ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"25" жовтня 2019 р. м. Київ Справа № 911/2550/19

Суддя Конюх О.В., розглянувши заяву від 10.10.2019 №10-10/19/3 товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Аква» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Орлової Ірини Василівни заборгованості у розмірі 4 250,00 грн. за договором поставки товару №14230 від 24.06.2017,

ВСТАНОВИВ:

15.10.2019 товариство з обмеженою відповідальністю «Євро Аква» звернувся до господарського суду Київської області із заявою від 10.10.2019 №10-10/19/3 про видачу судового наказу про стягнення з Орлової Ірини Василівни заборгованості у розмірі 4 250,00 грн. за договором поставки товару №14230 від 24.06.2017, з яких: 2 250,00 грн. штраф на підставі п.3.4 додатку №1 до договору і 2 000,00 грн. штраф на підставі п.3.2 додатку №1 до договору.

Обґрунтовуючи подану заяву ТОВ «Євро Аква» зазначає, що 24.06.2017 між ним та ФОП Орловою Іриною Василівною укладено договір поставки продукції №14230 та додаток №1/2521, на підставі чого боржником було отримано холодильне обладнання відповідно до акту прийому-передачі №907 від 24.06.2017. В ході перевірки стану обладнання представниками ТОВ «Євро Аква» виявлено та зафіксовано факт порушення умов договору поставки, а саме відсутність холодильного обладнання за місцем встановлення, про що складено відповідний акт.

Відповідно до п.2.2.8 покупець зобов`язався повернути обладнання у справному стані за письмовою вимогою постачальника в термін 10 календарних днів на юридичну адресу покупця, зазначену в договорі поставки. 30.05.2019 на адресу боржника заявником було направлено вимогу про сплату штрафу через порушення умов договору та повернення обладнання. Заявник твердить, що станом на 08.10.2019 боржник обладнання не повернув, відповіді не надіслав, штраф не сплатив.

Заявник зазначає,що відповідно до п.3.1 договору, у разі неповернення обладнання у строк, зазначений у п.2.2.8 договору, покупець зобов`язаний сплатити на рахунок постачальника вартість обладнання в розмірі та порядку, передбаченому п.3.4, 3.5 додатку. Відповідно до п.3.4 розмір штрафу, що підлягає сплаті за обладнання, рік виписку якого складає більше 7 років від дати виникнення спірних відносин, становить 2 250,00 грн. Крім того, за порушення пункту 2.2.9 додатку, згідно пункту 3.2 додатку, боржник додатково повинен сплатити 2 000,00 грн. Таким чином,заявник твердить, що загальна заборгованість боржника перед замовником становить 4 250,00 грн.

За змістом ст.ст. 147, 148 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 148 цього Кодексу. Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 2 ст. 12 ГПК України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наявність спору про право, вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви.

Дослідивши подану заяву та додані до неї документи, суд встановив наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

За змістом п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Судом встановлено, що в додатках до заяви про видачу судового наказу містяться копії договору від 24.06.2017 №14230 та додатку №1/2521 до договору поставки №14230 від 24.06.2017, відповідно до умов якого:

- Покупець зобов`язаний повернути обладнання у справному стані по закінченні терміну дії договору протягом 5 календарних днів з моменту розірвання строку дії договору, або за вимогою постачальника згідно письмової вимоги постачальника в термін 10 календарних днів з дати направлення такої вимоги на юридичну адресу покупця зазначену в договорі поставки (п.2.2.8 додатку до договору);

- У випадку якщо покупець не повернув у зазначений у п.2.2.8 строк торгове обладнання постачальнику, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі та порядку, передбаченому п.3.4, 3.5 цього додатку;

- Розмір штрафу, що підлягає сплаті за торгове обладнання віком від 7 років: холодильник одно дверний внутрішній - 2 250,00 грн., холодильник однодверний зовнішній 2 250,00 грн., холодильник НоReCa 2 250,00 грн., холодильник дводверний внутрішній 3 500,00 грн., холодильник дводверний зовнішній 3 500,00 грн.;

- У випадку виявлення факту розміщення в торговому обладнанні товарів, що не відносяться до продукції ПрАТ «ІДС», поставлених постачальником на підставі договору поставки, та у випадку виявлення іншого порушення зобов`язань, передбачених п.2. цього додатку, постачальник має право на складання акту про порушення умов використання торгового обладнання, який засвідчується представником постачальника. Склавши два акти про порушення умов використання торгового обладнання, постачальник набуває право на безперешкодне вилучення обладнання у тижневий термін після складання такого акту. Крім того, покупець сплачує штраф постачальнику у розмірі 2 000,00 грн. за кожен випадок порушення зобов`язань, передбачених п.2.2 цього додатку (п.3.2 додатку до договору);

Щодо вимоги про стягнення штрафу у розмірі 2 250,00 грн. на підставі п.3.4.

Згідно долученої до заяви про видачу наказу вимоги від 30.05.2019 №30-05/19 ТОВ «Євро Аква» вимагало від ФОП Орлової І . В . сплатити штраф за порушення умов використання обладнання у сумі 2 250,00 грн.

