ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.10.2019 м.Харків Справа № 905/1996/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при секретарі судового засідання Григор`євій М.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Донбаська насосна компанія, м.Павлоград, Дніпропетровська область

до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю Шахта Білозерська, м.Білозерське, м.Добропілля, Донецька область

про стягнення 96182,99грн.

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

Суть справи:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Донбаська насосна компанія, м.Павлоград, Дніпропетровська область звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Шахта Білозерська, м.Білозерське, м.Добропілля, Донецька область, про стягнення 92019,44грн., з яких: 40461,64грн. основний борг; 27539,89грн. пеня; 19583,69грн. інфляційні втрати; 4434,22грн. 3%.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки №2670-ШБ-УМТС від 06.06.16р. в частині оплати отриманого товару.

Автоматичним розподілом автоматизованої системи документообігу господарського суду Донецької області сформовано судову справу, якій присвоєно єдиний унікальний номер судової справи №905/1996/18.

Ухвалою господарського суду від 31.10.18р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1996/18; дану справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання призначено на 20.11.18р.

20.11.18р. відповідачем надано відзив, за змістом якого заявлено про сплив позовної давності щодо вимог позивача про стягнення пені; вказано про застосування оперативно-господарської санкції до позивача; просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 20.11.18р. відкладено судове засідання на 11.12.18р.

10.12.18р. через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

11.12.18р. судом постановлена ухвала про оголошення перерви в судовому засіданні до 27.12.18р.

22.12.18р. до суду від відповідача надійшли письмові заперечення на відповідь на позовну заяву.

26.12.18р. до канцелярії суду надано клопотання позивача №12-498/18 від 26.12.18р. про зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 27.12.18р. зупинено провадження у справі №905/1996/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Донбаська насосна компанія, м.Павлоград, Дніпропетровська область до Товариства з додатковою відповідальністю Шахта Білозерська, м.Білозерське, м.Добропілля, Донецька область про стягнення 92019,44грн. до розгляду господарським судом Донецької області справи №905/2336/18 та набрання судовим рішенням законної сили.

Ухвалою суду від 27.05.19р. поновлено провадження у справі №905/1996/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Донбаська насосна компанія, м.Павлоград, Дніпропетровська область до Товариства з додатковою відповідальністю Шахта Білозерська, м.Білозерське, м.Добропілля, Донецька область про стягнення 92019,44грн., справу №905/1996/18 визначено розглядати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 18.06.2019р.

Ухвалою суду від 18.06.19р. підготовче засідання відкладено на 09.07.19р.

19.06.19р. через канцелярію суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог №06-274/19 від 12.06.19р.

Ухвалою суду від 09.07.19р. прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Донбаська насосна компанія, м.Павлоград, Дніпропетровська область №06-274/19 від 12.06.19р. про збільшення розміру позовних вимог; продовжено строк підготовчого провадження по справі №905/1996/18 на 30 днів; підготовче засідання відкладено на 14.08.2019р.

13.08.19р. на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання №б/н від 13.08.19р. про зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 14.08.19р. провадження у справі №905/1996/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Донбаська насосна компанія, м.Павлоград, Дніпропетровська область до Товариства з додатковою відповідальністю Шахта Білозерська, м.Білозерське, м.Добропілля, Донецька область про стягнення 96182,99грн. зупинено до розгляду Східним апеляційним господарським судом справи №905/2336/18 та набрання судовим рішенням законної сили.

10.09.19р. від Товариства з обмеженою відповідальністю Донбаська насосна компанія через канцелярію суду надійшло клопотання №б/н від 10.09.19р. про поновлення провадження у справі №905/1996/18.

Ухвалою суду від 20.09.19р. поновлено провадження у справі 905/1996/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Донбаська насосна компанія, м.Павлоград, Дніпропетровська область до Товариства з додатковою відповідальністю Шахта Білозерська, м.Білозерське, м.Добропілля, Донецька область про стягнення 96182,99грн. та підготовче засідання призначено на 01.10.19р.

