ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року Справа № 906/93/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Тимошенко О.М. , суддя Юрчук М.І.

секретар судового засідання Кравчук О.В.

за участю представників сторін:

позивача - Мельников Д.О.

відповідача - не з`явився

третьої особи - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Спецагролізинг" на рішення господарського суду Житомирської області від 13.06.2019р. у справі № 906/93/19

за позовом Державного підприємства "Спецагролізинг" (м.Київ)

до Дочірнього підприємства Відкритого акціонерного товариства "Вібросепаратор "ВС-Партнер" (м.Житомир)

за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Міністерства аграрної політики та продовольства України (м.Київ)

про внесення змін до договору поставки № 65 від 24.12.12 шляхом укладення додаткової угоди

В січні 2019 року Державне підприємство «Спецагролізинг» звернулось до господарського суду Житомирської області із позовом до Дочірнього підприємства Відкритого акціонерного товариства «Вібросепаратор» «ВС-Партнер» про внесення змін до Договору поставки № 65 від 24.12.2012 шляхом укладення Додаткової угоди, згідно якої:

- виключити п.1.4 Договору поставки № 65 від 24.12.2012;

- виключити в п.2.3 Договору поставки № 65 від 24.12.2012 слова «і може за згодою сторін бути змінена в залежності від реального фінансування видатків»;

- викласти п.4.2 Договору поставки № 65 від 24.12.2012 в наступній редакції «Товар поставляється згідно з Міжнародними правилами ІНКОТЕРМС 2010 на умовах базису поставки (з урахуванням внутрішньодержавного характеру поставки) DDP склад за адресою: Україна, Київська область, Макарівський район»;

- виключити в п.4.4 Договору поставки № 65 від 24.12.2012 слова «та в тому числі Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої Постановою Держарбітражу СРСР від 25.04.1966 №П-7»;

- викласти п.п.7.1,7.2 Договору № 65 від 24.12.2012 в наступній редакції: « 7.1 право власності на комплекс та/або на елемент комплексу (частини товару) переходить до покупця з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі. 7.2 Ризик випадкової загибелі, ризик випадкового пошкодження комплексу та/або елементу комплексу несе власник»;

- виключити в п.8.7 Договору поставки № 65 від 24.12.2012 слова «і інші обставини»;

- виключити в тексті Договору поставки № 65 від 24.12.2012 слова «не пізніше 31 грудня 2013 року» та «до 31 грудня 2013 року»;

- викласти реквізити покупця в розділі 11 «реквізити сторін» в наступній редакції «Покупець Державне підприємство «Спецагролізинг», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37118591, місцезнаходження: 01004, м.Київ, вул.Горького,11; телефон НОМЕР_1 ; e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1; індивідуальний податковий номер НОМЕР_2 ; р/р НОМЕР_3 Банк: ТВБД №10026/01 Головного управління по м. Києву та Київській області, АТ «Ощадбанк» МФО 322669». У випадку, якщо положення цієї додаткової угоди суперечать умовам договору поставки №65 від 24.12.2012, сторони керуються положеннями цієї додаткової угоди. Ця додаткова угода набуває чинності з дня підписання уповноваженими представниками сторін і є невід`ємною складовою частиною договору поставки №65 від 24.12.2012".

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на існування між сторонами договірних відносин щодо поставки товару та необхідність внесення змін у договір поставки № 65 від 24.12.2012, у зв`язку із ухиленням керівника відповідача від погодження дати та часу відвантаження товару, його місця приймання, повідомлення істотних відомостей про габаритні особливості товару з метою його транспортування /т.1 а.с. 4-6/.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 26.03.2019 року, залучено до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Міністерство аграрної політики та продовольства України /т.1 а.с. 115-117/.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 13.06.2019 року у справі № 906/93/19, в задоволенні позову Державного підприємства «Спецагролізинг» до Дочірнього підприємства Відкритого акціонерного товариства «Вібросепаратор «ВС-Партнер» про внесення змін до Договору поставки № 65 від 24.12.2012 шляхом укладення додаткової угоди відмовлено.

