ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2019 р. Справа№ 910/5557/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Куксова В.В.

Яковлєва М.Л.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Шимко Л.М. за довіреністю від 14.05.2019;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу приватного вищого навчального закладу "Європейський університет"

на рішення господарського суду міста Києва від 22.07.2019 (повний текст складено 23.07.2019)

у справі №910/5557/19 (суддя Марченко О.В.)

за позовом за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "КиївГазТрейд"

до приватного вищого навчального закладу "Європейський університет"

про стягнення 1 282 182,25 грн.,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю "КиївГазТрейд" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до приватного вищого навчального закладу "Європейський університет" (далі - відповідач) про стягнення 2 224 186,56 грн., у тому числі: 2 089 936,16 грн. основного боргу за договором поставки природного газу (для споживачів, що не є побутовими) від 29.12.2018 №252310/Т (далі - договір), 106 587,63 грн. пені, 8 882,31 грн. - 3% річних та 18 780,46 грн. інфляційних втрат коштів.

У процесі розгляду справи відповідач частково сплачував заборгованість, у зв`язку із чим позивачем подавались заяви про зменшення розміру позовних вимог і у останній заяві він просив суд стягнути з відповідача 1 018 983,36 грн. основного боргу, 196 003,28 грн. пені, 16 523,19 грн. - 3% річних та 50672,42грн. інфляційних втрат коштів, а всього 1 282 182,25 грн.

Відповідачем була подана заява, у якій він просив суд розглянути можливість зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій та надати можливість відстрочення виконання рішення суду шляхом зобов`язання сплатити борг у термін до 15.09.2019 у зв`язку з скрутним матеріальним становищем.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22 липня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з приватного вищого навчального закладу "Європейський університет" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "КиївГазТрейд" - 513 983 грн. 36 коп. основного боргу; 16 310 грн. 94 коп. - 3% річних; 46 926 грн. 72 коп. втрат коштів від інфляції; 96 305 грн. 88 коп. пені і 33362 грн. 80 коп. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, приватний вищий навчальний заклад "Європейський університет" звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині надання можливості відстрочення виконання рішення шляхом зобов`язання сплатити борг у термін до 15 вересня 2019 року та ухвалити постанову, якою надати можливість відстрочення виконання рішення.

Заявник вважає, що судом порушено норми процесуального права, оскільки заявником надано докази наявності підстав для відстрочення виконання рішення суду, крім цього, отримана відповідачем копія рішення суду не засвідчена належним чином, оскільки не прошита і не засвідчена відбитком гербової печатки суду.

Позивачем подані письмові пояснення, у яких він заперечує проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що дата, до якої відповідач просив відстрочити виконання рішення, вже настала, а після прийняття рішення сума основного боргу відповідачем сплачена; також вказав, що відповідачем не було доведено у суді першої інстанції підстав для відстрочення виконання рішення.

21 жовтня 2019 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із відрядженням представника.

Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи відхилено судом, оскільки частиною 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, відкладення розгляду справи є правом суду. Основною умовою для відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Проте, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів неможливості направити в судове засідання іншого представника, а неявка представника відповідача у даному випадку, на думку Північного апеляційного господарського суду, не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Представник позивача у судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 29 грудня 2018 року між позивачем, як постачальником, і відповідачем, як споживачем, укладено договір, за умовами якого постачальник зобов`язася передати у власність споживачу у 2019 році природний газ в об`ємах і порядку, передбачених договором, а споживач зобов`язався прийняти та своєчасно оплатити постачальнику вартість газу в розмірах, строки та в порядку, що передбачені договором (пункт 1.1 договору).

Відповідно до пп.2.7.3 п.2.7 договору споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача, та скріплений печаткою (за її наявності), або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу.

У пункті 2.8 договору встановлено, що акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником.

Пунктом 4.6 договору сторони узгодили порядок розрахунків, відповідно до якого, зокрема, оплата вартості планового об`єму поставки газу здійснюється споживачем до 25 числа місяця, що передує місяцю поставки на умовах 100% попередньої оплати планового об`єму постачання газу, визначеного в пункті 1.2 договору.

У разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, споживач сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (підпункт 6.2.2 пункту 6.2 договору).

