ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2019 р. Справа № 909/1021/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Мирутенко О.Л., Орищин Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз", №1001вих-19-2173 від 17 травня 2019 року

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16 квітня 2019 року (підписане 19.04.2019 року), суддя Матуляк П.Я.

у справі № 909/1021/18

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ

до відповідача Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" (змінена назва - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз»), м. Івано-Франківськ

про стягнення 48448,18 грн.

в с т а н о в и в :

23 листопада 2018 року Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" про стягнення 48448,18 грн., з яких: 33507,44 грн. - основний борг, 2935,80 грн. - 3 % річних, 12004,09 грн. - інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 16 квітня 2019 року у справі № 909/1021/18 в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" відмовлено повністю.

Суд у рішенні дійшов висновку, що позивачем не доведено факту надання послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами згідно коригуючого акта №10-15-/П17/ВТВ/КОР та факту існування зобов`язання у відповідача з оплати цих послуг саме за умовами договору №/П17, а відтак позовні вимоги про стягнення 33507,44 грн. вартості транспортування природного газу є необґрунтованими та не підтверджені матеріалами справи. Щодо позовних вимог про стягнення 2935,80 грн. 3% річних та 12004,09 грн. інфляційних втрат суд констатував, що ці вимоги також не підлягають до задоволення, оскільки є похідними від вимоги про стягнення основного боргу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16 квітня 2019 року у справі № 909/1021/18 та прийняти нове рішення про задоволення позову. Зокрема вказує, що відповідач не заперечує того факту, що в жовтні 2015 року отримав природний газ в обсязі 6205,082 тис.куб.м., який був ним спожитий для покриття власних виробничо-технологічних витрат, що підтверджується звітом Інформація про використання природного газу ПАТ «Івано-Франківськгаз» за жовтень 2015 року, направлена до ЦДД ПАТ «Укртрансгаз» в листопаді 2015 року. Тому, як зазначає скаржник, в момент переміщення газу через газорозподільну станцію ПАТ «Укртрансгаз» від ПАТ «НАК «Нафтогаз України» до ПАТ «Івано-Франківськгаз» перейшло право власності на вказані обсяги газу. Остаточні розрахунки за отриманий природний газ, включаючи послуги по його транспортуванню магістральними газопроводами, ПАТ «Івано-Франківськгаз» повинно провести з ПАТ «НАК «Нафтогаз України». В свою чергу, ПАТ «НАК «Нафтогаз України», яке було замовником послуги транспортування газу магістральними газопроводами, повинне здійснити розрахунки з ПАТ «Укртрансгаз». Оскільки природний газ в обсязі 6205,082 тис.куб.м. не був протранспортованим будь-яким постачальником таких обсягів природного газу, то послуги з його транспортування були надані безпосередньо відповідачу. Як зазначає скаржник, у спірних правовідносинах відповідачу були відомі усі фактичні дані щодо обсягів отриманого ним у жовтні 2015 року природного газу та його ціни для проведення відповідних розрахунків, а тому акт № 10-15-/П17/ВТВ/КОР лише фіксує обсяг переданого газу та відповідно до п.5.5 договору є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

26.06.2019 відповідачем подано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та зазначає, що відповідач не мав жодних правових підстав закупити за умовами договору № 5/1117 від 28.09.2011 природний газ в обсязі 6205,082 м.куб на суму 33507,44 грн. для покриття своїх виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат, а відповідно позивач не мав підстав для транспортування своїми магістральними трубопроводами вказаного обсягу природного газу на умовах цього договору, оскільки предметом договору є газ замовника призначений для задоволення потреб промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання, у тому числі релігійних організацій виключно в межах обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності. Природний газ в обсязі 6205,082 куб.м. на суму 33507,44 грн. для покриття виробничо-технологічних витрат на нормованих втрат був закуплений відповідачем на підставі умов договору № 13-189-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013, укладеного ПАТ «Івано-Франківськгаз» з ПАТ «НАК «Нафтогаз України» термін дії якого в частині реалізації газу пролонговано до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення, що підтверджується додатковою угодою № 11 від 22.12.2014 до договору. Окрім того, відповідач зазначає, що чинним законодавством чітко встановлені строки, в межах яких оператор газотранспортної системи має визначити небаланс замовника послуги, як добовий так і місячний, та вчинити відповідні дії по його усуненню. При цьому оператор газотранспортної системи не наділений правом корегувати, тобто перераховувати місячні небаланси, за якими ним вже було надано послуги з балансування обсягів природного газу.

Відтак, відповідач просить залишити рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16 квітня 2019 року у справі № 909/1021/18 без змін, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" - без задоволення.