Господарський суд Житомирської області, відмовляючи в задоволені позовних вимог, в обґрунтування рішення зазначив, що позивач не надав належних та допустимих доказів наявності обставин чи настання іншого випадку, з яким закон чи договір пов`язує можливість внесення змін до договору у судовому порядку. Позивач також не обґрунтував та не навів обставин, з якими б пов`язувалась би можливість внесення змін до запропонованих ним пунктів Договору поставки № 65 від 24.12.2012 року.

При цьому місцевим судом взято до уваги, що юридична особа в порядку ст.42 ГК України здійснює свою діяльність на власний ризик, а тому укладаючи спірний Договір поставки № 65 від 24.12.2012 року, позивач повинен був оцінити погоджені сторонами умови та відповідно об`єктивно оцінити можливість виконання такого зобов`язання, а особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови /т.1 а.с. 205-209/.

Державне підприємство «Спецагролізинг», не погоджуючись з ухваленим рішенням, звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Житомирської області від 13.06.2019 року у справі № 906/93/19 скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначає:

- при ухваленні судового рішення місцевий господарський суд повинен керуватись спеціальними нормами законодавства з урахуванням положень ст. 75 ГК України, брати до уваги особливість правовідносин, пов`язаних з реалізацією державних програм, державного замовлення та розпорядження державними коштами;

- підприємство позивача утворене з метою реалізації Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для фінансової підтримки заходів в агропромисловому комплексі на умовах фінансового лізингу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 № 648. Головним розпорядником бюджетних коштів і відповідальним виконавцем бюджетної програми є Мінагрополітики, одержувачем бюджетних коштів - підприємство;

- згідно ст.36 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі;

- суд не застосував до правовідносин сторін ті норми матеріального права, які належить застосувати, внаслідок чого безпідставно відмовив в задоволенні позову. При цьому, фактичний стан правовідносин сторін вимагає внесення змін до договору і водночас запропоновані зміни не порушують ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі»;

- вдаючись до оцінки судових рішень у справі № 906/1176/17, суд необґрунтовано відступив від всебічного та об`єктивного дослідження всіх встановлених судами фактів, висновків Верховного Суду і не врахував, що стан правовідносин сторін потребує внесення змін до спірного договору задля реалізації мети правовідносин;

- ухвалюючи оскаржуване судове рішення у справі № 906/93/19, суд не врахував, що обставини виконання сторонами умов спірного договору істотно змінились настільки, що позивач завчасно передав гроші, але не отримав зустрічного виконання від відповідача і тривалий час позбавлений можливості виконувати свої статутні завдання як державне підприємство та позбавлений можливості виконувати програму «Фінансова підтримка заходів в агропромисловому комплексі на умовах фінансового лізингу»;

- суд лише тільки припустив доведеність факту виготовлення товару відповідачем, проте не дав належної оцінки ухиленню відповідача від передачі виготовленого та оплаченого товару позивачу;

- суд не врахував і не надав належної оцінки змінам до спірного договору, а також не оцінив наслідків зміни правовідносин з урахуванням всіх обставин. При цьому очевидно, що позивач значною мірою позбавлений того, на що очікував при укладенні договору внаслідок не передачі відповідачем товару, оскільки відповідач без достатніх правових підстав отримав авансування за рахунок коштів державного бюджету за механізмом використання коштів, передбачених у державному бюджеті Мінагрополітики за програмою «Фінансова підтримка заходів в агропромисловому комплексі на умовах фінансового лізингу»;

- вимагаючи від позивача надати докази ухилення відповідача від передачі оплаченого товару, суд протиправно, без дотримання презумпції вини відповідача у цивільних правовідносинах, звільнив відповідача від обов`язку доказувати добросовісне виконання з власного боку умов договору належними доказами. Відповідач лише висловив власне припущення про виконання ним умов договору, про те не надав жодного доказу такому виконанню в справу;

