ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

08.10.2019 р. Справа № 914/2006/17

Господарський суд Львівської області в складі колегії суддів: головуючого судді Гоменюк З.П., суддів Матвіїва Р.І. та Мазовіти А.Б., при секретарі Зусько І.С., розглянувши матеріали справи

за позовом позивача-1 Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу, м. Вашингтон округ Колумбія

позивача-2 Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу, м. Львів

позивача-3 Єврейської релігійної громади «Турей Загав» («Золота Роза»), м.Львів

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські інвестиційні системи», м. Київ

відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські традиції», м. Львів

відповідача-3 Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, м. Львів

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Черник Наталія Степанівна, м. Львів та Міністерство культури України, м.Київ

про скасування державних реєстрацій прав власності та скасування записів про проведену державну реєстрацію прав власності

за участю представників:

від позивача 1: Шейхет Мейлах;

від позивача 2: Могінська Т.А.;

від позивача 3: Шейхет Мейлах, Шумелда Р.Р.;

від відповідача 1: не з`явився;

від відповідача 2: не з`явився;

від відповідача 3: не з`явився;

від третіх осіб: не з`явилися

ВСТАНОВИВ

У провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа за позовом позивача-1 Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу, позивача-2 Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу, позивача-3 Єврейської релігійної громади «Турей Загав» («Золота Роза») до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські інвестиційні системи», до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські традиції» та до відповідача-3 Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, за участю у справі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Черник Наталії Степанівни та Міністерства культури України, про скасування державних реєстрацій прав власності та скасування записів про проведену державну реєстрацію прав власності.

Подальший хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та протоколах судового засідання.

Ухвалою суду від 25.03.2019 р. відмовлено в задоволенні клопотання про забезпечення судових витрат, про призначення судової експертизи, про застосування особливостей провадження за участі іноземних осіб, про постановлення окремої ухвали, про повернення документів; задоволено клопотання про повернення документів та призначено колегіальний розгляд справи № 914/2006/17.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 29.03.2019 р., членами колегії визначено: головуючий суддя Гоменюк З.П., судді Рим Т.Я. та Козак І.Б.

Ухвалою суду від 03.04.2019 р. справу №914/2006/17 прийнято до розгляду колегіально у складі суддів: головуючий суддя Гоменюк З.П., судді Рим Т.Я. та Козак І.Б., підготовче засідання призначено на 11.04.2019 р.

09.04.2019 року відповідачем 2 на адресу суду скеровано заяву про відвід судді Козак І.Б. (вх.№14826/19).

Ухвалою суду від 10.04.2019р. зупинено провадження у справі №914/2006/17 до вирішення питання про відвід судді Козак Ірини Богданівни, передано справу №914/2006/17 для вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 32 ГПК України.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вирішення заяви про відвід покладено на суддю Петрашка М.М.

Ухвалою суду від 15.04.2019р. (суддя Петрашко М.М.) у задоволенні заяви про відвід судді Козак І.Б. у справі №914/2006/17 відмовлено, справу №914/2006/17 передано колегії суддів: Гоменюк З.П. (головуючий суддя), Рим Т.Я. та Козак І.Б. для подальшого розгляду.

У зв`язку з перебуванням судді Козак І.Б. у відпустці, з метою забезпечення дотримання процесуальних строків розгляду справи, здійснено заміну члена колегії.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2019 р. визначено такий склад колегії: головуючий суддя - Гоменюк З.П., судді - Мазовіта А.Б. та Рим Т.Я.

Ухвалою суду від 23.04.2019 р. поновлено провадження у справі №914/2006/16, прийнято справу №914/2006/17 до розгляду колегіально у складі суддів: головуючий суддя Гоменюк З.П., судді Мазовіта А.Б. та Рим Т.Я. , підготовче засідання призначено на 27.05.2019 р.

Ухвалою суду від 27.05.2019 р. відкладено вирішення клопотання відповідача 1 (вх.№15434/19 від 11.04.2019 р.) про забезпечення судових витрат та клопотання (вх.№15432/19 від 11.04.2019 р.) про застосування особливостей провадження за участі іноземних осіб, підготовче засідання відкладено на 13.06.2019 р.

