РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.09.2019Справа № 920/559/19

за позовом Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області

до Приватного підприємства «Рось»

про стягнення 256.124,17 грн

Суддя Сівакова В.В.

секретар судового засідання Кимлик Ю.В.

За участю представників сторін:

від позивача не з'явився

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

04.07.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області до Приватного підприємства «Рось» про стягнення 256.124,17 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами укладено договір оренди землі від 28.02.2014 строком на 10 років. Проте з 2017 року відповідач використовував передану в оренду земельну ділянку без сплати орендної плати, у зв'язку з чим міський бюджет станом на 31.03.2019 недоотримав кошти у розмірі 224.778,31 грн. Позивачем було направлено на адресу відповідача претензію № 527 від 03.04.2019 з вимогою сплатити заборгованість по орендній платі. Враховуючи те, що відповідачем кошти сплачено не було, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з останнього 256.124,17 грн, з яких 224.778,31 грн основного боргу та 31.345,86 грн пені за неналежне виконання взятих на себе зобов'язань згідно договору оренди землі від 28.02.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 920/559/19 від 09.07.2019 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п'ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

19.07.2019 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2019 відкрито провадження у справі № 920/559/19 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 03.09.2019.

Даною ухвалою суду зобов'язано відповідача протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 22.07.2019 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 231 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, 10, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 07.06.2019 є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 22.07.2019, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 25.07.2019, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення за № 231, а отже відповідач мав подати відзив до 09.08.2019 включно.

27.08.2019 від позивача до суду надійшла заява, в якій позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглядати справу без участі представника позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 920/559/19 від 03.09.2019 у зв'язку з нез'явленням представників позивача і відповідача підготовче засідання відкладено на 17.09.2019.

16.09.2019 від позивача до суду надійшла заява, в якій позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглядати справу без участі представника позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 920/559/19 від 17.09.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.09.2019.

24.09.2019 від позивача до суду надійшла заява, в якій позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглядати справу без участі представника позивача.

Позивач в судове засідання 26.09.3019 не з'явився.

Відповідач в судове засідання 26.09.2019 не з'явився, вимог ухвали про відкриття провадження у справі від 22.07.23019 не виконав, а саме відзив на позовну заяву не подав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки ухвали суду від 03.09.2019 та від 17.09.2019 надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією на адресу, що зазначена вище.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідач ухвали суду від 03.09.2019 та від 17.09.2019 отримав 06.09.2019 та 20.09.2019, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 670 та 743.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представників позивача і відповідача.

В судовому засіданні 26.09.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28.02.2014 між Путивльською міською радою (орендодавець, позивач) та Приватним підприємством «Рось» (орендар, відповідач) було укладено договір оренди землі № б/н (далі - договір).

Відповідно до п. 1 договору згідно рішення 51 сесії 6 скликання Путивльської міської ради від 31.10.2013 орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємства переробної, машинобудівної та іншої промисловості, яка знаходиться за адресою: м. Путивль, вул. Островського, 7.

В подальшому рішенням 80 сесії 6 скликання Путивльської міської ради від 29.10.2015 «Про перейменування вулиць міста Путивля» вулицю Островського перейменовано на вулицю Миколо-Можайська.

Згідно з п. 2 договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 1,6538 га, кадастровий номер :03:012:0130.

Відповідно до п. 7 договору договір укладено на 10 років і діє до 28.02.2024.

Згідно з п. 19 договору передача земельної ділянки орендарю здійснюється у тижневий строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі.