01.10.19р. на електрону адресу суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення розгляду справи.

Ухвалою суду від 01.10.19р. відмовлено у задоволені клопотання Товариства з додатковою відповідальністю Шахта Білозерська, м.Білозерське, м.Добропілля, Донецька область про зупинення розгляду справи №905/1996/18; закрито підготовче провадження у справі №905/1996/18 та справу призначено до судового розгляду по суті на 22.10.19р.

Представники сторін у судове засідання 22.10.19р. не з`явились, про місце, час та дату судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, що представники сторін в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, суд вважає за необхідне розглянути спір по суті за наявними матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

06.06.2016р. між позивачем (постачальник) Товариством з обмеженою відповідальністю Донбаська насосна компанія та відповідачем (покупець) Товариством з додатковою відповідальністю Шахта Білозерська укладений договір поставки №2670-ШБ-УМТС, згідно, якого постачальник в порядку та на умовах, передбачених даним договором, зобов`язується поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, код ГК (продукція), в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в даному договорі та специфікаціях, які є невід`ємними частинами даного договору, а покупець зобов`язується прийняти у власність та оплатити продукцію, яка постачається у відповідності до умов даного договору (п.п.1.1., 1.2. договору).

Згідно п.4.1. договору поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками та у строки, узгоджені сторонами у специфікаціях до даного договору. Під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, однорідної за своїми якісними показниками, яка супроводжується одним документом про якість та/або одним товаросупровідним документом.

Відповідно до п.4.2. договору умови поставки продукції DDP, згідно Інкотермс-2010, з урахуванням умов та застережень, що містяться в даному договорі та/або відповідних специфікаціях до договору. Узгоджене місце призначення поставки вказується сторонами у відповідних специфікаціях до договору. Постачальник несе всі видатки, пов`язані з поставкою продукції, до моменту її поставки в узгоджене місце призначення поставки. У випадку якщо сторонами у специфікаціях обумовлюються інші умови поставки, взаємовідносини сторін будуть регулюватися положеннями, узгодженими сторонами у відповідних специфікаціях до договору.

Пунктом 4.3. договору визначено, що постачальник зобов`язаний надати покупцю наступні документи: - рахунок, - податкову накладну, видаткову накладну, відповідні товаросупровідні накладні (залізничну/товарно-транспортну накладну); - сертифікат якості завода-виробника та/або паспорт; - сертифікат відповідності (у випадку, якщо продукція підлягає обов`язковій сертифікації); - рішення Держгірпромнагляду (у випадку, якщо отримання даного документа обов`язково згідно нормам діючого законодавства); - інструкцію (керівництво) по експлуатації (у випадку, якщо даний документ передбачений); - технічну документацію, передбачену п.2.4. даного договору.

Згідно п.4.5. договору покупець вправі затримати оплату за продукцію у разі ненадання та/або несвоєчасного надання оригіналів рахунків, податкових накладних, а також інших документів, надання або передача яких постачальником є обов`язковою в силу договору, при цьому, покупець не несе відповідальності за таку затримку оплати.

Датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником (п.4.7. договору).

Умовами п.п.5.1., 5.2., 5.4. договору передбачено, що загальна сума договору визначається загальною сумою всіх специфікацій, які є невід`ємною частиною даного договору. Ціни на продукцію, що постачається постачальником, встановлюються сторонами у відповідних специфікаціях до договору. Розрахунки за продукцію що постачається постачальником по даному договору здійснюються покупцем в порядку та строки узгоджені сторонами у відповідних специфікаціях, які є невід`ємними частинами даного договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Відповідно до п.6.8. договору у випадку несвоєчасної оплати продукції покупець, за письмовою вимогою постачальника, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочки оплати від вартості несвоєчасно оплаченої продукції, однак не більше 5% від вартості не своєчасно оплаченої продукції.