Ухвалою суду від 13.06.2019 р. відмовлено в задоволенні клопотання відповідача 1 (вх.№15434/19 від 11.04.2019 р.) про забезпечення судових витрат, відмовлено в задоволенні клопотання відповідача 1 (вх.№15432/19 від 11.04.2019 р.) про застосування особливостей провадження за участі іноземних осіб, відмовлено в задоволенні клопотання позивачів (вх.№24711/19 від 13.06.2019 р.) про визнання зловживання процесуальними правами та застосування заходів процесуального примусу, підготовче засідання відкладено на 24.06.2019 р.

Ухвалою суду від 24.06.2019 р. залучено Міністерство культури України до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, підготовче засідання відкладено на 19.08.2019 р.

Ухвалою суду від 19.08.2019 р., занесеною до протоколу судового засідання від 19.08.2019 р., підготовче засідання відкладено на 16.09.2019 р.

Судове засідання 16.09.2019 р. не відбулося через перебування судді Мазовіти А.Б. 16.09.2019 р. в одноденній відпустці.

Після закінчення відпустки судді Мазовіти А.Б. суд ухвалою від 17.09.2019 р. призначив підготовче засідання у справі на 24.09.2019 р.

Судове засідання 24.09.2019 р. не відбулося через перебування судді Матвіїва Р.І. 24.09.2019 р. в одноденній відпустці.

Після закінчення відпустки судді Матвіїва Р.І. суд ухвалою від 25.09.2019р. призначив підготовче засідання у справі на 08.10.2019 р.

В судове засідання 08.10.2019 р. з`явилися представники позивачів, надали усні пояснення.

Через канцелярію суду надійшло клопотання (вх.№41450/19 від 07.10.2019 р.), в якому відповідач 1 просив суд відкласти підготовче засідання у справі у зв`язку із неможливістю забезпечити участь свого представника у засіданні.

Також клопотання аналогічного змісту надійшло і від відповідача 3 (вх.№41531/19 від 08.10.2019 р.)

Відповідач 2 подав клопотання (вх.№41432/19 від 07.10.2019 р.) про відкладення підготовчого засідання у зв`язку із неможливістю адвоката прибути в судове засідання через відрядження за межі Львівської області.

Представники позивачів проти відкладення підготовчого засідання заперечили, просили суд призначити дату розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.2 ст.183 Господарського процесуального кодексу України, суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках: 1) визначених частиною другою статті 202 цього Кодексу; 2) залучення до участі або вступу у справу третьої особи, заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідача; 3) в інших випадках, коли питання, визначені частиною другою статті 182 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.

Згідно з вичерпним переліком підстав для відкладення розгляду справи, який передбачено ч.2 ст.202 ГПК України, підставою для відкладення розгляду справи, зокрема, є перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

У п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз`яснено, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю його представника (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Суд звертає увагу відповідачів на те, що до клопотань не долучено жодних доказів на підтвердження обставин, зазначених у клопотаннях, відтак відсутні підстави для визнання причин неявки поважними. Крім того, відповідачами не було доведено суду неможливості заміни представників.

З огляду на вищенаведене, беручи до уваги закінчення строку підготовчого провадження та заперечення присутніх в судовому засіданні представників позивачів, суд прийшов до висновку відмовити в задоволенні клопотань відповідачів про відкладення розгляду справи.

Треті особи явку повноважних представників в судове засідання 08.10.2019 р. не забезпечили, причин неявки не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

24.06.2019 р. відповідачем 2 було подано заяву (вх.№25970/19) про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. В даній заяві відповідач 2 зазначає, що позовними вимогами, зокрема до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, є скасування державних реєстрацій прав власності та скасування записів про проведену державну реєстрацію прав власності на об`єкт незавершеного будівництва, а отже оскаржуються дії щодо державної реєстрації, регламентовані нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», без наявності спору, що випливає з господарських або цивільних правовідносин, та позовних вимог, які виникають з таких відносин. Заявник стверджує, що в позовній заяві не вказано обставин щодо наявності між позивачами та відповідачами господарських, цивільних правовідносин, відсутні посилання на будь-які докази, які би свідчили про наявність спору щодо майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва, та у будь-кого з позивачів відсутнє цивільне право чи інтерес, що підлягає захисту чи може бути відновленим у зв`язку із задоволенням позовних вимог.