- висновки суду про недоведеність ухилення відповідача гуртуються лише на міркуваннях та припущеннях та не підтверджені доказами. Водночас відповідач у відзиві на позов визнає, що товар переданий позивачу на виконання договору не був, хоча не заперечує отримання авансування в сумі 2100 000 грн. Суд проігнорував факти невчинення відповідачем жодних реальних дій з примушення позивача прийняти виготовлений та оплачений товар;

- суд помилково застосував до правовідносин сторін матеріальну норму ст. 627 ЦК України, оскільки сторони не є вільними в виборі контрагентів, якщо закупівля здійснюється в межах реалізації державної цільової програми (державного замовлення). З урахуванням визнання відповідачем факту виготовлення, але не передачі, товару позивачу, очевидно, що сторони повинні вчинити добросовісні дії без порушень ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» з метою виконання умов договору без зміни строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару;

- докази, одержані з порушенням встановленого законом порядку, не можуть братись судом до уваги при ухваленні судового рішення, оскільки такі докази є недопустимими в розумінні ч.2 ст.77 ГПК України.

- в судовому засіданні суд намагався дослідити судові рішення у справі № 906/1176/17, як докази, проте з огляду на заперечення позивача та відсутність процесуальних підстав, визначених ч.4 ст. 74 ГПК України, суд зазначені докази в судовому засіданні не досліджував. Відтак в судовому засіданні на стадії дослідження доказів не були досліджені судові рішення у справі № 906/1176/17. Докази, які не були досліджені в судовому засіданні, не можуть братись судом до уваги при ухваленні судового рішення у справі.

Таким чином, скаржник вважає, що рішення місцевого господарського суду від 13.06.2019 року у справі № 906/93/19 прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без належних та допустимих доказів у справі, а тому підлягає до безумовного скасування /т.1 а.с. 215-221/.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.07.2019 року (головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Демидюк О.О., суддя Юрчук М.І.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Спецагролізинг» на рішення господарського суду Житомирської області від 13.06.2019 року у справі № 906/93/19, справу призначено до розгляду на 28.08.2019 року об 10:00 год. /т.1 а.с. 233-234/.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.08.2019 року розгляд справи № 906/93/19 призначено в режимі відеконференції із Північним апеляційним господарським судом /т.1 а.с. 241-242/.

На підставі розпорядженням керівника апарату Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.08.2019 року № 01-04/811 у зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії Демидюк О.О. проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, протокол від 27.08.2019 року, яким для розгляду справи визначено колегію суддів: головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Тимошенко О.М., суддя Юрчук М.І. /т.2 а.с. 2-3/.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.08.2019 року, апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Спецагролізинг» на рішення господарського суду Житомирської області від 13.06.2019 року у справі № 906/93/19 прийнято у новому складі суду: головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Тимошенко О.М., суддя Юрчук М.І. /т.2 а.с. 4/.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.08.2019 року розгляд справи № 906/93/19 відкладено на 16.10.2019 року об 11:00 год. /т.2 а.с. 8-9/.

29.08.2019 року на електронну адресу суду від Державного підприємства «Спецагролізинг» надійшла заява вх. № 30379/19 від 29.08.2019 року, у якій позивач просить долучити до матеріалів справи докази, а саме копії фотографій на підтвердження вжиття заходів для отримання виконання за укладеним договором поставки, зокрема, безпосереднього відвідування відповідача за місцем його знаходження та намагання врегулювання суперечки /т.2 а.с. 19-21/.

29.08.2019 року на електронну адресу суду від Державного підприємства «Спецагролізинг» найдійшла заява за вх.30386/19 про долучення до матеріалів справи ряду письмових доказів, які на думку останнього підтверджують той факт, що спірний договір є триваючим, а правовідносини, що виникли у зв`язку з виконанням спірного договору, потребують додаткового врегулювання за участю суду, оскільки сторони не дійшли згоди про порядок його реального виконання /т.2 а.с. 24-50/.