Також, 26.06.2019 до Західного апеляційного господарського суду надійшла заява від Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» про заміну сторони відповідача у справі.

Розглянувши подану заяву, колегія суддів встановила, що 21.03.2019 Загальними зборами акціонерів Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Івано-Франківськгаз» (протокол № 20) змінено тип та найменування товариства та затверджено Статут в новій редакції, зокрема повне найменування - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз», тип товариства - приватне акціонерне товариство. На виконання Закону України «Про акціонерні товариства» та у відповідності з рішенням загальних зборів акціонерів (протокол № 9 від 21.03.2019) реєстрацію змін в Єдиному державному реєстрі проведено 10 травня 2019 року.

Частиною 1 статті 52 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.104 Цивільного кодексу України, юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до ч. 1 ст.108 ЦК України, перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми.

Стаття 83 ЦК України, яка має назву "Організаційно-правові форми юридичних осіб", визначає, що юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Отже, з точки зору зазначеної норми закону, усі товариства належать до однієї організаційно-правової форми юридичної особи.

У ст. 152 ЦК України зазначено, що акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями. Найменування акціонерного товариства має містити його найменування і зазначення того, що товариство є акціонерним. Акціонерні товариства за типом поділяються на публічні товариства та приватні товариства. Особливості правового статусу публічних та приватних акціонерних товариств встановлюються законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про акціонерні товариства" повне найменування акціонерного товариства українською мовою повинне містити його організаційно-правову форму (акціонерне товариство). Тип акціонерного товариства не є обов`язковою складовою найменування акціонерного товариства.

У абз. 3 ч. 2 ст. 5 Закону України "Про акціонерні товариства" зазначено, що зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням.

З аналізу зазначених положень слідує, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, зокрема, перетворення, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма такої особи.

Отже, зміна типу акціонерного товариства з публічного на приватне не є його реорганізацією.

Водночас, зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів в порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань". У разі коли така зміна сталася у процесі вирішення спору господарським судом, про неї обов`язково зазначається в описовій частині рішення (при цьому у мотивувальній частині, за необхідності, також зазначається нове найменування учасника судового процесу - наприклад, у разі задоволення позову до нього) або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

У даному випадку саме заміна особи у відносинах, щодо яких виник спір, не відбулася, і є підстави здійснити зміну найменування відповідача.

Оскільки ціна позову в даній справі становить 48448,18 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то враховуючи ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про розгляд цієї справи в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши наявні в справі матеріали, давши оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, відзиві на неї, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16 квітня 2019 року у справі № 909/1021/18 без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз без задоволення, з наступних підстав.

28.09.11 між Дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної компанії "Нафтогаз України" ( найменування якого згідно відомостей ЄДРЮОФОПГФ змінено на Акціонерне товариство "Укртрангаз") та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" (найменування змінено на АТ «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз») укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 28.09.2011 №/ПІ7. Зазначений договір підписано сторонами та скріплено їх печатками. Термін дії договору - до 31.12.12.

Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення терміну його дії жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п.11.1 договору).

В подальшому між сторонами укладалися додаткові угоди до договору №/ПІ7, якими вносилися зміни до умов договору щодо обсягів транспортування газу, реквізитів та найменування Газотранспортного підприємства та ін.

За умовами даного договору Газотранспортне підприємство (позивач) зобов`язалося надати замовнику (відповідачу) послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а Замовник, у свою чергу, - внести плату за надані послуги у розмірі, строки та порядку, передбачені умовами договору. Газ Замовника, транспортування якого за цим договором здійснює Газотранспортне підприємство, призначений для задоволення потреб промислових споживачів (п.1.1,1.2 договору).

Підставою для транспортування газу магістральними газопроводами є підтвердження в установленому порядку Оператором Єдиної газотранспортної системи України відповідно до щомісячного планового (розрахункового) балансу надходження та розподілу газу, наявності у замовника місячного обсягу газу, виділеного для забезпечення його споживачів або на власні потреби(п.2.1 договору).

Згідно з п.2.2, 2.4 договору Замовник передає, а Газотранспортне підприємство приймає газ в загальному потоці в підтверджених обсягах у пунктах приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи Газотранспортного підприємства та здійснює його транспортування по території України до ГРС.

Розділом 3 даного договору сторони визначили порядок оформлення актів наданих послуг з транспортування газу: послуги з транспортування газу оформлюються сторонами договору актами наданих послуг(п.3.1 договору); Газотранспортне підприємство до 15-го числа місяця, наступного за звітним, направляє замовнику два примірники акта наданих послуг, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою, а Замовник протягом 2-х днів з дати одержання акта зобов`язується повернути Газотранспортному підприємству один примірник акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою Замовника, або надати у письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. У випадку відмови від підписання акта, розбіжності підлягають регулюванню відповідно до умов договору або в судовому порядку (п.3.2, 3.3 договору); акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків між сторонами (п.3.4 договору).