Враховуючи наведене, судом встановлено, що заявником не додано доказів звернення до боржника з вимогою про повернення обладнання на підставі п.2.2.8 додатку №1/2521 до договору поставки №14230 від 24.06.2017.

З врахуванням відсутності вимоги постачальника про повернення обладнання, стверджувати про пропуск ФОП Орловою І .В . строку встановлено п.2.2.8 додатку №1/2521 до договору поставки №14230 від 24.06.2017, підстави відсутні, а відтак і нарахування штрафу на підставі п.3.4 додатку до договору у розмірі 2 250,00 грн. є безпідставним.

Крім того, суд зазначає, що згідно акту прийому-передачі торгового обладнання № 901 заявник передав, а боржник прийняв: холодильник UBC 400 Icestream Medium внутрішній «Моршинская» Type = «RSI» ID = « 21» сер. №11.18356.0, заводський №11.18356.026, інвентарний номер Н10715, рік випуску 2009. Відтак, з акту прийому-передачі торгового обладнання № 901 не вбачається, який саме холодильник передано: однодверний чи дводверний чи інший. Відтак, ідентифікувати обладнання передане за актом прийому-передачі торгового обладнання №901 з обладнанням, що визначене в п.3.4 додатку №1/2521 до договору поставки №14230 від 24.06.2017, за неповернення якого сторонами погоджено штраф, неможливо.

Щодо вимоги про стягнення штрафу 2 000,00 грн. на підставі п.3.2 додатку до договору №14230 від 24.06.2017.

З гідно долученої копії акту про порушення умов використання/про відсутність/про пошкодження торгівельного обладнання від 07.03.2019, найменування обладнання: UBC 400, інвентарний номер 10715, рік випуску 2009, в примітці якого зазначено: «під час візиту ТТ була закрита, наступного разу по візиту також ТТ була закрита. На телефонні дзвінки не відповідає. Прошу допомогти в даній ситуації забрати холодильне обладнання».

Відповідно до п.3.2 додатку до договору, штраф у розмірі 2 000,00 грн. застосовується за кожен випадок порушення зобов`язань ФОП Орловою І.В. передбачених п.2.2 цього додатку.

Однак, в акті про порушення умов використання/про відсутність/про пошкодження торгівельного обладнання від 07.03.2019, не визначено, який саме підпункт з пункту 2.2 додатку до договору порушено боржником та не визначено чітко за яке саме порушення п.2.2 додатку №1/2521 до договору поставки №14230 від 24.06.2017, позивач заявив до стягнення 2 000,00 грн. штрафу.

Наведене свідчить про те, що з поданої заяви не вбачається виникнення права грошової вимоги на суму 4 250,00 грн., за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, що є підставою для відмови у видачі судового наказу відповідно до пункту 8 частини 1 ст. 152 ГПК України.

Крім того, суд зазначає, що звертаючись до суду із даною заявою про видачу судового наказу, в якості боржника заявником визначено - Орлову Ірину Василівну .

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Згідно з ч. 1 ст. 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою.

Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» передбачено, що Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - це єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи.

Частиною 1 ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" визначено, що, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 16.10.2019 № фізична особа-підприємець Орлова Ірина Василівна припинила підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця 31.01.2019 за власним рішенням.

Фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (ч.8 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»).

Отже, з 31.01.2019 фізична особа - підприємець Орлова Ірина Василівна втратила статус підприємця.

Водночас суд зазначає, що у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою, як її права, так і обов`язки за укладеним договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Так, в п.73 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 338/180/17 від 05.06.2018 року зазначено, що з 15.12.2017року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п.1 ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалась зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Проте, звертаючись з заявою про видачу наказу в порядку наказного провадження, визначаючи в якості боржника саме фізичну особу, заявником не прийнято до уваги, що процедура наказного провадження застосовується виключно по відношенню до суб`єктів господарювання, та що наказне провадження має чіткі, формальні межі, які не дозволяють врахувати наведені вище обставини, а припинення статусу підприємця унеможливлює застосування до розглядуваних правовідносин процедури наказного провадження.

Так, відповідно до ч.3 ст.147 ГПК України заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи-підприємці.

Суду зауважує, що визначаючись із подальшими заходами за для захисту своїх прав, заявнику варто врахувати викладену позицію Великої Палати Верховного Суду у взаємозв`язку із сутністю правовідносин, що існували, як під час здійснення боржником підприємницької діяльності, так і після припинення у боржника статусу підприємця та звернутися до суду в межах відповідної форми позовного провадження.

На підставі вище викладеного, суд відмовляє заявнику у видачі судового наказу на підставі пункту 8 частини 1 ст. 152 ГПК України.

Крім того, суд доводить до відома заявника, що відповідно до ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої ст. 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Беручи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 12, 148, 150, 152, 153, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «Євро Аква» у задоволенні заяви від 10.10.2019 №10-10/19/3 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Орлової Ірини Василівни заборгованості у розмірі 4 250,00 грн. за договором поставки товару №14230 від 24.06.2017.

Ухвала підписана 25.10.2019, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (частина 2 ст. 235 ГПК України) та може бути оскаржена в апеляційному порядку в строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Конюх