Даний договір вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін. Сторони дійшли згоди, що у випадку належного виконання обома сторонами своїх обов`язків, строк дії договору встановлюється до 31.12.2017р. включно (п.8.1. договору).

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками юридичних осіб.

05.12.2016р. сторонами підписано специфікацію, якою визначено найменування, кількість, ціну, умови поставки, строки поставки та оплати товару.

Згідно специфікації №б/н від 05.12.2016р. сторонами узгоджено, що позивач (постачальник) постачає покупцю (відповідачу) товар повітронагрівач ВНВ 113-411.22-01.ХЛЗ у кількості 12 шт., загальною вартістю 374644,80 грн. Строк поставки до 31.12.2016р.

Умови поставки, місце поставки: DDP (Інкотермс 2010) Донецька обл., м.Білозерське, Добропільський район, вул.Строїтельна, 17, для ТДВ Шахта Білозерська (п.2 специфікації).

Розрахунки за продукцію, яка постачається постачальником за цією специфікацією до договору, здійснюється покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 (п`яти) робочих днів з 60 календарного дня від дати поставки продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та при умові надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної та документів, передбачених умовами договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця (п.5 специфікації).

Специфікація підписана представниками сторін договору та скріплена печатками підприємств.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підставі видаткової накладної №03091 від 09.03.2017р. було поставлено відповідачу товар на загальну суму 374644,80 грн., який був прийнятий представником відповідача, що підтверджується підписом представника та штампом підприємства відповідача на відповідній видатковій накладній без зауважень та заперечень.

Повноваження особи, яка приймала та підписувала видаткову накладну з боку відповідача підтверджуються наявним в матеріалах справи нарядом №186 від 09.03.2017р. на отримання ТМЦ.

Вказана видаткова накладна має посилання на договір поставки №2670-ШБ-УМТС від 06.06.2016р., специфікацію від 05.12.2016р.

Відповідно до банківських виписок за 31.07.2017р., за 16.08.2017р., за 28.09.2017р. відповідачем здійснено часткову оплату повітронагрівача, поставленого на підставі договору №2670-ШБ-УМТС від 06.06.2016р., у загальній сумі 334183,16 грн.

Факт отримання від позивача товару з боку відповідача за вищевказаним договором не спростований.

Таким чином, за твердженням позивача, відповідач в порушення умов договору поставки №2670-ШБ-УМТС від 06.06.2016р. та специфікації №б/н від 05.12.2016р. до нього, зобов`язання щодо оплати поставленого товару виконав не своєчасно та не в повному обсязі.

Отже, за відповідачем рахується заборгованість за вищезазначеним договором з оплати товару, отриманого за видатковою накладною №03091 від 09.03.2017р., в загальному розмірі 40461,64грн.

Крім суми основного боргу, позивачем на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом) нараховані та пред`явлені до стягнення 3% річних у розмірі 5212,341грн., інфляційні втрати у розмірі 22969,05грн. та на підставі п.6.8 договору пеня у розмірі 27539,89грн.

Надаючи правову кваліфікацію вказаним обставинам, суд виходить з наступного:

Внаслідок укладення договору поставки №2670-ШБ-УМТС від 06.06.2016р. між сторонами згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Разом з тим, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Як визначено положеннями ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами п.4.1. договору поставки сторонами узгоджено, що поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками та у строки, узгоджені сторонами у специфікаціях до даного договору.

Разом з тим, відповідно до п.5 специфікації №б/н від 06.06.2016р. до договору розрахунки за продукцію, яка постачається постачальником за цією специфікацією до договору, здійснюється покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 (п`яти) робочих днів з 60 календарного дня від дати поставки продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та при умові надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної та документів, передбачених умовами договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

В свою чергу, згідно п.4.3. договору постачальник зобов`язаний надати покупцю одночасно з поставленою продукцією наступні документи: рахунок; податкову накладну; видаткову накладну; відповідні товаросупровідні накладні (залізничну/товарно-транспортну накладну); сертифікат якості заводу виробника та/або паспорт; сертифікат відповідності (у випадку, якщо продукція підлягає обов`язковій сертифікації); дозвіл Держгірпромнагляду (в разі, якщо отримання даного документу є обов`язковим згідно норм чинного законодавства); інструкцію по експлуатації (в разі, якщо даний документ передбачений); технічну документацію, передбачену п.2.4 даного договору.

