ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2019 р. м. Київ Справа № 911/2011/19

Суддя Конюх О.В., при секретарі судового засідання Кубей В.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний Дім «Інфанта», м. Київ,

до відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Петрівка 35», Київська обл., село Стоянка Києво-Святошинського району,

про стягнення 29 394,93 грн.

без виклику учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельний Дім «Інфанта», м. Київ (далі ТОВ «ТД «Інфанта») звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 02.08.2019 до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівка 35», с. Стоянка Києво-Святошинського району (далі по тексту ТОВ «Петрівка 35»), в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором поставки від 17.10.2017 № ПІ 52 в розмірі 29 394,93 грн., з яких: 24 969,22 грн. основний борг, 3 595,57 грн. пеня, 305,79 грн. 3% річних, 524,35 грн. інфляційні втрати, та покласти на відповідача витрати на сплату судового збору в розмірі 1 921,00 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 12.08.2019 позовну заяву ТОВ «ТД «Інфанта» від 02.08.2019 залишено без руху з підстав невідповідності її вимогам, викладеним у статті 164 Господарського процесуального кодексу України та встановлено спосіб і строк для усунення виявлених недоліків вказаної позовної заяви.

21.08.2019 до господарського суду Київської області від позивача надійшла заява від 20.08.2019 про усунення недоліків у спосіб і строк, встановлені ухвалою господарського суду Київської області від 12.08.2019.

Ухвалою суду від 23.08.2019 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №911/2011/19, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи). Цією ж ухвалою постановлено, що відповідач має право подати відзив протягом 15 днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі, встановлено позивачу строк для подачі відповіді на відзив протягом 5 днів з дня отримання відзиву, встановлено відповідачу строк для подачі заперечень на відповідь на відзив протягом 5 днів з дня отримання відповіді.

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч.ч. 1-2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Станом на 17.10.2019 відповідач відзив на позов не подав, не заявив клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та не подав відзив на позовну заяву. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яким суд направляв відповідачу на належну адресу копію ухвали про відкриття провадження у справі, повернулось на адресу суду з відміткою підприємства зв`язку від 27.09.2019 «за закінченням строку зберігання».

Відповідно до частини 3 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Згідно до пункту 5 частини 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 23.04.2018 у справі № 916/3188/16, відповідно до якої сам лише факт не отримання стороною справи кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав копії судових рішень за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною неявки в судові засідання, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів. Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Так, 17.10.2017 між ТОВ «Петрівка 35» та ТОВ «ТД «Інфанта» укладено договір поставки №ПІ52, відповідно до умов якого:

- Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, та у відповідності з замовленням покупця, поставити у власність товар разом з товаросупроводжувальною документацією, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цін, узгоджених в специфікації (пункт 1.1договору);

- Право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної на складі покупця, яка засвідчує момент передачі товару (п.1.2 договору);

- Поставка товару здійснюється партіями. Партією товару є кількість товару, що поставляється за окремими замовленнями (п.3.1 договору);

- Постачальник зобов`язується здійснити поставку певної кількості товару (партії) на умовах DDP у відповідності до правил Інкотермс 2010 «Офіційні правила тлумачення торгівельних термінів Міжнародної торгової палати», за адресою та в строк, вказані у замовлення або дотримуючись графіку поставки товару. Умови транспортування (температура, вологість, санітарний стан транспортних засобів та інше) повинні відповідати вимогам нормативної документації України на кожний вид транспорту (п.3.2 договору);

- Ціна на товар формується в українській національній грошовій одиниці, включаючи ПДВ, за винятком товарів, що звільнені від оподаткування податком на додану вартість згідно діючого законодавства (п.5.2 договору);

- Ціна конкретної партії товару визначається виходячи із специфікації, замовлення покупця, накладних на товар та актів про виявлені недоліки товару, які підтверджують кількість фактично прийнятого покупцем товару, поставленого постачальником згідно цього договору (пункт 5.3.1 договору);

- Покупець перераховує на кожні 7 банківських днів на рахунок постачальника грошові кошти за реалізований товар (п.5.5 договору);

- За підсумками кожного місяця покупцем надаються постачальнику акти звірки взаєморозрахунків. Постачальник зобов`язаний підписати акти звірки взаєморозрахунків протягом 10 днів з моменту його отримання від покупця або в такий самий строк надати письмові мотивовані зауваження. В разі якщо покупець у вищезазначений термін не отримає підписаний акт взаєморозрахунків або мотивовані зауваження на нього акт вважається погодженим постачальником, а суми розрахунків підтвердженими (п.5.7 договору);

- У випадку несвоєчасної оплати за поставлений товар покупець на вимогу постачальника сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу (п.6.5 договору);

- Цей договір набуває чинності після його підписання обома сторонами, діє до 31.12.2018, але в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання сторонами (п.9.1 договору).

