергу, Замовник зобов`язався: надавати кваліфікаційні консультації з ведення с/г виробництва, координувати виконання всіх робіт; при необхідності надати техніку та обслуговуючий персонал для виконання с/г робіт; надати допомогу в проведенні ремонту сільськогосподарської техніки.

Пунктами 3.2-3.4 договору визначено, що ведення справ за цим договором здійснюється сторонами за їх спільною згодою; керівництво діяльністю за цим Договором, а також ведення загальних справ доручається "Виконавцю"; усі фінансові операції щодо надання послуг здійснюються через банківські рахунки "Замовника" та "Виконавця".

Порядок розрахунків передбачено в п.4 договору. Зокрема, відповідно до пп.4.1 п.4 договору (з урахуванням внесених змін) Замовник здійснює внесок власною працею, наявним інвентарем, обладнанням, технікою, а також можливістю доступу до земель з метою їх оброблення відповідно до цього договору. Виконавець здійснює внесок власною працею, посівним матеріалом, паливно-мастильними матеріалами, засобами захисту рослин, інвентарем, технікою. Виконавець за результатами виконання цього договору отримає право власності на 90% валового збору отриманої продукції рослинництва. Всі ризики, пов`язані з вирощуванням та збиранням продуктів рослинництва несе Виконавець. Замовник за результатами виконання цього договору отримує право власності на 10% валового збору отриманої продукції рослинництва, що в грошовому еквіваленті повинно становити не менше 1500 грн. з 1 га обробленої землі.

Розрахунок сумісної діяльності перераховується Стороною-2 (ПП Трофимлюком М.Г. ) на рахунок Сторони-1 (ДНЗ "Почаївське вище професійне училище") або іншими формами розрахунку (натуральна плата) (п.4.2. Договору).

Згідно п.6.5 договору (з урахуванням змін до договору) земельні ділянки площею 96 га та речові права на них передаються у спільну діяльність.

05.06.2018 р. державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області складено Акт обстеження земельної ділянки, яким встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами :01:002:0481 та :01:002:0482 використовуються, на них проводиться господарська діяльність - по всій площі проведено посів соняшникових культур.

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки, складеного 13.06.2018 державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами :01:002:0481 та :01:002:0482 обробляє ПП Трофимлюк М.Г. на підставі договору №1 "Про надання послуг ДНЗ "Почаївське вище професійне училище", термін дії договору до 12.09.2020 року із зазначенням того, що такий містить ознаки удаваного правочину - договору оренди земельної ділянки.

Ці обставини сторонами не заперечувались. Відтак, посилання скаржника на неповне з'ясування обставин справи судом першої інстанції не знайшло підтвердження у матеріалах справи.

При вирішенні спору суд першої інстанції підставно виходив з того, що відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також із угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства (ст.ст.626, 627 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно ст. 1130 ЦК України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

У відповідності до ст. 1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Суд першої інстанції підставно звернув увагу на те, що в даному випадку стороною оспорюваного договору №1 є державний навчальний заклад, підпорядкований Міністерству освіти і науки України, діяльність якого (ДНЗ) регулюється, серед іншого, Законами України "Про освіту", Про професійно-технічну освіту", "Про управління об`єктами державної власності".

Так, статтею 1 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" визначено, що управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Відповідно до ст.4 вказаного Закону суб`єктами управління об`єктами державної власності є, зокрема, Кабінет Міністрів України, міністерства та інші органи виконавчої влади. Пунктом 20 ч.1 ст.6 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" визначено, що уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань погоджують підприємствам, установам, організаціям, що належать до сфери їх управління, а також господарським товариствам, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, повноваження з управління корпоративними правами держави яких він здійснює, договори про спільну діяльність, договори комісії, доручення та управління майном, зміни до них та контролюють виконання умов цих договорів.

Відповідно до положень ст.8 Закону України "Про професійно-технічну освіту", до повноважень міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані професійно-технічні навчальні заклади, відноситься розпорядження державним майном, що перебуває у користуванні підпорядкованих професійно-технічних навчальних закладів. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №296 затверджено Порядок укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном.

Пунктами 2, 4 вказаного Порядку, зокрема, передбачено, що суб`єкт господарювання, що виявив намір укласти договір, подає центральному органові виконавчої влади, до сфери управління якого він належить, звернення щодо погодження укладення договору разом з відповідними документами (згідно наведеного переліку); орган управління подає в установленому порядку на розгляд Кабінету Міністрів України узгоджений проект рішення щодо погодження укладення договору разом з документами, зазначеними в абзацах четвертому - шостому пункту 3 цього Порядку.

Таким чином, законодавством визначено особливий порядок укладення договорів про спільну діяльність державними установами (навчальними закладами), предметом яких є використання державного майна, і який передбачає необхідність отримання в уповноваженого органу управління спеціального дозволу (погодження).

Натомість, колегія суддів зазначає, що укладення Державним навчальним закладом "Почаївське вище професійне училище" оспорюваного договору відбулось без відповідного погодження із Міністерством освіти і науки України та Кабінету Міністрів України.

Також, відповідно до положень ст.64.6 ПК України, договори про спільну діяльність на території України без створення юридичних осіб, на які поширюються особливості податкового обліку та оподаткування діяльності за такими договорами, визначені ПКУ, повинні перебувати на обліку у контролюючих органах.

Листом Головного управління ДФС у Тернопільській області від 17.09.2018 р. №7820/10/19-00-08-15-03/18820 підтверджено, що укладений Договір про спільну діяльність між ДНЗ "Почаївське вище професійне училище" та ФОП Трофимлюк М.Г . в органах ДФС Тернопільської області на обліку не перебуває.

