РІШЕННЯ

15 жовтня 2019 року Справа № 913/462/19

Провадження № 19/913/462/19

Розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАГАТ - ТРАНС" (вул. Сватівська, 2 Б, м. Куп`янськ, Харківська область, 63701)

до Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ" (вул. Пивоварова, 5, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93403)

про стягнення 152200 грн 32 коп.

Суддя Господарського суду Луганської області Косенко Т.В.

Секретар судового засідання - Сокрута Н.М.

У засіданні брали участь:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - представник не прибув

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВАГАТ - ТРАНС" звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ" про стягнення пені у розмірі 22234 грн 40 коп. за договором № 27/УЗ/17-14 від 25.07.2017; інфляційних втрат у розмірі 96614 грн 18 коп., 3% річних у розмірі 33351 грн 74 коп. за договорами № 27/УЗ/17-13 та № 27/УЗ/17-14 від 25.07.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договорами № 27/УЗ/17-13 та № 27/УЗ/17-14 від 25.07.2017 та невиконанням рішення Господарського суду Луганської області від 19.02.2019 № 913/587/18.

Ухвалою суду від 27.08.2019 відкрито провадження у справі та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 26.09.2019.

Ухвалою суду від 26.09.2019 оголошено перерву в судовому засіданні на 15.10.2019.

Представники сторін в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового слухання, що підтверджується матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

25.07.2017 між Приватним акціонерним товариством "Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ" (замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВАГАТ - ТРАНС" (виконавець, позивач) укладено договір №27/УЗ/17-13, за умовами п.1.1 якого, замовник доручає, а виконавець зобов`язується виконати роботи по деповському ремонту рухомого складу. Замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи згідно з умовами цього договору.

Сума договору визначається по закінченню строку дії договору на підставі актів виконаних робіт, але не більше 4315919 грн 27 коп. з ПДВ (п.2.1 договору).

Відповідно до п.2.5 договору вартість робіт сплачується замовником виконавцю по факту виконаних робіт на підставі актів виконаних робіт, підписаних уповноваженими представниками сторін протягом 20 робочих днів з моменту їх підписання шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця, зазначений в цьому договорі.

У разі прострочення оплати виконаних робіт замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення (п.4.3.5 договору).

Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до 01.06.2018, а в частині гарантій та взаєморозрахунків - до повного їх виконання (п.8.1 договору).

На виконання умов договору №27/УЗ/17-13 від 25.07.2018 позивач виконав для відповідача обумовлені роботи на загальну суму 828259 грн 42 коп., що підтверджується актами надання послуг, які підписано сторонами та скріплено печатками.

25.07.2017 між Приватним акціонерним товариством "Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ" (замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВАГАТ - ТРАНС" (виконавець, позивач) укладено договір №27/УЗ/17-14, за умовами п.1.1 якого, замовник доручає, а виконавець зобов`язується виконати роботи по деповському ремонту рухомого складу. Замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи згідно умов цього договору.

Сума договору визначається по закінченню строку дії договору на підставі актів виконаних робіт, але не більше 7555692 грн 58 коп. з ПДВ (п.2.1 договору).

Відповідно до п.2.5 договору вартість робіт сплачується замовником виконавцю по факту виконаних робіт на підставі актів виконаних робіт, підписаних уповноваженими представниками сторін протягом 20 робочих днів з моменту їх підписання шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця, зазначений в цьому договорі.

У разі прострочення оплати виконаних робіт замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення (п.4.3.5 договору).

Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до 01.06.2018, а в частині гарантій та взаєморозрахунків - до повного їх виконання (п.8.1 договору).

На виконання умов договору №27/УЗ/17-14 від 25.07.2018 позивач виконав для відповідача обумовлені роботи на загальну суму 758638 грн 56 коп., що підтверджується актами надання послуг, які підписано сторонами та скріплено печатками.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.

Згідно з ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.837 Цивільного кодексу України за договором підряду, до яких відносяться і договори №№27/УЗ/17-13, №27/УЗ/17-14 від 25.07.2018, одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч.1 ст.853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно з ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Приписами ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто - неналежне виконання.