Розглянувши подані позивачем заяви з приводу долучення нових документів до матеріалів справи, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.42 ГПК України, учасники справи мають право подавати докази.

Згідно з ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.80 ГПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Частиною 8 ст.80 ГПК України передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Поскільки ДП «Спецагролізинг» не наведено жодних доводів неможливості подання заявки від 27.09.2012 року № 513, листа повідомлення Міністерства економічного розвитку України, листа звернення ДП «Спецагролізинг» від 21.11.2017 року № 00233 з додатками, листа відповідача від 24.04.2013 року № 261, листа відповідача від 29.05.2013 року № 351, листа відповідача від 17.03.2013 року № 489, листа відповідача від 25.09.2013 року № 741, листа ДП «Спецагролізинг» від 30.09.2013 року № 95, листа відповідача від 10.10.2013 року № 815, листа відповідача від 19.12.2013 року № 971, листа відповідача від 10.06.2014 року № 209, заявки від 14.08.2012 року, листа ДП «Спецагролізинг» від 05.10.2017 року № 249 з доказами відправлення, листа від 18.10.2018 року, листа вимоги ДП «Спецагролізинг» від 05.11.2018 року № 518 з додатками, зокрема, при поданні у лютому 2019 року позову у даній справі до господарського суду Житомирської області, тому колегія суддів прийшла до висновку про порушення позивачем порядку подання доказів, визначеного ст.80 ГПК України. Відтак документи, які позивач просить долучити до матеріалів справи згідно з заявою (вх. 30386/19 від 29.08.2019 року), як докази в апеляційному провадженні, судом до розгляду не приймаються.

Крім того, фотокопії на підтвердження вжиття заходів для отримання виконання за укладеним договором поставки (заява вх.№ 30379/19 від 29.08.2019), як докази в апеляційному провадженні, судом до розгляду також не приймаються, адже нічого не заважало подання подібних доказів до початку розгляду справи судом першої інстанції.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.08.2019 року, розгляд справи № 906/93/19 призначено в режимі відеконференції із Подільським районним судом м. Києва /т.2 а.с. 51-52/.

В судових засіданнях 28.08.2019р. та 16.10.2019р. представники Державного підприємства «Спецагролізинг» підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, просили оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати, а позов задоволити у повному обсязі.

Відповідач ДП ВАТ «Вібросепаратор «ВС-Партнер» та третя особа, яка не заявляє самостійних вимогщодо предмета спору, на стороні позивача Міністерство аграрної політики та продовольства України явку повноважних представників в призначене судове засідання 16.10.2019 року не забезпечили, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином /т.2 а.с. 10-16/.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що ухвалою суду від 28.08.2019 року явка представників сторін в судове засідання 16.10.2019 року обов`язковою не визнавалась, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності представника відповідача та третьої особи, оскільки їх не явка не перешкоджає перегляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

24.12.2012 року між Державним підприємством «Спецагролізинг» (покупець) та Дочірнім підприємством Відкритого акціонерного товариства «Вібросепаратор «ВС-Партнер» (постачальник) укладено Договір поставки № 65, відповідно до п.1.1 якого постачальник передає у встановлені договором строки комплекс очисно-сушильно-зберігальний КОСЗ-2000 у кількості 1 (одна) одиниця, який складається з окремих елементів (далі по тексту в цілому - товар, а окремо - частина товару).

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що товар передається у власність покупця з метою його подальшої передачі в фінансовий лізинг третім особам (далі - лізингоодержувачам).

Відповідно до п.1.3 Договору, покупець приймає товар і сплачує його вартість на умовах договору.

Пунктом 1.4 Договору сторони погодили, що покупець має право отримати або одразу весь товар, або окремо частинами на власний розсуд, згідно з умовами цього договору.

Ціна договору - вартість всього товару, що була поставлена покупцю або повинна була бути поставлена згідно умов цього договору (п.1.5 Договору).

Згідно з п.2.2 Договору, товар передається згідно акта приймання - передачі, що укладається у трьох точних примірниках із зазначенням заводських номерів товару.