Відповідно до ч.1 ст.207 ГК України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Ст. 215 ЦК України закріплено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч.1 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Відповідно до ч.1 ст.95 ЗК України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: самостійно господарювати на землі; власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Як зазначено в п.5.6 рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 №5-рп/2005 у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками), суб`єктивне право постійного користування земельною ділянкою суттєво відрізняється від суб`єктивного права власності на землю та суб`єктивного права оренди. Власники землі та орендарі поряд із повноваженнями щодо володіння та користування наділяються і повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками (орендарі - в частині передачі земель у суборенду за згодою власника), а постійні користувачі такої можливості позбавлені.

Отже, ДНЗ "Почаївське вище професійне училище" як постійний користувач земельних ділянок державної форми власності має право володіти та безпосередньо користуватись такими земельними ділянками, проте повноваженнями щодо розпорядження останніми не наділений. Водночас, зміст погоджених сторонами оспорюваного Договору №1 умов свідчить про те, що ДНЗ "Почаївське вище професійне училище" фактично усунувся від права самостійного господарювання на земельних ділянках, переданих йому у постійне користування, та надав право обробки земельних ділянок для вирощування сільськогосподарських культур і збору врожаю ПП Трофимлюку М.Г., що вказує на вчинення правочину без відповідних повноважень. При цьому, будь-якої діяльності, пов`язаної із спільним обробітком землі ДНЗ "Почаївське вище професійне училище" не здійснювало, а фактично мало місце платне користування відповідачем-2 земельними ділянками, наданими відповідачем-1 у користування, для отримання прибутку.

Крім того, серед обов`язків Виконавця договору - ПП Трофимлюка М.Г., передбачено надання учням училища робочих місць на новій імпортній та вітчизняній техніці, яка відсутня в училищі; проводення виробничої практики учнів училища.

Згідно інформації, наданої у відповіді на запит місцевої прокуратури №573 від 18.09.2018 р., ДНЗ "Почаївське вище професійне училище" долучено перелік із 65 учнів з професії "Тракторист-машиніст с/г виробництва, слюсар з ремонту с/г машин та устаткування, водій автотранспортних засобів категорії "С1". Проте, згідно вимог навчальних планів та програм проходження виробничої практики учнями груп "Тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва" не передбачалося. Виробничу практику у 2017-2018 навчальному році пройшли лише 3 слухачі, які навчалися за контрактною формою навчання. Згідно інформації, наданої у відповіді на запит місцевої прокуратури №766 від 13.12.2018, ДНЗ "Почаївське вище професійне училище" повідомлено, що навчальним закладом у 2018 році отримано свою частку урожаю у повному обсязі.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов підставного висновку про те, що такий договір є удаваним правочином, оскільки укладений сторонами з метою приховання іншого правочину, на виконання умов якого фактично були спрямовані їхні зусилля, а саме - договору оренди земельної ділянки.

Статтею 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Як роз`яснено у п.25 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права і обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст.235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним (аналогічна правова позиція викладена у п.3.11 Постанови пленуму ВГСУ від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Статтею 1 Закону України "Про оренду землі" визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. На відміну від договору про спільну діяльність, договір оренди землі укладається саме на платній основі та для отримання можливості користуватися земельною ділянкою з використанням її корисних властивостей. Правовими наслідками договору оренди землі є для однієї сторони (орендодавця) отримання плати за надане у користування майно (земельну ділянку), а для іншої (орендаря) - використання майна.

Оскільки на приватного підприємця за договором покладається обов`язок обробляти земельну ділянку, насаджувати сільськогосподарські культури, нести затрати по їх вирощуванню та щорічно сплачувати частину прибутку навчальному закладу, в розмірі 10% валового збору отриманої продукції рослинництва, що в грошовому еквіваленті повинно становити не менше 1500 грн. з 1 га обробленої землі (пункти 2.2.1, 4.1 Договору), то вказана сторона фактично є орендарем земельної ділянки.

Таким чином, між сторонами фактично існують відносини з передання в користування земельної ділянки, метою яких є отримання прибутку від врожаю сільськогосподарських культур, які там вирощуються. Колегія суддів наголошує на тому, що хоча акт прийому-передачі земельної ділянки між відповідачами не складався, в даному випадку неналежне оформлення відносин оренди земельної ділянки і є тим способом, завдяки якому досягається прихована мета передачі в користування земельної ділянки.

В свою чергу, згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи визнання судом недійсним Договору №1 про спільну діяльність, позовна вимога про звільнення відповідачем-2 займаних ним земельних ділянок державної форми власності, загальною площею 83,2417 га, також була підставно задоволена.

Мотиви апеляційної скарги по суті зводяться до цитування положень статуту та договору, які не спростовують висновків суду першої інстанції. Апеляційна скарга не містить посилання на конкретну норму права, яка, на думку скаржника, була порушена судом першої інстанції.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об»єктивно не залежали від нього.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Тернопільської області від 27.06.2019 у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 277 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення господарського суду Тернопільської області від 27.06.2019 у даній справі в апеляційному порядку слід покласти на скаржника в порядку, передбаченому ст. 129 ГПК України.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 282-284 ГПК України,-

Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.06.2019 у справі № 921/247/19 залишити без змін, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Трофимлюка Максима Георгійовича б/н від 08.08.2019 без задоволення.

2.Судовий збір за перегляд рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.06.2019 у справі № 921/247/19 в апеляційному порядку покласти на скаржника.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287,288 ГПК України.

Повний текст постанови складено і підписано 21 жовтня 2019 року

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.