Згідно з п.4.1 договору за одиницю виміру кількості газу при його обліку приймається 1 куб.м.

Розрахунки за послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюється за тарифами, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Вартість фактично наданих Газотранспортним підприємством Замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг (п.5.1, 5.4 договору).

Згідно з п.5.5 договору оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється Замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Газотранспортного підприємства на умовах 100% попередньої оплати за 10 днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу(п.5.5 договору).

На виконання умов договору у жовтні 2015 року позивачем протранспортовано відповідачу 31,675 тис.куб.м газу, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією акта наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 31.10.15. Зазначений акт підписано сторонами без будь-яких зауважень та заперечень та скріплено їх печатками.

Водночас, за твердженням позивача, останній, крім транспортування відповідачу 31,675 тис.куб.м газу у жовтні 2015 року, надав відповідачу у жовтні 2015 року послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу в обсязі 6205,082 тис.куб.м загальною вартістю 33507,44грн. відповідно до коригуючого акту наданих послуг №10-15-/П17/ВТВ/КОР, на підтвердження чого подав суду договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 28.09.2011 №/ПІ7; коригуючий акт №10-15-/П17/ВТВ/КОР без дати складення, підписаний начальником Управління реалізації та розрахунків за надані послуги з транспортування та зберігання природного газу ПАТ "Укртрансгаз" Грищенко В.П. та не підписаний відповідачем ; супровідний лист від 23.06.2016 вих. №9132/12, що підтверджує направлення вказаного акта відповідачу в двох примірниках з проханням підписати один примірник та повернути на адресу позивача ; реєстр реалізації природного газу споживачам соціальної сфери тощо за жовтень 2015 року ; рішення Господарського суду м. Києва від 19.07.2017 у справі №910/3487/17, яке залишене без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 та Верховного Суду від 17.04.2018.

23.06.16 позивач направив зазначений акт №10-15-/П17/ВТВ/КОР для підписання відповідачу.

Листом вих.№IF08.3-ЛВ-2995-0716 від 07.07.16 відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для підписання зазначеного коригуючого акта, оскільки зазначені у цьому акті обсяги газу закуплені для потреб ВТВ на підставі договору купівлі-продажу №13-189-ВТВ від 04.01.13, укладеного між ПАТ "НАК"Нафтогаз" України" та відповідачем. Відтак, на думку відповідача, остаточні розрахунки за отриманий природний газ, включаючи послуги по його транспортуванню магістральними газопроводами, відповідач повинен провести із ПАТ "НАК "Нафтогаз України", яке, у свою чергу, як замовник послуг із транспортування газу магістральними газопроводами, повинно здійснити розрахунки з позивачем.

Відповідач в обґрунтування заперечень проти позову подав суду: акт наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 31.10.15, підписаний позивачем та відповідачем без будь-яких зауважень та заперечень та скріплений їх печатками; договір на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 №13-189-ВТВ, укладений між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець) та відповідачем (покупець) з додатковими угодами; акти звірки розрахунків між позивачем та відповідачем за 2016 рік; оборотно-сальдову відомість за січень 2016-грудень 2017 р. та за 2018 р.

Суд, надавши оцінку приєднаним до матеріалів справи актам звірки між позивачем та відповідачем по зобов`язаннях відповідача щодо оплати послуг на користь позивача за договором №/ПІ7, заборгованості з жовтня 2015 по жовтень 2016 не виявив.

Оцінивши подані відповідачем докази, суд констатував, що ці докази підтверджують існування правовідносин купівлі-продажу між відповідачем та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на підставі договору №13-189-ВТВ на купівлю-продаж природного газу між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець) та відповідачем (покупець) та додаткових угод, відповідно до умов яких продавець зобов`язується передати у власність покупцю природний газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах договору (п.1.1); газ, що передається використовується покупцем виключно для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат покупця (п.1.2.); до ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами (п.5.2.); договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року (в редакції додаткової угоди №11 від 22.12.14), а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення (п.11).

Наведене дає підстави для висновку про те, що договір №13-189-ВТВ на купівлю-продаж природного газу, укладений між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець) та відповідачем (покупець), був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

За змістом ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків,зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов"язковим для виконання сторонами (ст.ст. 626, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України).

