ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2019 р. Справа№ 6/521

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Куксова В.В.

Яковлєва М.Л.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Мануілової Я.І. дов. 01/01/07-747/8 від 22.11.18р;

від відповідача 1: Денисюка Д.Г. дов. №1-837 від 11.05.19р;

від відповідача 2: Сороколіта Є.М. орд. КР №114952 від 16.09.19р.;

від органу ДВС: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2019 (повний текст складено 30.07.2019) (том 19 а.с.216-227)

у справі №6/521 (суддя Ковтун С.А.)

щодо розгляду скарги публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (№10/2531 від 23.11.2016, т. 14 а.с. 141-176)

на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві

у справі за позовом відкритого акціонерного товариства "Укрнафта"

до 1. Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

2. Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про зобов`язання не чинити перешкоди у розпорядженні майном,

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15 липня 2019 року (том 19 а.с.216-227) задоволено скаргу публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Визнано незаконними дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо винесення 24.06.2016 постанови про скасування акту та постанови державного виконавця від 03.06.2016 № 44213701 як таких, що складено передчасно.

Визнано незаконними дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо винесення 17.06.2016 постанови №96 в частині визнання дій головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких О.О. зі складання акту та винесення постанови від 03.06.2016 про передачу майна - природного газу, загальним обсягом 2061805,134 тис.куб.м. передчасними.

Визнано недійсними:

- постанову від 24.06.2016 начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коблоша О.Й. про скасування акту та постанови державного виконавця від 03.06.2016 в рамках ВП № 44213701;

- постанову №96 від 17.06.2016 заступника начальника Управління - начальника відділу аналітики та статистики Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Озадовського Р.Ю. в частині визнання дій головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких О.О. зі складання акту та винесення постанови від 03.06.2016 про передачу майна - природного газу, загальним обсягом 2 061 805,134 тис.куб.м. передчасними.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, акціонерне товариство "Укртрансгаз" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги АТ "Укрнафта".

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом порушені норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки державним виконавцем було складено акт щодо вилучення природного газу за юридичною адресою відповідача 1, однак місцезнаходженням газу є підземні сховища газу, де і повинно було виконуватись рішення, тому акт і постанова державного виконавця суперечать чинному законодавству і обґрунтовано були скасовані; весь природний газ в Єдиній газотранспортній системі України є власністю певних власників, з якими у відповідача 1 наявні укладені договори, тому склавши акт, державний виконавець по суті зафіксував передачу позивачу обсягів природного газу інших власників, а не позивача (враховуючи відсутність в підземних газосховищах вказаних у рішенні суду обсягів газу позивача).

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її задоволення посилаючись на те, що з травня 2014 року рішення суду у даній справі залишається невиконаним, при цьому, згідно ухвали про роз`яснення рішення, фактична наявність природного газу в Єдиній газотранспортній системі України додатково забезпечує можливість виконання рішення, можливий дисбаланс може бути вирішений боржниками самостійно, а невиконання судового рішення завдає шкоди позивачу, який 3 роки у судах доводив право вільно розпоряджатися своєю власністю та понад 5 років чекає виконання законного рішення суду. Крім цього, судами у межах даної справи вже досліджувалось питання місця вчинення виконавчих дій та була надана відповідь з приводу пропозиції відповідача 1 визначити місцем вчинення виконавчих дій місцезнаходження підземних сховищ.

Відповідно до ст. 216 ГПК України розгляд справи відкладався з 16.09.2019 на 01.10.2019.

Орган ДВС був належним чином повідомлений про розгляд справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення ухвали суду.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка представника органу ДВС у судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Представник відповідача 1 (апелянта) у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник позивача у судовому засідання заперечила проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Господарського суду міста Києва від 20.01.2011, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 19.05.2014, позов задоволено повністю, а саме:

- зобов`язано Дочірню компанію "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не чинити перешкод Відкритому акціонерному товариству "Укрнафта" у здійсненні його права власності на природний газ загальним обсягом 2061805,134 тис.куб.м., у тому числі у його відборі з підземних сховищ газу та його реалізації промисловим споживачам -виробникам азотних мінеральних добрив, який зберігається в підземних сховищах газу Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України";

- зобов`язано Дочірню компанію "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" виконати заявку Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта" від 25.10.2010 № 6ПГ-12/554а, шляхом здійснення Дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" відбору природного газу з підземних сховищ газу та передачі його Відкритому акціонерному товариству "Укрнафта" з оформленням актів приймання-передачі, загальним обсягом 2061805,134 тис.куб.м.;

- зобов`язано Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" включити до балансу надходження та розподілу природного газу по Україні відповідного періоду обсяги газу, визначені заявкою Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта" від 25.10.2010 №6ПГ-12/554а;

- стягнуті на користь позивача судові витрати.

На виконання вказаного рішення, Господарським судом міста Києва видано відповідні накази від 27.05.2014 (т.3, а.с. 181-186).

Накази позивачем пред`явлено для примусового виконання до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, яким 29.07.2014 було відкрито виконавчі провадження:

- №44213701 - про зобов`язання ПАТ "Укртрансгаз" виконати заявку ПАТ "Укрнафта" від 25.10.2010 № 6ПГ- 12/554а, шляхом здійснення ПАТ "Укртрансгаз" відбору природного газу з підземних сховищ газу та передачі його ПАТ "Укрнафта", з оформленням актів приймання-передачі, загальним обсягом 2 061805,134 тис.куб.м. (том 14 а.с.147);

- №44213473 - про зобов`язання ПАТ "Укртрансгаз" та ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не чинити перешкод ПАТ "Укрнафта" у здійсненні його права власності на природний газ загальним обсягом 2061805,134 тис.куб.м., у тому числі у його відборі з підземних сховищ газу та його реалізації промисловим споживачам - виробникам азотних мінеральних добрив, який зберігається в підземних сховищах газу ПАТ "Укртрансгаз".