Відповідно до п.4.5. договору сторонами передбачено, що в разі не отримання документів, передача яких є обов`язковою за договором, покупець має право затримати оплату за продукцію.

Суд зазначає, що виставлення рахунків за змістом означених положень договору не є відкладальною умовою у розумінні ст.212 Цивільного кодексу України.

Крім того, за своєю природою рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати кошти.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 29.09.2009р. у справі №3-3902к09, від 29.09.2009р. у справі №37/405, а також у постанові Верховного Суду від №910/9472 від 23.01.18р., в яких суд зазначив, що рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати певні кошти та ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні ст.212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст.613 Цивільного кодексу України; а отже, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку сплатити за надані послуги.

Відповідно до ст.662 ЦК України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Як зазначено вище за умовами п.4.3. договору товаросупровідні документи повинні надаватись покупцю одночасно з продукцією.

Відповідно до п.2.2. договору приймання продукції здійснюється на підставі фактичних даних якості та кількості у відповідності зі звичаєм ділового обігу. Під звичаєм ділового обігу сторони розуміють перевірку дотримання постачальником умов даного договору стосовно кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та/або упаковки продукції у відповідності до Інструкції, затвердженої постановою Держарбітражу від 15.06.1965р. №П-6 зі змінами та доповненнями та Інструкції, затвердженої постановою Держарбітражу від 25.04.1966р. №П-7 зі змінами та доповненнями, в частині, що не суперечить умовам даного договору.

Згідно з п.12 Інструкції «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості» від 15.06.1965р. №П-6 приймання продукції по кількості здійснюється за транспортними та супровідними документами (рахунком фактурі, специфікації, опису, упакувальним ярликам та інш.) відправника (виробника). Відсутність зазначених документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції і в акті вказується, які документи відсутні.

Згідно з п.14 Інструкції «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості» від 25.04.1966р. №П-7 приймання продукції по якості і комплектності здійснюється в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними й особливими умовами постачання, іншими обов`язковими для сторін правилами, а також по супровідним документам, що засвідчують якість і комплектність, що поставляється продукції (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення по якості, рахунок-фактура, специфікація і т.п.). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що надійшла, і в акті вказується, які документи відсутні.

Тобто, відсутність передачі товаросупровідної документації має оформлюватися відповідним актом.

Докази того, що при підписанні спірної видаткової накладної відповідач не отримав ані рахунки-фактуру, ані інші товаросупровідні документи в матеріалах справи відсутні.

Крім того, згідно п.4.4. договору в разі поставки продукції без товаросупровідної документації, що має наслідком неможливість здійснити приймання продукції по кількості, якості, асортименту, комплектності, покупець має право відмовитись від приймання такої продукції.

Проте, відповідач від поставленого товару не відмовився, при отриманні товару відповідачем жодних заперечень щодо неналежності виконання постачальником прийнятих за договором зобов`язань з поставки товару, в тому числі щодо неналежної якості та неналежної комплектності не подавалось.

Тобто, товар був поставлений постачальником та прийнятий належним чином відповідачем без застережень щодо недоліків та відсутності необхідних товаросупровідних документів, а отже у відповідача відсутні підстави для затримання оплати за поставлений товар.