Відповідно до п.2.3 Договору, ціна договору становить 4 153 215,00 гривень, у тому числі ПДВ 692 202,50 гривень, і може за згодою сторін бути змінена в залежності від реального фінансування видатків.

Постачальник зобов`язаний передати товар покупцю або уповноваженим представникам покупця не пізніше 31 грудня 2013 року, а у випадку оплати вартості елементу комплексу (частини товару), то протягом 45 (сорока п`яти) календарних днів після оплати цього елементу комплексу (частини товару). Покупець після оплати елементу комплексу (частини товару) направляє лист, в якому зазначається дата оплати, назва та кількість елементів комплексу (частини товару), які останній бажає приймати достроково (пп.3.2.1 Договору).

Згідно з п.4.1 Договору, постачальник не пізніше 31 грудня 2013 року зобов`язаний передати товар покупцю або уповноваженим представникам покупця, а у випадку оплати вартості елементу комплексу (частини товару), то протягом 45 (сорока п`яти) календарних днів після оплати цього елементу комплексу (частини товару). Покупець після оплати елементу комплексу (частини товару) направляє лист, в якому зазначається дата оплати, назва та кількість елементів комплексу (частини товару), які останній бажає отримати достроково.

Товар поставляється на умовах EXW (склад постачальника), згідно міжнародних правил ІНКОТЕРМС (в редакції 2010 року). Базис поставки: 10001, Україна, Житомирська область, Житомир, вул. Баранова, 93 (п.4.2 Договору).

Згідно з п.4.4 Договору, інші умови поставки, не визначені цим договором, встановлюються нормами чинного законодавства України та в тому числі Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої Постановою Держарбітражу СРСР від 24.04.1966 року.

Відповідно до п.п.7.1, 7.2 Договору, право власності на товар набувається покупцем з моменту підписання акту. Ризики випадкового знищення чи випадкового пошкодження товару переходять до покупця з дати підписання акту.

Згідно з п.8.7 Договору, сторона, що не виконала або неналежним чином виконала свої зобов`язання за даним договором не відповідає перед іншою стороною якщо доведе, що належне виконання зобов`язань виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин при конкретних умовах конкретного періоду часу. До обставин непереборної сили сторони віднесені явища стихійного характеру: землетрус, повінь, удар блискавки, природні катаклізми, які не дають можливості поставити товар згідно технічних умов, а також мораторій органів влади і управління; організовані у встановленому порядку страйки і інші обставини; зміни чинного законодавства України, що унеможливлюють виконання цього договору.

Договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до 31 грудня 2013 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань (п.9.1 Договору).

Зміни і доповнення до договору здійснюються в письмовій формі шляхом укладання додаткової угоди (п.9.2 Договору).

Даний Договір підписаний з обох сторін та скріплений печаткою ДП ВАТ «Вібросепаратор «ВС-Партнер» /т.1 а.с. 10-15/.

24.12.2012 року сторонами підписано Спеціфікацію (Додаток № 1 до Договору поставки № 65 від 24.12.2012 року).

Вказаною специфікацією сторони погодили найменування продукції, що поставляється, а саме комплекс очисно-сушильно зберігальний КОСЗ-2000, вартість якого становить 4 153 215,00 грн., та його комплектність /т.1 а.с. 16-17/.

05.11.2018 року ДП «Спецагролізинг» направив на адресу відповідача пропозицію про внесення змін до Договору поставки № 65 від 24.12.2012 року (з проектом додаткової угоди до Договору поставки № 65 від 24.12.2012 року), яку обґрунтував наявністю судового рішення у справі № 906/1176/18, що набрало законної сили, та встановленими ним обставинами, тривалістю взаємовідносин сторін, а також тим, що такі зміни обумовлені систематичним недопуском представників позивача на територію підприємства відповідача, уникненням керівника від переговорів. Просив врахувати, що фінансовим планом державного підприємства не передбачено витрати на оплату послуг перевізника. Власного вантажного транспорту в користуванні/володінні покупця не має /т.1 а.с. 18/.