- Керуючись ст. 259 Цивільного кодексу України, сторони домовились про те, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) на підставі цього договору, застосовується загальна позовна давність - 3 роки (п.9.2 договору).

17.10.2017 між ТОВ «Петрівка 35» та ТОВ «Торгівельний дім «Інфанта» укладено протокол розбіжностей до договору поставки №ПІ52 від 17.10.2017, відповідно до якого сторони домовились внести зміни до договору поставки та викласти його в наступній редакції:

- ціна на товар визначається на підставі погодженої сторонами специфікації та може бути змінена постачальником, про що останній повідомляє покупця за п`ять робочих днів до запланованої дати зміни. Якщо покупець до дати запланованих змін цін не висловить постачальнику свою незгоду щодо нових цін на товар, сторони вважатимуть, що покупець погодився з новими цінами на товар і наступні поставки товару здійснюються за новими цінами (п.5.3 договору);

- покупець зобов`язаний надавати постачальнику звіт про кількість реалізованого товару кожні 30 календарних днів. У випадку неотримання від покупця письмового звіту про реалізацію товару постачальник має право звернутись до покупця з вимогою надання такого звіту. Якщо покупець не виконає вимогу постачальника протягом 7 календарних днів з моменту її отримання, після спливу вищевказаного строку товар, що був поставлений на адресу покупця постачальником вважається реалізованим у повному обсязі (п.5.14 договору);

- пункти 6.8.1, 6.9, 7.2.1 та п.9.2 договору виключити.

Цей протокол розбіжностей набирає чинності після посвідчення його підписами та печатками сторін (п.2 Протоколу розбіжностей);

- Після набрання чинності цим протоколом розбіжностей, договір вважається укладеним та чинним лише з урахуванням погодженої сторонами нової редакції окремих пунктів договору, викладених у графі «погоджена сторонами редакція» цього протоколу (п.3 Протоколу розбіжностей);

- Цей протокол розбіжностей складає невід`ємну частину договору (п.6 Протоколу розбіжностей).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Згідно положень статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На виконання вищевказаного договору поставки позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товару на суму 401 769,48 грн., що підтверджується залученими до матеріалів справи копіями видаткових накладних:

- №ВН-110288 від 20.11.2017 на суму 14 292,66 грн.;

- №ВН-120024 від 04.12.2017 на суму 8 606,28 грн.;

- №ВН-120259 від 18.12.2017 на суму 19 643,46 грн.;

- №ВН-010044 від 09.01.2018 на суму 4 567,26 грн.;

- №ВН-010254 від 22.01.2018 на суму 8 178,12 грн.;

- №ВН-020025 від 05.02.2018 на суму 10 397,88 грн.;

- №ВН-020238 від 19.02.2018 на суму 10 451,16 грн.;

- №ВН-030050 від 03.03.2018 на суму 8 394,00 грн.;

- №ВН-030259 від 19.03.2018 на суму 9 785,22 грн.;

- №ВН-030376 від 26.03.2018 на суму 4 533,66 грн.;

- №ВН-040108 від 10.04.2018 на суму 23 655,48 грн.;

- №ВН-040197 від 16.04.2018 на суму 4 221,18 грн.;

- №ВН-050004 від 02.05.2018 на суму 8 432,28 грн.;

- №ВН-050215 від 14.05.2018 на суму 11 822,34 грн.;

- №ВН-050471 від 29.05.2018 на суму 12 665,82 грн.;

- №ВН-060186 від 11.06.2018 на суму 17 521,26 грн.;

- №ВН-060406 від 26.06.2018 на суму 15 030,12 грн.;

- №ВН-070156 від 09.07.2018 на суму 18 171,06 грн.;

- №ВН-070453 від 23.07.2018 на суму 16 792,20 грн.;

- №ВН-080079 від 06.08.2018 на суму 19 128,36 грн.;

- №ВН-080312 від 20.08.2018 на суму 11 463,54 грн.;

- №ВН-080548 від 04.09.2018 на суму 16 866,60 грн.;

- №ВН-090270 від 17.09.2018 на суму 16 656,30 грн.;

- №ВН-100013 від 02.10.2018 на суму 16 739,28 грн.;

- №ВН-100300 від 16.10.2018 на суму 12 712,80 грн.;

- №ВН-100542 від 30.10.2018 на суму 14 035,86 грн.;

- №ВН-110260 від 13.11.2018 на суму 20 371,50 грн.;

- №ВН-110544 від 27.11.2018 на суму 10 172,76 грн.;

- №ВН-120170 від 11.12.2018 на суму 19 437,42 грн.;

- №ВН-120381 від 22.12.2018 на суму 17 023,62 грн.;

Відповідно до п.4.3.1 договору поставки №ПІ152 від 17.10.2017 покупець має право повернути постачальнику товари, що були поставлені останнім покупцю, а постачальник зобов`язаний прийняти з відповідним відшкодуванням 100% сплаченої вартості або зменшення суми належної до сплати постачальнику грошових коштів.