Відповідач свої обов`язки за договором щодо своєчасної оплати виконаних робіт виконав частково, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість у сумі 1486371 грн 98 коп., на яку нараховані пеня, 3 % річних та інфляційні втрати.

У зв`язку з наявною у відповідача заборгованістю позивач звернувся до Господарського суду Луганської області з вимогами про стягнення основної суми заборгованості у сумі 1486371 грн 98 коп., пені у розмірі 230236 грн 59 коп., 3 % річних у сумі 31965 грн 27 коп., інфляційних нарахувань в сумі 76241 грн 10 коп.

Зазначені обставини встановлені в рішенні Господарського суду Луганської області від 19.02.2019 у справі №913/587/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАГАТ - ТРАНС" до Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ" про стягнення 1824814 грн 94 коп. Вказаним рішенням позов задоволено частково; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАГАТ - ТРАНС" заборгованість у розмірі 1486371 грн 98 коп., пеню в розмірі 229429 грн 04 коп., інфляційні нарахування в сумі 76241 грн 10 коп., 3 % річних у розмірі 31787 грн 33 коп., судовий збір у сумі 27357 грн 44 коп.; в іншій частині позову відмовлено.

Зазначене рішення залишене без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 04.06.2019.

Відповідно до ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ураховуючи склад сторін у цій справі та справі №913/587/18, обставини, встановлені судовим рішенням у справі №913/587/18, є преюдиційними для цієї справи.

Предметом позову у цій справі є вимога позивача про стягнення інфляційних витрат за період з листопада 2018 року по травень 2019 року в розмірі 96614 грн 18 коп., 3% річних за період з 14.11.2018 по 13.08.2019 у розмірі 33351 грн 74 коп., пені за період з 14.11.2018 по 26.01.2019 у розмірі 22234 грн 40 коп. за несвоєчасні розрахунки за договорами №№27/УЗ/17-13, №27/УЗ/17-14 від 25.07.2018.

Відносно вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних за період 14.11.2018 по 13.08.2019 у розмірі 33351 грн 74 коп. та інфляційних втрат за період з листопада 2018 року по травень 2019 року в розмірі 96614 грн 18 коп. суд зазначає наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування 3 % річних за період 14.11.2018 по 13.08.2019 у розмірі 33351 грн 74 коп., судом встановлено, що він є арифметично вірним, зробленим відповідно до приписів діючого законодавства, у зв`язку з чим вимога про стягнення з відповідача 3 % річних підлягає задоволенню судом повністю.

Підпунктом 3.2 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" передбачено, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, господарський суд прийшов до висновку про те, що він є арифметично неправильним. Водночас, господарський суд вважає за необхідне навести власний розрахунок інфляційних втрат, зроблений за допомогою програми "Законодавство":

№ і дата актуГранична дата оплатиСума заборгованості в грн.Період нарахування інфляційнихСума інфляційних, грн
Договір №27/УЗ/17-13 від 25.07.2017
792 від 12.12.201711.01.201826693,32Листопад 2018- травень 20191727,10
793 від 12.12.201711.01.201832813,32Листопад 2018- травень 20192123,08
794 від 12.12.201711.01.201826693,32Листопад 2018- травень 20191727,10
795 від 12.12.201711.01.201828693,32Листопад 2018- травень 20191856,51
796 від 12.12.201711.01.201833323,32Листопад 2018- травень 20192156,07
797 від 12.12.201711.01.201832813,32Листопад 2018- травень 20192123,08
798 від 12.12.201711.01.201832813,32Листопад 2018- травень 20192123,08
799 від 12.12.201711.01.201837393,32Листопад 2018- травень 20192419,41
800 від 12.12.201711.01.201836893,32Листопад 2018- травень 20192387,06
802 від 13.12.201712.01.201841513,32Листопад 2018- травень 20192685,98
803 від 13.12.201712.01.201836893,32Листопад 2018- травень 20192387,06
804 від 13.12.201712.01.201836393,32Листопад 2018- травень 20192354,71
805 від 13.12.201712.01.201835393,32Листопад 2018- травень 20192290,01
806 від 13.12.201712.01.201842533,32Листопад 2018- травень 20192751,98
807 від 13.12.201712.01.201835893,32Листопад 2018- травень 20192322,36
811 від 14.12.201715.01.201841513,32Листопад 2018- травень 20192685,98
812 від 14.12.201715.01.201835393,32Листопад 2018- травень 20192290,01
813 від 14.12.201715.01.201835393,32Листопад 2018- травень 20192290,01
845 від 22.12.201723.01.,00Листопад 2018- травень 20198511,05
92 від 01.02.201801.03.201867666,66Листопад 2018- травень 20194378,15
Договір №27/УЗ/17-14 від 25.07.2017
754 від 04.12.201702.01.201848449,56Листопад 2018- травень 20193134,77
801 в353474,56ід 12.12.201711.01.201860463,00Листопад 2018- травень 20193912,06
844 від 22.12.201723.01.,00Листопад 2018- травень 201915823,57
432 від 30.06.201827.07.,00Листопад 2018- травень 201919710,59
Усього96170,48