Згідно акту приймання-передачі від 28.02.2014 орендодавець передав, а орендар прийняв в користування земельну ділянку строком на 10 років, у відповідності до її цільового призначення у задовільному стані. Площа земельної ділянки дорівнює 1.6538 га. Земельна ділянка розташована за адресою: Сумська область, м. Путивль, вул. Островського, 7.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором орендну плату повністю не вніс, внаслідок чого виникла заборгованість за період з 01.01.2017 по 31.03.2019 в розмірі 224.778,31 грн та за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання позивачем нараховано пеню в розмірі 31.345,86 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Загальний порядок укладення, зміни і розірвання цивільно-правових договорів врегульовано Главою 53 Цивільного кодексу України. Порядок укладення, зміни і розірвання господарських договорів встановлено Главою 20 Господарського кодексу України

Пунктом 7 ст. 179 Господарського кодексу України визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов'язанні у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Зі змісту статті 632 Цивільного кодексу України вбачається, що ціна в договорі встано влюється за домовленістю сторін, тобто є вільною, за виключенням випадків визначених законом, у яких ціни (тарифи, ставки тощо) встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами міс цевого самоврядування.

Відповідно ч. 1 до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, істотними вважаються насамперед ті умови договору, які названі такими за законом.

Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» визначено, що істотною умовою договору оренди землі є, зокрема орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до п. 4 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 2.661.832,00 грн.

Пунктом 8 договору визначено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі у грошовому розмірі 3% від нормативно грошової оцінки землі, що становить 79.854,96 грн в рік.

Позивачем за спірний період з 01.01.2017 по 31.03.2019 нараховано орендну плату в наступному розмірі:

за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 - 99.901,47 грн;

за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 - 99.901,47 грн;

за період з 01.01.2019 по 31.03.2019 - 24.975,37 грн.

При цьому розрахунок здійснений у розмірі 3% виходячи від нормативної грошової оцінки земельної ділянки 3.330.049,0914 грн (згідно витягу з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки № 370/0/199-18 від 10.07.2018, наданого Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області Відділ у Путивльському районі).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 ст. 632 Цивільного кодексу України регламентовано, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

В силу приписів ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 651 Цивільного кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з п. 12 договору розмір орендної плати переглядається один раз у два роки у разі:

- зміни умов господарювання, передбачених договором;

- зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів;

- зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством;

- погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами;

- в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 33 договору передбачено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв'язується у судовому порядку.

Стаття 30 Закону України «Про оренду землі» визначає, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Частинами 2-3 статті 188 Господарського кодексу України передбачено, що сторона договору, яка вважає за необхідне, зокрема, змінити договір, повинна надіслати пропозицію про це другій стороні, яка у двадцятиденний строк після одер жання такої пропозиції повідомляє іншу сторону про результати її розгляду.

Однак, судом встановлено, що на день вирішення спору сторонами не уклада лось будь-яких змін до договору в частині узгодження нового розміру орендної плати, що підлягає перерахуванню відповідачем до місцевого бюджету.

Відповідно до частин 4-5 статті 188 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінте ресована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Доказів того, що позивач звертався з позовом до суду про спонукання від повідача про внесення змін до договору в частині нового розміру орендної плати не подано.

Суд дійшов висновку, що за відсутності належного оформлення внесених до договору змін щодо розміру орендної плати, у відповідача не виникло зобов'язання по сплаті коштів до місцевого бюджету в іншому розмірі, ніж визначений договором.

Як вже зазначалось вище, сторонами договору було узгоджено розмір оре ндної плати, що сплачується до місцевого бюджету з визначенням її у сумі 79.854,96 грн в рік.

Пункт 14.1.136 ст. 14 Податкового кодексу України (чинна редакція) визначає, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 10 договору орендна плата вноситься у строки встановлені Податковим кодексом України на рахунок власника землі: місцевий бюджет м. Путивль.

Згідно з п. 288.4 ст. 288 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент укладення договору) розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Отже сторонами не встановлено строки виконання зобов'язання орендаря по сплаті орендної плати за договором.

Разом з цим, згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу відповідача надіслано лист № 426 від 05.03.2018 про сплату у місячний термін з дня його отримання заборгованості по орендній паті за період з 01.03.2015 по 28.02.2018 в розмірі 138.266,95 грн. Дана вимога отримана відповідачем 12.03.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення та не заперечується відповідачем.