На думку відповідача 2, обрані позивачами способи захисту не стосуються відновлення їх майнового права, позовна заява не містить вимог у спорі щодо майна або майнових прав, а лише вимоги фактично до державного реєстратора про скасування рішення державного реєстратора при вчиненні реєстраційних дій, що обґрунтована невідповідністю його дій закону.

19.08.2019 р. до суду були подані заперечення позивачів на заяву про закриття провадження у справі (вх.№34270/19), в яких йдеться про те, що позивачі не мають претензій до державного реєстратора, вважають, що його дії та рішення були правомірними, а на час їх вчинення були всі правові підстави для їх проведення, проте в подальшому документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва, були визнані недійсними та скасовані.

Позивачі переконані, що між сторонами виникли правовідносини з питань реалізації майнових прав, оскільки власність має кілька аспектів, в т.ч. право очікування та право зобов`язання, окрім того, всі три позивачі звернулися до суду за захистом охоронюваного законом інтересу.

Так, позивачу 3 належить право використання об`єкта для релігійних потреб, позивачам 1- 3 - права на збереження історичних та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, права на розвиток національних культурних традицій, відзначення національних свят, сповідування своєї релігії, права на збереження життєвого середовища у місцях їх історичного і сучасного розселення, інтерес до прагнення користування конкретним матеріальним та нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкованого у суб`єктивному праві простого легітимного дозволу на розвиток етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності позивачів як представників національної меншини України, збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, розвиток національних культурних традицій, відзначення національних свят, сповідування своєї релігії, збереження життєвого середовища в місцях їх історичного і сучасного розселення з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб. Позивачу 2 крім перелічених вище прав, належать ще й майнові обов`язки щодо продовження опрацювання проектної документації, що виникли на підставі рішення Науково-методичної ради з питань охорони культурної спадщини від 12.04.2013 р., яким програму регенерації схвалено та рекомендовано продовжити опрацювання науково-проектної документації по об`єктах, які входять до складу колишньої міської юдейської дільниці Львова.

Позивачі зазначають, що діяльність громадських організацій спрямована не лише на задоволення інтересів їх членів, а й покликана захищати суспільні інтереси, при цьому суспільство в особі громадян та створюваних ними організацій має право реагувати на будь-які порушення, у тому числі через механізми судового захисту, а отже, громадські організації, яким стали відомі порушення діючого законодавства у галузі, що відноситься до їх діяльності, мають усі підстави для представництва в суді суспільних інтересів з цих питань.

Також позивачі звернули увагу суду на те, що питання підвідомчості спору у даній справі вже було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду.

Таким чином, на переконання позивачів, даний спір належить вирішувати за правилами господарського судочинства.

Розглянувши заяву відповідача-2 про закриття провадження у справі, суд встановив таке.

Як передбачено ч.1, 2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частина перша статті 20 ГПК України визначає, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Як встановлено ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Адміністративною справою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовим спором є спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи. Суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. (п.п.1, 2, 7 ч.1 ст.4 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.

Визначальним критерієм віднесення справи до справ адміністративної юрисдикції є наявність суб`єкта владних повноважень як сторони у спірних правовідносинах та виконання ним у цих правовідносинах управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Предметом позовних вимог у справі є скасування державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва за відповідачем 1, скасування державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва за відповідачем 2 та скасування відповідних записів про проведення державної реєстрації.

Позивачі стверджують, що документи, на підставі яких проведено оспорювані реєстрації, було визнано недійсними та скасовано у встановленому законом порядку, що є підставою для скасування відповідних реєстрацій права власності.

Позивачі обгрунтовують своє право на позов тим, що земельні ділянки, на яких розташовано об`єкт незавершеного будівництва, є землями державної власності та землями історико-культурного призначення; вони розташовані в межах Державного історико-архітектурного заповідника у м.Львові, який внесено в Реєстр світової спадщини ЮНЕСКО у 1998 році під назвою «Львів. Історичний центр (865)»; на цих землях розміщується ансамбль синагоги «Турей Загав » («Золота Роза»), які утворюють частину історичного єврейського кварталу. Відповідно до архівних документів ці культові споруди належали Єврейській релігійній організації «Золота Роза», а отже, інтерес позивачів до згаданих об`єктів відповідає поняттю «охоронюваний законом інтерес».

Суд вважає, що між сторонами у справі відсутні правовідносини щодо адміністрування та підпорядкування, натомість існує спір щодо законності виникнення у відповідачів права власності на об`єкт незавершеного будівництва.