З огляду на зазначене, враховуючи, що відповідачем не надано доказів відмови від прийняття товару, відмови від договору, повернення позивачу товару, складання акту щодо ненадання позивачем разом з товаром товаросупровідної документації, а приймання відповідачем товару підтверджується підписом та штампом відповідача у відповідній накладній та частковою оплатою поставленого товару, суд дійшов висновку, що позивач свої зобов`язання щодо поставки товару за договором №2670-ШБ-УМТС від 06.06.16р. виконав належним чином, а відтак відповідач не звільняється від обов`язку сплатити вартість отриманого товару.

За вказаних підстав, відповідач мав сплатити вартість товару, отриманого від позивача згідно видаткової накладної №03091 від 09.03.2017р. до 15.05.2017р. (включно).

Оплата вартості отриманого товару здійснена частково на суму 334183,16 грн. та прострочена заборгованість складає 40461,64 грн.

Враховуючи, наведені вище норми законодавства та встановлені судом фактичні обставини щодо отримання відповідачем товару за договором №2670-ШБ-УМТС від 06.06.2016р. згідно видаткової накладної №03091 від 09.03.2017р. у останнього виникло зобов`язання з його оплати.

Сплату вищевказаної суми заборгованості боржником не здійснено, доказів перерахування коштів на користь позивача суду не надано, документів, які б підтверджували безпідставність нарахування заборгованості, контррозрахунку заборгованості, а також матеріалів, які б спростовували твердження позивача, суду також не надано.

Таким чином, відповідач свої зобов`язання за договором поставки №2670-ШБ-УМТС від 06.06.2016р. щодо повної оплати поставленого товару у строки обумовлені сторонами договору поставки та специфікації від 05.12.2016р., не виконав, а отже прострочив виконання зобов`язання, у розумінні ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України. Доказів зворотного суду не надано.

За таких обставин, враховуючи викладене, позов в частині вимог про стягнення основного боргу в сумі 40461,64 грн. підлягає задоволенню.

Судом не приймаються до уваги заперечення відповідача щодо застосування до позивача оперативно-господарської санкції, з наступних підстав.

У відповідності до ч.2 ст.237 Господарського кодексу України порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором.

Оперативно-господарські санкції мають виключно договірний характер, порядок їх застосування також має бути визначений договором.

Відповідно до ч.2 ст.235 Господарського кодексу України до суб`єкта який порушив господарське зобов`язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції застосування яких передбачено договором.

Згідно п.5.8 договору зобов`язання постачальника здійснити поставку у відповідності до умов договору, специфікацій до договору забезпечуються оперативно-господарською санкцією. Під оперативно-господарською санкцією розуміється право покупця отримати суму нарахованих штрафних санкцій, завданих невиконанням договору та збитків з сум, які підлягають сплаті постачальнику. Оперативно-господарська санкція застосовується до постачальника після того, як він не сплатив в строк, направлений на його адресу розрахунок штрафних санкцій та/або збитків, згідно умов даного договору. Про застосування оперативно-господарської санкції покупець зобов`язаний письмово повідомити постачальника.

Відповідно до п.6.2.1, п.6.2.2 договору у разі не поставки Продукції або поставки Продукції з порушенням строків, передбачених в договорі або відповідній специфікації, Постачальник несе наступну відповідальність: у разі прострочення поставки продукції у межах 10 календарних днів Постачальник за письмовою вимогою Покупця, сплачує Покупцю штраф в розмірі 5% від вартості Продукції, що поставляється за відповідною специфікацією; у разі прострочення поставки продукції понад 10 календарних днів, Постачальник, за письмовою вимогою Покупця, починаючи з 11 календарного дня сплачує неустойку в розмірі 0,1% від вартості не поставленої продукції або продукції, поставленої з порушенням строків, за кожен день прострочення.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що рішенням господарського суду Донецької області від 10.04.2019р. по справі №905/2336/18 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбаська насосна компанія», м.Павлоград Дніпропетровської області до Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська», м.Добропілля Донецької області про: 1) визнання вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбаська насосна компанія» штрафних санкцій, передбачених п.п.6.2.1, 6.2.2 договору поставки №2670-ШБ-УМТС від 06.06.2016р., а саме: штрафу в розмірі 5% від вартості продукції, що постачається по відповідній специфікації, та неустойки в розмірі 0,1% від вартості не поставленої продукції або продукції, поставленої з порушенням строків, за кожний день прострочення, такими, до яких спливла позовна давність; 2) скасування оперативно-господарської санкції відповідача, застосованої до позивача на підставі п.5.8 договору поставки №2670-ШБ-УМТС від 06.06.2016р. на суму 44 208,09 грн., яка полягає в праві відповідача отримати суму нарахованих штрафних санкцій і збитків у зв`язку з поставкою продукції за видатковою накладною №03091 від 09.03.2017р. на суму 374 644,80 грн., із сум, що належать виплаті постачальнику (позивачу) за поставлену продукцію, задоволено частково.