У період січня-березня 2019 року позивачем на виконання умов договору було поставлено, а відповідачем прийнято газ на загальну суму 2089936,16грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2019 №ОТБИ-000818 на суму 922339,87 грн., від 28.02.2019 №ОТБИ-001808 на суму 651967,19 грн. і від 31.03.2019 №ОТБИ-002829 на суму 515629,10 грн., які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб.

Однак, в порушення умов договору, відповідач оплату здійснював не у повному обсязі та з порушенням встановлених строків, у зв`язку із чим станом на дату подання позову (26.04.2019) заборгованість становила 2 089 036,16 грн., а на час постановлення рішення (22.07.2019) основний борг за поставлений природний газ складав 513 983,36 грн., що підтверджується випискою з рахунку позивача (щодо сплати 370 952,80 грн.) та платіжними дорученнями від 31.05.2019 №1410 на суму 700 000 грн. і від 26.06.2019 №1672 на суму 200000 грн.

Крім суми основного боргу позивач просив стягнути з відповідача 16 523,19 грн. 3% річних, 50 672,42 грн. інфляційних втрат коштів та 196003,28грн. пені.

При розгляді справи у суді першої інстанції відповідач не заперечував наявність і розмір заборгованості, проте, просив суд розглянути можливість зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій та надати можливість відстрочення виконання рішення суду шляхом зобов`язання сплатити борг у термін до 15.09.2019 у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем.

За наслідком розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги про стягнення основного боргу в сумі 513 983,36 грн. є обґрунтованими і доведеними. Щодо застосування відповідальності за порушення строків оплати, суд встановив помилки у розрахунках позивача і прийшов до висновку, що вказані вимоги підлягають задоволенню у наступних розмірах: 16 310,94 грн. - 3% річних, 46 926,72 грн. інфляційних втрат коштів, 192 611,75 грн. пені.

Однак, при цьому, суд визнав за можливе зменшити розмір пені на 50%, у зв`язку з чим стягненню з відповідача підлягає 96 305,88 грн. пені. Щодо клопотання про відстрочення виконання рішення суду, то він визнав його безпідставним.

Відповідач у апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції виключно у частині відхилення його клопотання про відстрочення виконання рішення суду.

Частинами 1, 2 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального права, апеляційний господарський суд встановив, що предметом розгляду даної справи є матеріально-правова вимога про стягнення суми боргу за поставлений природний газ, а також застосування наслідків порушення строків оплати.

Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі договору поставки природного газу (для споживачів, що не є побутовими) від 29.12.2018 №252310/Т, який за своєю правовою природою є договором поставки енергоносіїв приєднаними мережами.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до частин 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач порушив умови договору щодо своєчасної та повної оплати отриманого природного газу, а тому суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в частині стягнення основного боргу.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Позивачем, у відповідності до умов договору, положень ст.546, 625 ЦК України та ст. 343 Господарського кодексу України (далі - ГК України) нараховані пеня, 3% річних та інфляційні втрати коштів, які, згідно обґрунтованого розрахунку, зробленого судом першої інстанції, підлягають частковому задоволенню.

При цьому, суд першої інстанції, скориставшись наданим йому правом, встановленим частиною 3 статті 551 ЦК України та статтею 233 ГК України, дійшов юридично вірного висновку щодо можливості зменшення розміру пені на 50%.

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства, апеляційним господарським судом не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про його відхилення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відстрочення - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Відстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення.

Частиною 3 ст. 331 ГПК України встановлено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача при їх наданні суди, в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто, довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Однак, як вірно встановив суд першої інстанції, у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджували б наявність підстав для вчинення таких дій, як відстрочення виконання судового рішення, а відповідачем не доведено наявності обставин, які б ускладнювали виконання даного рішення.

Щодо посилань відповідача на порушення судом порядку засвідчення копії судового рішення, то суд апеляційної інстанції не бере їх до уваги, оскільки ці доводи не впливають на вирішення питання про законність та обґрунтованість судового рішення, судове рішення розміщено в загальнодоступному Реєстрі, крім того, заявник посилається на положення "Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ", яка не підлягає застосуванню господарськими судами, порядок діловодства у яких визначається "Інструкцією з діловодства в господарських судах України", затвердженою Наказом Державної судової адміністрації України 20.02.2013 №28.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного вищого навчального закладу "Європейський університет" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 22 липня 2019 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22.10.2019.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді В.В. Куксов

М.Л. Яковлєв