Так, відповідач повернув, а позивач прийняв повернутий товар на загальну суму у розмірі 41 225,28 грн., що підтверджується залученими до матеріалів справи накладними на повернення, зокрема:

- №3-00003173 від 22.01.2019 на суму 2 004,96 грн.;

- №3-00003174 від 22.01.2019 на суму 8 346,24 грн.;

- №3-00003175 від 22.01.2019 на суму 13 200,48 грн.;

- №3-00003176 від 22.01.2019 на суму 5 437,92 грн.;

- №3-00003177 від 22.01.2019 на суму 183,00 грн.;

- №3-00003178 від 22.01.2019 на суму 1 690,98 грн.;

- №3-00003179 від 22.01.2019 на суму 1 617,24 грн.;

- №3-00003181 від 22.01.2019 на суму 530,88 грн.;

- №3-00003180 від 22.01.2019 на суму 2 303,94 грн.;

- №3-00003182 від 22.01.2019 на суму 331,68 грн.;

- №3-00003183 від 22.01.2019 на суму 526,38 грн.;

- №3-00003184 від 22.01.2019 на суму 151,80 грн.;

- №3-00003185 від 22.01.2019 на суму 124,86 грн.;

- №3-00003186 від 22.01.2019 на суму 325,62 грн.;

- №3-00003187 від 22.01.2019 на суму 124,86 грн.;

- №3-00003188 від 22.01.2019 на суму 124,86 грн.;

- №3-00003189 від 22.01.2019 на суму 1 334,04 грн.;

- №3-00003190 від 22.01.2019 на суму 1 094,28 грн.;

- №3-00003191 від 22.01.2019 на суму 173,34 грн.;

- №3-00003192 від 22.01.2019 на суму 1 420,38 грн.;

- №3-00003193 від 22.01.2019 на суму 177,54 грн.;

Судом встановлено, що відповідач оплатив позивачу лише частину вартості поставленого товару, в розмірі 358 915,00 грн., що підтверджується залученою до матеріалів справи банківською випискою за період з 01.01.2017 по 31.07.2019.

Доказів здійснення відповідачем оплати за поставлений товар у повному обсязі, згідно вище перерахованих видаткових накладних, суду не подано.

Згідно до частини 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до умов договору поставки №ПІ52 від 17.10.2017 сторони погодили, що покупець перераховує на кожні 7 банківських днів на рахунок постачальника грошові кошти за реалізований товар (п.5.5 договору).

Абзацом другим частини 1 ст. 530 ЦК України передбачено можливість визначити строк виконання зобов`язання шляхом визначення вказівки на подію, яка неминуче має настати.

Разом із тим, суд зазначає, що реалізація товару, придбаного у відповідача, кінцевому споживачу, не є подією, що неминуче має настати. Товар може не бути реалізовано до завершення терміну придатності, або взагалі не бути реалізовано або пошкоджено чи втрачено і зазначене не залежить від волі сторін Договору.

Позивач належним чином виконав свою частину зобов`язань за договором, поставивши відповідачу товар за вищеперерахованими видатковими накладними, відтак вправі був очікувати належного виконання відповідачем зобов`язань з оплати.

Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з претензією від 22.02.2019 №1/19 з вимогою оплатити заборгованість у розмірі 24 969,22 грн. за договором поставки №Пі52 від 17.10.2017 у зв`язку з ненаданням відповідачем звіту щодо обсягу реалізованого товару і відсутності відповідних проплат.

Згідно визначення ст. 42 ГК України підприємництвом є самостійна, ініціативна, систематична на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання.

Пунктом 1.2 Договору сторони передбачили, що право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної на складі покупця, яка засвідчує момент передачі товару.

Разом із тим, враховуючи передбачений договором порядок оплати товару після його реалізації, на противагу пункту 1.2 Договору всі ризики за договором (в тому числі ризик пошкодження, завершення терміну придатності, ненастання взагалі події реалізації товару) фактично несе продавець, оскільки покупець за умовами договору має оплачувати лише реалізований товар.

Відтак, договором належним чином строк оплати не встановлено, що надає можливість відповідачу будь-яким чином на свій розсуд трактувати строк оплати, ухилятися від виконання зобов`язань з оплати, на що постачальник не має обумовлених договором засобів впливу.

Відповідно до ч. 3. ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

В силу частин 1, 3 ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала.