У зв`язку з цим, з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати за період з листопада 2018 року по травень 2019 року в сумі 96170 грн 48 коп.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за період з 14.11.2018 по 26.01.2019 у розмірі 22234 грн 40 коп. суд зазначає наступне.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідач у клопотанні №05/юд-09041 від 04.09.2019 просить зменшити розмір пені на 80 % до 4446 грн 88 коп.

На підтвердження свого скрутного становища відповідачем надано: Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2017 рік, з якого вбачається, що збиток підприємства складає 1694460 тис. грн.; Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2018 рік, з якого вбачається, що збиток підприємства складає 195483 тис. грн.; постанову від 25.05.2017 ВП №50565089 старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт коштів боржника в межах суми звернення стягнення 590093630 грн 99 коп.

Частинами 1 та 2 ст.233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У частині 3 ст.551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Ураховуючи необхідність дотримання балансу майнових та інших інтересів сторін та засад справедливості і розумності, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача №05/юд-09041 від 04.09.2019 про зменшення розміру штрафних санкцій, зменшивши розмір пені на 50 %.

Отже з відповідача підлягає стягненню пеня в сумі 11117 грн 20 коп.

Ураховуючи вищенаведене, позов підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

При зверненні з позовом до суду позивачем сплачено судовий збір за платіжним дорученням №1827 від 08.08.2019 у розмірі 2283 грн 01 коп., у той час як, виходячи з розміру заявлених позовних вимог (152200 грн 32 коп.), повинен був сплачений судовий збір у сумі 2283 грн 00 коп.

З огляду на викладене, на цей час існує переплата судового збору в загальній сумі 00 грн 01 коп., який відповідно до приписів Закону України "Про судовий збір" може бути повернутий ухвалою господарського суду за клопотанням особи, яка його сплатила.

Судовий збір в сумі 2283 грн 00 коп. покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог, згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо судових витрат на правничу допомогу в сумі 10000 грн 00 коп., заявлених у позовній заяві, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч.3 ст.126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 221 Господарського процесуального кодексу України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Суд враховує, що позивачем не надано доказів фактичного понесення витрат за надання професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 10000 грн 00 коп. (платіжного доручення, банківської виписки, квитанції, тощо). Так само, позивачем (його представником) не було заявлено до закінчення судових дебатів про надання доказів понесення відповідних витрат протягом встановленого законом строку після ухвалення судом рішення.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заявлених до стягнення витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою, у розмірі 10000 грн 00 коп.

Керуючись ст.ст.123, 129, 232, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАГАТ - ТРАНС" до Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ" про стягнення 152200 грн 32 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ" (вул. Пивоварова, 5, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93403, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАГАТ - ТРАНС" (вул. Сватівська, 2 Б, м. Куп`янськ, Харківська область, 63701, ) пеню в сумі 11117 грн 20 коп., інфляційні втрати в сумі 96170 грн 48 коп., 3 % річних у сумі 33351 грн 74 коп., судовий збір у сумі 2276 грн 34 коп., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 Господарського процесуального кодексу України та порядку, визначеному пп.17.5 п.17 ч.1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 21.10.2019.

Суддя Т.В. Косенко