Спірний договір, укладений між сторонами, є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Укладений між сторонами у справі спірний договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг, відтак до нього застосовуються відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона - виконавець, зобов`язується за завданням другої сторони - замовника, надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами статтей 13,14 ЦК України унормовано, що цивільні права та цивільні обов"язки здійснюються та виконуються в межах, наданих договором або актами цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов"язковим для неї.

За приписами частини 1 ст. 32 Закону України "Про ринок природного газу", транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов"язкові реквізити: назва документу (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд констатує, що факт проведення позивачем господарських операцій з надання комплексу послуг, що стосується виконання ним зобов`язань за вказаним договором, повинен підтверджуватись первинними бухгалтерськими документами, яких матеріали справи не містять. При цьому, згідно приписів ст.901 Цивільного кодексу України, виконавець зобов`язується надати послугу за завданням замовника, проте в матеріалах справи відсутні докази транспортування позивачем 31,675 тис.куб.м газу у жовтні 2015 року у відповдіності з приписами ст.901 ЦК України.

Дослідивши та оцінивши у відповідності до приписів ГПК України поданий позивачем коригуючий акт №10-15-/П17/ВТВ/КОР на підтвердження факту надання послуг з транспортування магістральними трубопроводами природного газу відповідача в жовтні 2015 року в обсязі 6205,082 тис.м.куб., слід зазначити, що цей акт не є належним та допустимим доказом в розумінні статтей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, оскільки порядок, строки оформлення та підписання актів наданих послуг по транспортуванню природного газу магістральними трубопроводами, наслідки відмови від його підписання, врегулювання розбіжностей визначаються п. 3.2, 3.3, 3.4, 5.4 договору №№/ПІ7 . При цьому, умовами вищезазначеного договору, на який посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, не передбачено складання позивачем в односторонньому порядку коригуючих актів послуг транспортування для промислових споживачів щодо обсягів газу для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат відповідача.

Суд першої інстанції підставно відхилив твердження позивача про те, що обсяг протранспортованого позивачем природного газу для промислових споживачів підтверджується Реєстром реалізації природного газу споживачам соціальної сфери за жовтень 2015, підписаним відповідачем, оскільки вказаний реєстр не є первинним бухгалтерським документом, оформленим належним чином.

Щодо рішення Господарського суду м. Києва від 19.07.2017 у справі № 910/3487/17 (залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 та постановою Верховного Суду від 17.04.2018), яким суд відмовив в позові АТ"Укртрансгаз" про стягнення з ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 278499930 грн 62 коп. за невиконання умов договору № -ПР від 31.12.2013 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, то суд констатує, що наведеними судовими рішеннями не встановлено факту надання послуг транспортування газу в обсязі 6205,082 тис.м.куб. газу для ВТВ відповідача у жовтні 2015 року, відтак обставини, встановлені вищезазначеними судовими рішеннями, не є преюдиційними в розмунні ст.75 ГПК України. При цьому, з огляду на приписи ст.237 ГПК України, слід зазначити, що відносини між позивачем та третьою особою у даній справі не є предметом спору, відтак судом не досліджуються.

Також, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів транспортування позивачем в жовтні 2015 року саме на умовах договору № /П17 від 28.09.2011 6205,082 тис.м.куб. газу, закупленого відповідачем для потреб промислових споживачів. При цьому, суд обгрунтовано взяв до уваги пояснення ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про те, що ним в жовтні 2015 року не постачалося відповідачу 6205,082 тис.м.куб. газу в рамках договору №13-189-ВТВ, однак констатував, що факт непоставки ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в жовтні 2015 року відповідачу 6205,082 тис.м.куб. газу в рамках договору №13-189-ВТВ не свідчить про те, що вищезазначена кількість газу протранспортована позивачем на підставі договору №/ПІ7.

Посилання позивача на те, що останній на підставі акту №10-15-/П17/ВТВ/КОР, у відповідності до норм чинного законодавства, зокрема, ст.192 Податкового кодексу України, відкоригував свої податкові зобов"язання за жовтень 2015 року, судом вірно не взято до уваги з огляду на непідтвердження позивачем цих обставин належними та допустимими доказами.

В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено факту надання послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами згідно коригуючого акта №10-15-/П17/ВТВ/КОР та факту існування зобов`язання у відповідача з оплати цих послуг саме за умовами договору №/П17.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Беручи до уваги наведені вище обставини, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відтак, беручи до уваги все наведене вище, доводи апеляційної скарги є безпідставними та такі не спростовують висновків місцевого господарського суду щодо позовних вимог.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ч. 13 ст. 8, ст.ст. 12, 86, 129, 236, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16 квітня 2019 року у справі №909/1021/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" - без задоволення.

Матеріали справи №909/1021/18 повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Мирутенко О.Л.

Суддя Орищин Г.В.