ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2019 р. Справа№ 920/221/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Козир Т.П.

Чорногуза М.Г.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання

розглянувши апеляційну скаргу

Сумської міської ради

на рішення Господарського суду Сумської області від 18.06.2019 (повний текст рішення складено 21.06.2019)

у справі №920/221/19 (суддя Резніченко О.Ю.)

За позовом Сумської міської ради

до Фізичної особи-підприємця Крамаренко Ольги Іванівни

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1

про розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного між сторонами 02.07.2016, -

ВСТАНОВИВ:

У 2019 році Сумська міська рада звернулась до Господарського суду Сумської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Крамаренко Ольги Іванівни про розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного між сторонами 02.07.2016.

В обґрунтування позову позивача зазначає, що внаслідок порушення відповідачем умов договору, а саме п. 4.2. договору в частині не повідомлення позивача про відчуження частини нежитлового приміщення, розташованого на орендованій земельній ділянці є підстави для дострокового розірвання договору відповідно до положень статті 651 ЦК України

Рішенням Господарського суду Сумської області від 18.06.2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовані тим, що лише констатація позивачем факту порушення відповідачем умов договору оренди без доведення істотності цього порушення не може бути підставою для його дострокового розірвання за рішенням суду відповідно до статті 651 ЦК України.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Сумська міська рада подала до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 18.06.2019 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції помилково не визнав дії відповідача щодо неналежного повідомлення позивача про відчуження ? частини нежитлового приміщення, розташованого на орендованій земельній ділянці істотним порушенням умов договору. Скаржник зазначає, що при укладенні договору Сумська міська рада мала законні очікування, що після спливу дії договору земельна ділянка буде повернута територіальній громаді м. Суми, але внаслідок відчуження будівлі іншій особі, в силу норм ст. 377 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України права користування в обхід конкурсних засад отримання прав на земельну ділянку отримала ОСОБА_1 .

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2019 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Хрипун О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 18.06.2019 року у справі №920/221/19 та призначено розгляд справи на 12.09.2019 року.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 11.09.2019 року, у зв`язку з відпусткою судді Хрипуна О.О., сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №920/221/19 колегію суддів у складі головуючого судді: Агрикової О.В., суддів: Чорногуз М.Г., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2019 року апеляційну скаргу Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 18.06.2019 року у справі №920/221/19 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі, розгляд справи призначено на 21.10.2019 року.

09.10.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Сумської міської ради, позивача у справі, надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду Сумської області.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2019 року задоволено заяву Сумської міської ради про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні 21.10.2019 року представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу, представник відповідача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представник третьої особи в судове засіданні не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 02.07.2016 року Сумською міською радою на підставі рішення від 07.06.2016 року № 873-МР (а.с. 104) було укладено із відповідачем договір оренди земельної ділянки, розташованої за адресою м. Суми, вул. Засумська, 3 / 1 , кадастровий номер :19:034:0026, площею 0,0600 га, категорія-землі житлової та громадської забудови. (а.с. 18-21).

Згідно з п. 2.1. договору земельна ділянка надана в оренду під розміщеним квітковим павільйоном, згідно з класифікацією видів цільового призначення земель-03.15. для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови.

Відповідно до п. 2.2. договору договір укладається строком до 23.06.2021 року.

По закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладання договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладання договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку оренди землі.

Право оренди земельної ділянки було зареєстровано 08.07.2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під записом № 15377467.

Згідно з п. 2.4. договору у разі припинення (розірвання) цього договору орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку у стані не гіршому, у порівнянні з тим, в якому він одержав її в оренду, та придатному для подальшого використання за цільовим призначенням. Передача земельної ділянки здійснюється за актом приймання-передачі в десятиденний строк з моменту припинення (розірвання) договору.

У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцеві завдані збитки.

Витрати на поліпшення орендованої земельної ділянки, проведені орендарем без згоди орендодавця, які не можливо відокремити без заподіяння шкоди цій ділянці, відшкодуванню не підлягають.

Витрати на поліпшення орендованої земельної ділянки, проведені орендарем за письмовою згодою з орендодавцем, підлягають відшкодуванню. Умови, строки та розмір відшкодування визначаються окремою угодою сторін.

Відповідно до пункту 4.2 договору оренди відповідач був зобов`язаний повідомити позивача про відчуження об`єктів (їх частини), що розташовані на земельній ділянці і належать відповідачу, протягом десяти днів з моменту вчинення відповідного правочину, а також повідомити про наміри подальшого використання земельної ділянки.