Так, позивачем відповідно до проекту додаткової угоди до Договору поставки №65 від 24.12.2012 року було запропоновано відповідачу:

- виключити п.1.4 Договору поставки №65 від 24.12.2012;

- виключити в п.2.3 Договору поставки №65 від 24.12.2012 слова «і може за згодою сторін бути змінена в залежності від реального фінансування видатків»;

- викласти п.4.2 Договору поставки №65 від 24.12.2012 в наступній редакції «Товар поставляється згідно з Міжнародними правилами ІНКОТЕРМС 2010 на умовах базису поставки (з урахуванням внутрішньодержавного характеру поставки) DDP склад за адресою: Україна, Київська область, Макарівський район»;

- виключити в п.4.4 Договору поставки №65 від 24.12.2012 слова «та в тому числі Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої Постановою Держарбітражу СРСР від 25.04.66 №П-7»;

- викласти п.п.7.1,7.2 Договору №65 від 24.12.2012 в наступній редакції: « 7.1 право власності на комплекс та/або на елемент комплексу (частини товару) переходить до покупця з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі. 7.2 Ризик випадкової загибелі, ризик випадкового пошкодження комплексу та/або елементу комплексу несе власник»;

- виключити в п.8.7 Договору поставки №65 від 24.12.2012 слова «і інші обставини»;

- виключити в тексті Договору поставки №65 від 24.12.2012 слова «не пізніше 31 грудня 2013 року» та «до 31 грудня 2013 року»;

- викласти реквізити покупця в розділі 11 «реквізити сторін» в наступній редакції «Покупець Державне підприємство «Спецагролізинг», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37118591, місцезнаходження: 01004, м.Київ, вул.Горького,11; телефон НОМЕР_1 ; e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1; індивідуальний податковий номер НОМЕР_2 ; р/р НОМЕР_3 Банк: ТВБД №10026/01 Головного управління по м. Києву та Київській області, АТ «Ощадбанк» МФО 322669». У випадку, якщо положення цієї додаткової угоди суперечать умовам договору поставки №65 від 24.12.2012, сторони керуються положеннями цієї додаткової угоди. Ця додаткова угода набуває чинності з дня підписання уповноваженими представниками сторін і є невід`ємною складовою частиною Договору поставки №65 від 24.12.2012 /т.1 а.с. 19/.

Зазначену пропозицію про внесення змін до Договору поставки № 65 від 24.12.2012 року, разом із з проектом додаткової угоди, відповідачем отримано 08.11.2018 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення та опис вкладення у цінний лис від 05.11.2018 року /т.1 а.с. 20/.

Дочірнє підприємство «Вібросепаратор» «ВС-Партнер» у встановлений двадцятиденний строк відповіді на пропозицію позивача про внесення змін до умов Договору поставки № 65 від 24.12.2012 не надав.

За вказаних обставин, позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовною заявою про внесення змін до Договору поставки № 65 від 24.12.2012 шляхом укладення додаткової угоди.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статтей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору № 65 від 24.12.2012 року, колегія суддів враховує, що даний договір за своєю правовою природою є договором поставки, правове регулювання якого здійснюється Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Слід зазначити, що особливості укладання договорів за державним замовленням (державних контрактів) визначаються Законом України «Про публічні закупівлі».

Пунктом 20 статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що публічна закупівля - це придбання замовником товарів, робіт і послуг у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з пунктом 5 статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі», договір про закупівлю - це договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.

Відповідно до п.4 ч.4 ст.36 Закону України «Про публічні закупівлі», умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі.

За приписами ст.651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється всього того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Положеннями ст.652 Цивільного кодексу України, врегульовано зміну або розірвання договору у зв`язку з істотною зміною обставин. За приписами даної норми у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

- в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

- зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

- виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

- із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору в зв`язку з істотною зміною обставин допускається судом у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом (ч.ч. 2, 4 ст.652 Цивільного кодексу України).