Враховуючи вищевикладене, невжиття відповідачем заходів для належного виконання зобов`язання з оплати товару, невжиття заходів з інвентаризації залишків товару, суд застосовує до відносин сторін ст. 212 ЦК України та вважає, що строк оплати основного боргу є таким, що настав.

На підставі наведеного, судом встановлено, що за відповідачем рахується заборгованість перед позивачем в розмірі 401 769,48 грн. (вартість поставленого товару) - 41 225,28 грн. (вартість повернутого товару) - 358 915,00 грн. (вартість оплаченого товару) = 1 629,20 грн. на підставі договору поставки товарів №ПІ52 від 17.10.2017.

Враховуючи наведене, суд задовольняє вимогу позивача про стягнення з відповідача 29 394,93 грн. основного боргу частково, у розмірі 1 629,20 грн.

Суд прийняв до уваги доводи позивача про те, що згідно вище перелічених видаткових накладних позивач поставив відповідачу товар загальною вартістю 425 109,50 грн., однак не погоджується з ними. Так, згідно видаткових накладних долучених позивачем до матеріалів справи позивач поставив відповідачу товару на суму 401 769,48 грн., доказів поставки товару на суму 425 109,50 грн. позивачем суду не надано.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 305,79 грн. за період з 04.03.2019 по 30.07.2019 та 524,35 грн. інфляційних втрат за період з 04.03.2019 по 30.07.2019 суд зазначає таке.

Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши власний розрахунок належних до сплати 3% річних за заявлений позивачем період, суд встановив, що вірно розрахований розмір 3% річних становить 19,95 грн., а відтак вимога позивача про стягнення з відповідача 305,79 грн. 3% річних, підлягає задоволено частково у розмірі 19,95 грн.

Суд зазначає, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Здійснивши власний розрахунок належних до сплати інфляційних втрат за період з квітня 2019 по липень 2019 року, суд встановив, що вірно розрахований розмір інфляційних втрат становить 9, 63 грн., а відтак вимога позивача про стягнення з відповідача 524,35 грн. інфляційних втрат, підлягає задоволенню частково в сумі 9,63 грн.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3 595,57 грн. пені за період 04.03.2019 - 30.07.2019.

Щодо зазначених вимог суд зазначає наступне.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Зазначене кореспондується з положеннями ст. 549 ЦК України, відповідно до яких неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов`язання мало бути виконано. Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Інше договором між сторонами не встановлено. Зазначений шестимісячний строк нарахування штрафних санкцій за правовим змістом не є строком позовної давності, який у договорі сторони встановили у 3 роки для штрафу та пені (пункт 9.2).

Сторони в умовах договору погодили, що у випадку несвоєчасної оплати за поставлений товар покупець на вимогу постачальника сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу (пункт 6.5 договору).

Здійснивши власний розрахунок належної до сплати пені, за період з 04.03.2019 по 23.06.2018 (останній день шестимісячного строку, оскільки 23.12.2018 є датою виникнення прострочення за видатковою накладною №ВН-120381 від 22.12.2018), суд встановив, що вірно розрахований розмір пені становить 177,34 грн., а відтак вимога позивача про стягнення з відповідача 3 595,57 грн. пені підлягає задоволенню частково у розмірі 177,34 грн.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши наявні у справі докази, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунок позовних вимог, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, законними та такими, що підлягають частковому задоволенню. Суд приймає рішення про стягнення з відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівка 35» на користь позивача 1 629,20 грн. основного боргу, 177,34 грн. пені, 19,95 грн. 3% річних, 9,63 грн. інфляційних втрат.

У зв`язку із частковим задоволенням позову, та враховуючи, що в результаті неправильних дій відповідача, який не сплатив відповідачу обумовлені договором кошти у встановлений строк, що призвело до необхідності позивачу звертатись до суду та нести додаткові витрати на сплату судового збору, суд, відповідно до частини 9 ст. 129 ГПК України, судовий збір у мінімально встановленому законом розмірі в сумі 1921,00 грн. покладає на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 73-92, 129, 191, 231, 233, 236-238, 241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Інфанта» задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівка 35» (08114, Київська обл., Києво-Святошинський район, село Стоянка, вулиця Київська, будинок 10, код 40876284) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний Дім "Інфанта" (03148, м. Київ, вулиця Картвелішвілі, будинок 7/2, код 31952783)

1 629,20 грн. (одна тисяча шістсот двадцять дев`ять гривень двадцять копійок) основного боргу,

177,34 грн. (сто сімдесят сім гривень тридцять чотири копійки) пені,

19,95 грн. (дев`ятнадцять гривень дев`яносто п`ять копійок) 3% річних,

9,63 грн. (дев`ять гривень шістдесят три копійки) інфляційних втрат,

1 921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня нуль копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні решти вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Конюх