Згідно з п. 5.6. договору договір оренди може бути достроково розірваний за взаємною згодою сторін за умови письмового попередження про це іншої сторони зацікавленою стороною не пізніше, ніж за два місяці до дати розірвання. При цьому договір не може бути розірвано до закінчення виробничого циклу.

На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами їх обов`язків, передбачених Законом України «Про оренду землі» та цим договором; випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке суттєво перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки; використання земельної ділянки орендарем способами, які суперечать екологічним вимогам чи не за цільовим призначенням; систематичної (протягом півроку) не сплати орендної плати; порушенням строків завершення забудови земельної ділянки, встановлених п. 4.2. цього договору; здійснення без згоди орендодавця передачі або відчуження права користування земельною ділянкою третім особам; а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

07.12.2016 року між відповідачем та третьою особою - ОСОБА_1 - був укладений договір купівлі-продажу ? частки нежитлового приміщення, розташованого на орендованій відповідачем за договором оренди земельній ділянці. (а.с. 98-103).

Також в матеріалах справи наявний лист №2104/03.02.02-17 від 22.10.2018 року, яким позивач звернувся до відповідача з пропозицією достроково з 01.01.2019 року розірвати договір оренди. (а.с. 30).

Відповідач в свою чергу листом від 03.12.2018 року надав відповідь на пропозицію щодо дострокового розірвання договору оренди землі в якій зазначив, що на сьогоднішній день, на земельній ділянці, що перебуває в оренді у ФОП Крамаренко О.І. ведуться будівельні роботи по реконструкції нерухомого майна, що на ній розміщене. Орієнтовно понесені власниками нерухомого майна, в тому числі і орендарем земельної ділянки ФОП Крамаренко О.І . витрати вже складають близько 36 мільйонів гривен. З метою добровільного позасудового врегулювання питання розірвання договору оренди земельної ділянки загальною площею 0,0600 га, кадастровий номер :19:034:0026, що був укладений 02.07.2016 року з підписанням актів приймання-передачі зазначеної земельної ділянки, просив повідомити посаду, прізвище, ім`я та по батькові відповідальної особи, з якою ФОП Крамаренко О.І. проводитиме перемовини з питання компенсації понесених витрат та в подальшому задоволення пропозиції Сумської міської ради щодо розірвання договору оренди земельної ділянки, яка викладена в листі від 22.10.2018 року №2014/03.02.02-17. (а.с. 31).

Крім того, в матеріалах справи наявний лист від 12.12.2016 року, яким відповідач повідомив позивача та Департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради про продаж ? частини нежитлового приміщення. (а.с. 105). Втім доказів отримання даного листа позивачем матеріали справи не містять, як і доказ надсилання даного листа позивачу.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Права та обов`язки між сторонами виникли на підставі договору оренди земельної ділянки, який за правовою природою є договором найму (оренди) землі та підпадає під правове регулювання Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України та Закону України "Про оренду землі".

Предметом спору у цій справі є вимога позивача про розірвання договору оренди земельної ділянки та зобов`язання відповідача повернути позивачу вказану земельну ділянку у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням та щодо здійснення забудови зазначеної земельної ділянки, що, за доводами позивача, є істотним порушенням умов договору з боку відповідача та підставою для розірвання договору оренди в односторонньому порядку за ініціативою позивача, як орендодавця.

Відповідно до вимог ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 частини 1 ст. 611 ЦК встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

В даному випадку позивач вказує на істотне порушення відповідачем умов договору оренди землі.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Статтею 13 вказаного Закону встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі:

закінчення строку, на який його було укладено;

викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом;

поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря;

смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки;

ліквідації юридичної особи - орендаря;

відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем;

набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці;

припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).

Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148 1 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

У разі розірвання договору оренди землі з ініціативи орендаря орендодавець має право на отримання орендної плати на землях сільськогосподарського призначення за шість місяців, а на землях несільськогосподарського призначення - за рік, якщо протягом зазначеного періоду не надійшло пропозицій від інших осіб на укладення договору оренди цієї ж земельної ділянки на тих самих умовах, за винятком випадків, коли розірвання договору було обумовлено невиконанням або неналежним виконанням орендодавцем договірних зобов`язань.

У разі розірвання договору оренди землі за погодженням сторін кожна сторона має право вимагати в іншої сторони відшкодування понесених збитків відповідно до закону.

Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Також, колегія суддів зазначає, що підстави дострокового розірвання договору на вимогу однієї із сторін за рішенням суду визначені у статті 651 ЦК України: договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац 2 частини 2 статті 651 ЦК України). Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини 2 статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Вказана правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 по справі № 924/522/17.