Скасовано оперативно-господарську санкцію Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська», застосовану до Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбаська насосна компанія» на підставі п.5.8 договору поставки №2670-ШБ-УМТС від 06.06.2016р. на суму 44 208,09 грн., яка полягає в праві Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» отримати суму нарахованих штрафних санкцій і збитків у зв`язку з поставкою продукції за видатковою накладною №03091 від 09.03.2017р. на суму 374 644,80 грн., із сум, що належать виплаті постачальнику за поставлену продукцію.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.09.2019р. рішення господарського суду Донецької області від 10.04.2019р. по справі №905/2336/18 залишено без змін.

Таким чином, на момент ухвалення судом рішення по даній справі, оперативно-господарська санкція Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська», застосована до Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбаська насосна компанія» на підставі п.5.8 договору поставки №2670-ШБ-УМТС від 06.06.2016р. є скасованою.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та пред`явлено до стягнення 3% річних (нарахування здійснено за період з 16.05.17р. по 30.07.17р. на суму 374644,80грн., з 31.07.17р. по 15.08.17р. на суму 324644,80грн., з 16.08.17р. по 27.09.17р. на суму 100000,00грн., з 28.09.17р. по 18.06.19р. на суму 40461,64грн.) в загальному розмірі 5212,41грн. та інфляційні витрати (нарахування здійснено за період з 16.05.17р. по 31.07.17р. на суму 374644,80грн., з 01.09.17р. по 30.09.17р. на суму 100000,00грн., з 01.10.17р. по 31.12.17р. на суму 40461,64грн., з 01.01.18р. по 31.12.18р. на суму 40461,64грн., з 01.01.19р. по 31.05.19р. на суму 40461,64грн.) в загальному розмірі 22969,05грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що позивачем вірно визначений період нарахування річних та арифметично вірно здійснено розрахунок.

З наведених підстав, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в сумі 5212,41грн.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.18р. у справу №910/24266/16 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

За приписами ч.2 п.3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений відповідною Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума боргу яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладеній у Постанові від 07.08.2019 року у справі № 905/1302/18.

Перевіривши розрахунок інфляційних нарахувань, суд дійшов висновку, що позивачем невірно визначений період та базу для нарахування інфляційних нарахувань, наданий розрахунок є арифметично невірним.

Здійснивши перерахунок інфляційних нарахувань за червень 2017р. на суму 374644,80грн., за липень 2017р. на суму 324644,80грн., за серпень 2017р. на суму 100 000,00грн., за період з вересня 2017р. по травень 2019р. на суму 40461,64грн., суд дійшов висновку, що розмір інфляційних нарахувань, який підлягає стягненню становить 14753,83грн.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення інфляційних нарахувань підлягають частковому задоволенню в сумі 14753,83грн.

Крім 3% річних та інфляційних нарахувань, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 27539,89 грн. (нарахування здійснено за період з 16.05.17р. по 30.07.17р. на суму 374644,80грн., з 31.07.17р. по 15.08.17р. на суму 324644,80грн., з 16.08.17р. по 27.09.17р. на суму 100000,00грн., з 28.09.17р. по 16.11.17р. на суму 40461,64грн.).