В подальшому позивачем на адресу відповідача було направлено претензію № 527 від 03.04.2019 з вимогою сплатити заборгованість по орендній платі за період з 01.01.2017 по 31.03.2019 в сумі 224.778,31 грн протягом місяця з дня отримання цієї претензії. Дана вимога отримана відповідачем 22.04.2019, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення та не заперечується відповідачем.

Таким чином, відповідач мав сплатити борг по орендній платі за період з 01.01.2017 по 28.02.2018, що становить 93.164,12 грн (79.854,96 грн (орендна плата за рік) : 12 місяців х 14 місяців) в строк до 11.04.2018 включно. Борг по орендній платі за період з 01.03.2018 по 31.03.2019 в розмірі 86.509,54 грн (79.854,96 грн (орендна плата за рік) : 12 місяців х 13 місяців) відповідач мав сплатити в строк до 24.05.2019 включно.

Проте, матеріали справи свідчать про порушення відповідачем зобов'язання щодо своєчасного внесення орендної плати за договором в повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість, яка за розрахунками суду становить 179.673,66 грн, до складу якої входять суми боргу

за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 - 79.854,96 грн,

за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 - 79.854,96 грн,

за період з 01.01.2019 по 31.03.2019 - 19.963,74 грн (79.854,96 грн : 12 х 3).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 179.673,66 грн боргу з орендної плати є обґрунтованими і підлягають задоволенню та в частині стягнення з відповідача 45.104,65 грн боргу по орендній платі в позові слід відмовити.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Пунктом 13 договору визначено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором,справляється пеня у розмірі 2% несплаченої суми за кожний день прострочення.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов'язання щодо оплати орендної плати, проте позивачем при здійсненні розрахунку пені застосовано подвійну облікову ставку Національного банку України.

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З доданого до позовної заяви розрахунку вбачається, що позивач нарахував пеню в розмірі 31.345,86 грн за прострочення оплати за період з 01.10.2018 по 31.03.2019, виходячи із суми заборгованості, яка станом на 01.10.2018 становила 174.622,30 грн.

Суд не погоджується з таким розрахунком, оскільки позивач нараховує пеню на розмір орендної плати, який не передбачений умовами договору та за невірний період прострочення виконання зобов'язання.

За розрахунками суду виходячи із розміру боргу по сплаті орендної плати за період з 01.01.2017 по 28.02.2018 яка становить 93.164,12 грн пеня у період прострочення з 12.04.2018 по 12.10.2018 складає 16.294,79 грн.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 16.294,79 грн обґрунтовані і підлягають задоволенню.

В частині стягнення 15.051,07 грн пені в позові слід відмовити, оскільки нарахована з порушенням умов договору та вимог чинного законодавства України. Слід зазначити, що нарахування пені за період з 01.10.2018 по 31.03.2019 на суму боргу по сплаті орендної плати за період з 01.03.2018 по 01.10.2018 є безпідставним, оскільки не настав строк виконання грошового зобов'язання.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявність у відповідача обов'язку сплати позивачу коштів в розмірі 45.104,65 грн (орендна плата) та 15.051,07 грн (пеня).

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області обґрунтовані та підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Рось» (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, 10, ) на користь Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області (41500, Сумська область, м. Путивль, вул. князя Володимира, 50, ; місцевий бюджет, м. Путивль, код доходів 18010600, код одержувача 37235451, р/р 8279, банк одержувача Казначейство України, МФО 899998) 179.673 (сто сімдесят дев'ять тисяч шістсот сімдесят три) грн 66 коп. боргу з орендної плати, 16.294 (шістнадцять тисяч двісті дев'яносто чотири) грн 79 коп. пені.

3. Стягнути з Приватного підприємства «Рось» (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, 10, ) на користь Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області (41500, Сумська область, м. Путивль, вул. князя Володимира, 50, ) 2.939 (дві тисячі дев'ятсот тридцять дев'ять) грн 53 коп. витрат по сплаті судового збору.

4. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 10.10.2019.

Суддя В.В.Сівакова