Оскільки пунктом 4.2. договору було встановлено обов`язок відповідача щодо повідомлення позивача про відчуження об`єктів (їх частини), що розташовані на земельній ділянці і належать відповідачу, протягом десяти днів з моменту вчинення відповідного правочину, а також повідомити про наміри подальшого використання земельної ділянки, а в матеріалах справи наявний лист від 12.12.2016 року, як доказ виконання відповідачем умов пункту 4.2 договору проте без доказів направлення такого листа на адресу позивача то матеріали справи не містять виконання відповідачем умов договору, а саме п. 4.2.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. 5.6. договору договір оренди може бути достроково розірваний за взаємною згодою сторін за умови письмового попередження про це іншої сторони зацікавленою стороною не пізніше, ніж за два місяці до дати розірвання. При цьому договір не може бути розірвано до закінчення виробничого циклу.

Відтак, умовами договору передбачено, що договір може бути розірваний за взаємною згодою, тобто мають бути досягнуті певні цілі та умови з обох сторін.

Відповідно до ч. 4, п. 2.4. договору витрати на поліпшення орендованої земельної ділянки, проведені орендарем за письмовою згодою з орендодавцем, підлягають відшкодуванню. Умови, строки та розмір відшкодування визначаються окремою угодою сторін.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, отримавши від позивача пропозицію щодо дострокового розірвання договору вказав, що він має намір вести перемовини стосовно відшкодування витрат на поліпшення орендованої земельної ділянки, що передбачено умовами договору.

Відтак, на думку колегії суддів позивач помилково вважає, що лист відповідача від 03.12.2018 року є відмовою від дострокового розірвання договору.

Звертаючись з даним позовом, позивач вважає, що не повідомлення останнього відповідачем про відчуження частини нежитлового приміщення, розташованого на орендованій земельній ділянці є істотним порушенням умов договору, а саме п. 4.2.

На думку позивача, внаслідок відчуження будівлі іншій особі, в силу норм ст. 377 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України права користування в обхід конкурсних засад отримання прав на земельну ділянку отримала ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 2, ст. 120 Земельного кодексу України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Крім того, відповідно до ч. 1, ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Аналіз положень наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі переходу права власності на майно, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, до нового власника з моменту набуття права власності на це майно переходить право оренди земельної ділянки, на якій вказане майно розміщене у тому самому обсязі та умовах, які були у попереднього власника. Отже з моменту набуття права власності на нерухоме майно особа, яка стала новим власником такого майна, одночасно набуває права оренди земельної ділянки, на якій розміщене це майно у зв`язку з припиненням права власності на нього та, відповідно, припиненням права користування попереднього власника земельною ділянкою, на якій це майно розміщене, згідно з частиною 2 статті 120 ЗК України. Тобто особа, яка набула права власності на це майно фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника.

Відтак, колегія суддів зазначає, що позивач помилково вважає дії відповідача щодо відчуження частини нежитлового приміщення, розташованого на орендованій земельній ділянці діями спрямованими обійти конкурсні засади для отримання прав не спірну земельну ділянку, оскільки до ОСОБА_1 перейшли права користування частиною земельної ділянки на тих самих умовах, які були у ОСОБА_3 , що не виключає законних очікувань Сумської міської ради, що після спливу дії договору оренди земельна ділянка може бути повернута територіальній громаді м. Суми.

Колегія суддів також звертає увагу, що матеріали справи не місять доказів того, що відповідач порушує умови договору в частині сплати орендної плати, що виключає факт позбавлення позивача в значній мірі того, на що він розраховував при укладанні договору оренди.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що відповідач не відмовився від розірвання договору оренди, а виявив бажання досягти певних вимог при розірванні договору в частині відшкодування витрат на поліпшення земельної ділянки, що передбачено умовами договору, та те, що позивачем не доведено істотних порушень умов договору, які б підтверджували те, що позивач позбавився того на, що він очікував при укладанні спірного договору, а також те, що позивачем не доведено наявність шкоди, як у грошовому вигляді чи у вигляді прямих збитків, так і неможливість використовувати результати договору оренди, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку одна лише констатація позивачем факту порушення відповідачем умов договору оренди без доведення істотності цього порушення не може бути підставою для його дострокового розірвання за рішенням суду відповідно до статті 651 ЦК України.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного між сторонами 02.07.2016 року не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Сумської області від 18.06.2019 року прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Сумської міської ради задоволенню не підлягає.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано позивачу вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 18.06.2019 року у справі №920/221/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 18.06.2019 року у справі №920/221/19 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/221/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 21.10.2019 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді Т.П. Козир

М.Г. Чорногуз