Зі змісту вказаної норми вбачається, що укладаючи договір сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей. Проте, в ході виконання договору можуть виявлятися обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін.

При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, при яких він буде виконуватися.

Інтереси сторін можуть порушуватися будь-якою зміною обставин, що виникають в ході виконання договору, проте, лише істотна зміна обставин визнається підставою для вимоги про зміну чи розірвання договору. Зміна обставин вважається істотною, тільки якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Таким чином, закон пов`язує можливість внесення змін до договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох визначених ч. 2 ст.652 ЦК України умов при істотній зміні обставин.

Згідно з част.1 ст.91 ГПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

При цьому, слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Обов`язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Як встановлено матеріалами справи, звертаючись до відповідача з пропозицією № 517 від 05.11.2018 року про внесення змін до договору, позивач не обґрунтував необхідність внесення змін, а лише зазначив, що такі зміни до Договору поставки № 65 від 24.12.2012 обумовлені набуттям законної сили судовим рішенням у справі № 906/1176/17 та встановлених ним обставин, тривалістю взаємовідносин сторін та систематичним не допуском представників ДП «Спецагролізинг» на територію ДП ВАТ «Вібросепаратор», уникненням керівника від переговорів, його неявку в судові засідання за викликом суду як під час виконання цього договору так і інших договорів між сторонами. Просив врахувати, що в поточному фінансовому році фінансовим планом державного підприємства не передбачено витрати на оплату послуг перевізника. Власного вантажного транспорту в користуванні покупця немає. Замовлення транспорту для перевезення предмету договору після його виготовлення постачальником повинне здійснюватися виключно шляхом тендерної закупівлі на електронному майданчику PROZORRO.

Таким чином, зі змісту вказаної пропозиції, позивачем фактично не наведено обставин, що підтверджували настання умов для внесення змін до п.1.4, п.2.3, п.4.2, п.4.4, пп.7.1-7-2, 8.7 Договору поставки № 65 від 24.12.2012 року, виключення в тексті договору слів «не пізніше 31 грудня 2013 року» та «до 31 грудня 2013 року», викладення реквізитів покупця в іншій редакції.

Як правильно зазначено місцевим судом, матеріали справи також не містять документальних доказів, зокрема, листів на підтвердження звернення ДП «Спецагролізинг» до відповідача з вимогою щодо поставки товару, або ухилення останнього від передачі товару покупцю.

В свою чергу, рішенням господарського суду Житомирської області від 26.03.2018 року у справі № 906/1176/11, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 25.06.2018 року та постановою Верховного Суду від 09.10.2018 року, у позові Державного підприємства «Спецагролізинг» до Дочірнього підприємства ВАТ «Вібросепаратор «ВС-Партнер» про стягнення 2 100 000,00 грн. у зв`язку з невиконання умов Договору поставки № 65 від 24.12.2012 року відмовлено.

Так, залишаючи в силі рішення суду першої та апеляційної інстанції у справі № 906/1176/17, Верховним Судом зауважено, що відповідач повідомляв позивача про те, що ним виготовлено і є можливість передати виготовлену продукцію, проте саме позивачем не вчинялися дії з отримання частини товару у відповідності до умов укладеного договору (пункту 1.4.), крім того, відповідач звертався до позивача з листом про готовність товару до відвантаження, в якому було повідомлено про виготовлення усіх елементів комплексу, проте покупець жодних дій щодо отримання (самовивозу) товару не вчинив; доказів протилежного суду не подав; у передбачені умовами договору строки після отримання попередньої оплати від позивача відповідач виготовив частину товару - елементи комплексу (а пізніше весь комплекс обладнання повністю) та неодноразово інформував позивача про наявність виготовленого товару на складі відповідача, а тому відповідачем були дотримані умови договору, хоча і з порушенням строку, визначеного у договорі. Одночасно, у постанові зазначено, що Договір поставки № 65 від 24.12.2012 є чинним, а відтак зобов`язальні відносини між сторонами не припинені. Виконання договору обома сторонами здійснювалося з порушенням його умов.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів зауважує, що сторони приступили до виконання зобов`язань за Договором поставки № 65 від 24.12.2012року, правовідносини тривають у часі, однак обидві сторони порушували умови договору щодо його виконання.