Суд не може погодитися з твердженнями відповідача 2 стосовно того, що у будь-кого з позивачів відсутнє цивільне право чи інтерес, які підлягають захисту чи можуть бути відновленими у зв`язку із задоволенням позовних вимог, оскільки наявність чи відсутність таких прав або інтересів у позивачів може бути встановлена лише за наслідками вирішення спору по суті, а можлива відсутність прав та інтересів або недоведеність їх порушення, невизнання або оспорювання може мати наслідком відмову в задоволенні позовних вимог, а не закриття провадження у справі.

Посилання заявника на те, що позовна заява не містить жодних вимог у спорі щодо майна або майнових прав, а лише вимоги про скасування рішення державного реєстратора, заявлені фактично до реєстратора з мотивів невідповідності його дій закону, також не можуть братися судом до уваги. По-перше, до вимог щодо майна або майнових прав належить і, власне, скасування записів про державну реєстрацію, так як вирішення даного спору в будь-якому разі вплине на майнові права осіб, щодо прав яких здійснено оспорювані записи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а по-друге, твердження стосовно підстав позову не відповідають дійсності, оскільки позивачі оскаржують державну реєстрацію не з мотивів невідповідності дій реєстратора при вчиненні такої реєстрації закону, а з мотивів скасування після вчинення реєстраційних дій документів, на підставі яких проводилася реєстрація.

Спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки реєстратор, приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав не мав публічно-правових відносин саме з будь-ким з позивачів, а прийняте рішення про державну реєстрацію стосувалось реєстрації прав інших осіб, а не позивачів.

Суд вважає, що в даному випадку вирішується спір про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими було зареєстроване таке право. Участь державного реєстратора в статусі співвідповідача не змінює приватно-правового характеру даного спору.

Також суд переконаний, що оскільки позивачі не були заявниками стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою інших осіб, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваних записів в державному реєстрі прав, також і будь-які інші вимоги.

Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 04.04.2018 р. у справі №817/1048/16, від 18.04.2018 р. у справі №804/1001/16, від 04.09.2018 р. у справі №823/2042/16.

Крім того, суд вважає за необхідне вказати на те, що питання підвідомчості спору у даній справі вже вирішувалося судом, а саме Великою Палатою Верховного Суду в своїй постанові від 23.05.2018 р., якою було скасовано ухвалу Господарського суду Львівської області про відмову в прийнятті позовної заяви та постанову Львівського апеляційного господарського суду, прийняті з мотивів непідвідомчості спору у справі №914/2006/17 господарським судам України. Скасовуючи ці судові рішення, Велика Палата Верховного Суду однозначно вказала на те, що між сторонами у справі відсутні правовідносини щодо адміністрування та підпорядкування, натомість характер спірних правовідносин свідчить про спір сторін щодо законності виникнення у відповідача 1 та відповідача 2 права власності на об`єкт незавершеного будівництва, а тому цей спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Враховуючи все вищенаведене, беручи до уваги також і те, що правові позиції Великої Палати Верховного Суду та вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, повинні враховуватися судом в силу положень ст.ст.236, 316 ГПК України, суд прийшов до висновку, що заява відповідача 2 про закриття провадження у справі задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.177 ГПК України, завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Приписами ст.185 ГПК України встановлено, що у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відтак, зважаючи на те, що судом вчинено всі необхідні процесуальні дії, передбачені ч.2 ст.182 ГПК України, для виконання завдань підготовчого провадження у даній справі, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Керуючись ст.ст. 182, 183, 185, 231, 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ

1. Відмовити в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські традиції» про закриття провадження у справі.

2. Закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті.

3. Судове засідання з розгляду справи по суті призначити на 04.11.19р. о 11:00 год. Засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду Львівської області за адресою: 79014, м.Львів, вул.Личаківська, 128, зал судових засідань №3 (2-й поверх).

4. Зобов`язати учасників справи забезпечити явку повноважних представників в судове засідання та повністю виконати вимоги попередніх ухвал суду.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України.

В судовому засіданні 08.10.2019 р. оголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Повний текст складено 15.10.2019 р.

Головуючий суддя Гоменюк З.П.

Суддя Мазовіта А.Б.

Суддя Матвіїв Р.І.