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Водночас, порушення зобов`язано є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За вимогами ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки. Договірна неустойка встановлюється за згодою сторін, тобто її розмір та умови застосування визначаються виключно на їх власний розсуд.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 Господарського кодексу України).

У відповідності до норм ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Приписами ч.1 ст.230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п.6.8 договору у випадку несвоєчасної оплати продукції покупець, за письмовою вимогою постачальника, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочки оплати від вартості несвоєчасно оплаченої продукції, однак не більше 5% від вартості не своєчасно оплаченої продукції.

У відзиві відповідач заявив необхідність застосування судом позовної давності до вимог позивача про нарахування пені.

Відповідно до статей 256, 258 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з частиною 1 статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява подана до суду - 29.10.2018р., про що свідчить відповідний штамп канцелярії господарського суду Донецької області на даному документі.

Виходячи з викладеного, слідує, що строк позовної давності у частині вимог про стягнення пені нарахованої за видатковою накладною №03091 від 09.03.2017р. за період з 16.05.2017р. по 28.10.2017р. щодо нарахованої штрафної санкції сплинув.

Відтак, суд задовольняє клопотання відповідача, застосовує строк позовної давності до цих вимог та відмовляє у їх задоволенні в цій частині.

Як встановлено судом, відповідачем повна оплата за поставлений товар у встановлений строк не здійснена, а отже є наявними підстави для застосування відповідальності передбаченої п.6.8 договору та обов`язок Товариства з додатковою відповідальністю Шахта Білозерська сплатити пеню за час прострочення, за виключенням періоду щодо якого застосовується строк позовної давності, починаючи з 29.10.2017р. по 16.11.2017р., що дорівнює загальному розміру 568,68грн.

Відтак, стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 568,68грн.

Розрахунок 3% річних, інфляційних втрат та пені судом здійснено за допомогою програмного забезпечення Ліга Закон.

Відповідно до ст.13Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову частково.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, згідно ст.1 Закону України Про судовий збір судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Частиною 1 ст.4 Закону встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Законом України Про Державний бюджет України на 2018рік №2246-VIII від 07.12.2017р. розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2018р. встановлений на рівні 1762,00грн.

Частиною 2 ст.4 зазначеного Закону визначений розмір ставок судового збору, що справляється за подання позовних заяв до господарського суду, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З позовних заяв немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, у розумінні ч.2 ст.4 Закону України Про судовий збір судовий збір при поданні позовної заяви майнового характеру стягнення суми у загальному розмірі 96182,99грн., становив 1762,00 грн. (1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Як встановлено судом, позивачем до позовної заяви додано платіжне доручення №426 від 26.10.2018р. про сплату судового збору в сумі 1841,00грн.

Відповідно до ст.7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Проте, відповідного клопотання позивачем суду не заявлено.

Суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутись з відповідним клопотанням до суду і після ухвалення рішення по справі.

Керуючись статями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Донбаська насосна компанія, м.Павлоград, Дніпропетровська область до Товариства з додатковою відповідальністю Шахта Білозерська, м.Білозерське, м.Добропілля, Донецька область про стягнення 96182,99грн., з яких: 40461,64грн. основний борг; 27539,89грн. пеня; 22969,05грн. інфляційні втрати; 5212,41грн. 3% річних, задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Шахта Білозерська (85013, Донецька область, м. Добропілля, м.Білозерське, вул. Строїтельна, б. 17, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Донбаська насосна компанія (51400, Дніпропетровська область, м.Павлоград, вул. Крилова, буд. 25, ) суму основного боргу 40461,64 грн., 3% річних в сумі 5212,41грн., інфляційні витрати в сумі 14753,83грн., пеню в сумі 568,68грн. та судовий збір в розмірі 1117,41грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області.

Рішення складено та підписано 22.10.19р.

Суддя М.О. Лейба