Як вже зазначалось, за умовами ч.4 ст.36 Закону України «Про публічні закупівлі», істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, зокрема, окрім випадків продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження.

Таким чином, вказаною нормою не передбачено зобов`язання сторони беззаперечно погоджуватись з пропозицією іншої сторони на внесення змін до договору, а надано лише можливість продовження строки дії договору з виконання сторонами своїх зобов`язань після підписання договору й тільки за умови документального підтвердження настання передбачених ч.4 ст.36 Закону України «Про публічні закупівлі» обставин. Одночасно жодним чином не обумовлено права сторін змінювати умови договору щодо відвантаження товару, його місце приймання, викладення реквізитів в іншій редакції.

При цьому, апеляційний суд враховує, що позивачем не надано суду жодних належних доказів наявності обставин (істотного порушення договору відповідачем, істотної зміни обставин) чи настання іншого випадку, з яким закон чи договір пов`язує можливість внесення змін до договору у судовому порядку, а згідно з встановленими обставинами у справі № 906/1176/17, які не потребують повторного доведення в силу положень ч.4 ст. 75 ГПК України, Договір поставки № 65 від 24.12.2012 року є чинним та зобов`язальні відносини сторін не є припиненими, що в свою чергу свідчить про недоцільність зміни/продовження строку його дії.

Варто зазначити, що позивач підписуючи Договір поставки № 65 від 24.12.2012 року з визначеними строками поставки, повинен був ураховувати його умови та об`єктивно оцінити можливість виконання зобов`язань у передбачені договором строки.

Посилання позивача, що фінансовим планом ДП «Спецлізинг» не передбачено витрат на оплату послуг перевізника та відсутність власного вантажного транспорту в користуванні/володінні покупця, суд вважає безпідставними, оскільки відсутність бюджетних коштів, достатніх для виконання зобов`язання за договором поставки, ніяким чином не є обставиною, наявність якої могла б бути підставою для внесення змін до договору.

Окрім того, позивач ніяким чином не обґрунтував у позові та не навів обставин, з якими б пов`язувалась би необхідність внесення змін до п.1.4, п.2.3, п.4.2, п.4.4, пп.7.1-7-2, 8.7 Договору поставки № 65 від 24.12.2012, виключення в тексті договору слів «не пізніше 31 грудня 2013 року» та «до 31 грудня 2013 року», викладення реквізитів покупця в іншій редакції.

Враховуючи зазначене, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого суду, що запропоновані позивачем зміни та доповнення до укладеного з ДП ВАТ «Вібросепаратор «ВС-Партнер» Договору поставки № 65 від 24.12.2012 не ґрунтуються на нормах діючого законодавства. Відтак, позовні вимоги як безпідставні та необґрунтовані не підлягають до задоволення.

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що юридична особа в порядку ст.42 ГК України здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, а тому укладаючи спірний Договір поставки № 65 від 24.12.12, позивач повинен був оцінити погоджені сторонами умови та відповідно об`єктивно оцінити можливість виконання такого зобов`язання, а особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Зазначене правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою.

Таким чином, заперечення позивача (апелянта), викладені у апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, адже не спростовують наведених судових висновків, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Відповідно до ст.ст.74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п.1 част.1 ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що скаржник не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог та заперечень. Рішення господарського суду Житомирської області від 13.06.2019 року у справі № 906/93/19 ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст.269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Спецагролізинг" на рішення господарського суду Житомирської області від 13.06.2019р. у справі № 906/93/19 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Житомирської області від 13.06.2019р. у справі № 906/93/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу № 906/93/19 повернути господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "23" жовтня 2019 р.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Юрчук М.І.