У рамках виконавчого провадження № 44213701 державним виконавцем були винесені/внесено, зокрема:

- постанова від 24.09.2015 про накладення на боржника штраф у розмірі 680,00 грн. за невиконання рішення суду (том 14 а.с.148);

- постанова від 02.12.2015 про накладення на боржника штраф у розмірі 1360,00 грн. за невиконання рішення суду (том 14 а.с.149);

- подання від 02.12.2015 № 59/3 про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб ПАТ "Укртрансгаз" за невиконання наказу Господарського суду міста Києва від 27.05.2014 № 6/521 (том 14 а.с.150).

В ухвалі Господарського суду міста Києва від 18 січня 2016, залишеній без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 14.06.2016, було зазначено, що спосіб і порядок виконання рішення визначає необхідність боржнику відновити та відобразити у власному обліку природного газу спірні обсяги газу - 2 061 805,134 тис.куб.м. ПАТ "Укрнафта"; фактична наявність природного газу в Єдиній газотранспортній системі України додатково забезпечує можливість виконання рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2011 по справі № 6/521.

03 червня 2016 року в межах виконавчого провадження №44213701 державним виконавцем, відповідно до ст. 11, 32, 61, 75 Закону України "Про виконавче провадження", складено за місцезнаходженням боржника (ПАТ "Укртрансгаз") - акт державного виконавця №44213701 за участі представників стягувача та понятих про вилучення майна, зазначеного в рішенні суду, а саме: 2 061 805,134 тис.куб.м. природного газу, що міститься у підземних сховищах газу, та передачу його стягувачу (том 14 а.с.152-153).

Також 03 червня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про вилучення у боржника та передачу стягувачу природного газу, що міститься у підземних сховищах газу загальним обсягом 2 061 805,134 тис.куб.м. стягувача - ПАТ "Укрнафта" (том 14 а.с.154-153).

17 червня 2016 року заступник начальника Управління - начальник відділу аналітики та статистики Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Озадовський Р.Ю. виніс постанову №96, якою визнав передчасними дії головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київа Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких О.О. зі складання акту та винесення постанови від 03.06.2016 про передачу майна - природного газу, загальним обсягом 2 061 805,134 тис.куб.м. Також доручено начальнику Печерського РВДСВ організувати подальше виконання рішення суду у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження", про що повідомити Управління письмово протягом п`ятнадцяти робочих днів (том 14 а.с.160-164).

24 червня 2016 року начальник Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коблош О.Й., в порядку ст. 83 Закону України "Про виконавче провадження", провів перевірку вказаних виконавчих проваджень, за результатами якої виніс постанову про скасування акту та постанови державного виконавця від 03.06.2016 в рамках ВП № 44213701 як таких, що складено передчасно, оскільки право власності на майно (предмети), зазначені в рішенні, ще не перейшло до стягувача (том 14 а.с.156-159).

Зазначена перевірка була проведена на виконання постанов вищого керівництва - заступника начальника Управління - начальника відділу аналітики та статистики Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Озадовського Р.Ю. №94 та №96 від 17.06.2016.

Однак, як вірно встановив суд першої інстанції, постанови № 94 та № 96 від 17.06.2016 не містять жодної вказівки щодо необхідності скасування акту та постанови державного виконавця від 03.06.2016.

Не погоджуючись із вказаними діями та рішеннями, позивач 23 листопада 2016 року звернувся до Господарського суду міста Києва із скаргою на дії органу Державної виконавчої служби (том 14 а.с. 141-176), у якій просив суд визнати незаконними вказані дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київа Головного територіального управління юстиції у місті Києві та Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, а також визнати недійсними зазначені постанови від 17.07.2016 та від 24.06.2016.

В обґрунтування скарги позивач посилався на те, що начальник Управління - начальник відділу аналітики та статистики Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві та начальник Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві визнали акт та постанову від 03.06.2016 в рамках ВП № 44213701 такими, що підлягають скасуванню/визнанню недійсними, не на підставі закону, а на підставі суб`єктивного судження про те, що нібито право власності на спірний обсяг природного газу, визначеного в резолютивній частині рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2011 у справі № 6/521, ще (тобто на 03.06.2016, на 17.06.2016, на 24.06.2016) не перейшло до ПАТ "Укрнафта", що є грубим порушенням вимог ст. 83 Закону України "Про виконавче провадження".

Провадження у справі зупинялось судом першої інстанції у зв`язку із направленням справи до судів апеляційної та касаційної інстанцій.

За наслідками розгляду скарги на дії та рішення органу ДВС суд першої інстанції прийшов до висновку щодо її обґрунтованості, у зв`язку із чим задовольнив її у повному обсязі.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України (в редакції, чинній станом на час вчинення оскаржуваних дій органом ДВС) судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Своєчасне й повне виконання постановлених судових рішень є гарантією ефективності правосуддя.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення оскаржуваних дій визначались Законом України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі - Закон) (примітка: положення вказаного Закону наводяться в редакції, чинній на червень 2016 року).

Статтею 1 Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 2 Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Згідно зі ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому згідно ч.2 ст.30 зазначеного Закону державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" при розгляді справ за скаргами на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та за зверненнями учасників виконавчого провадження суди мають керуватися положеннями ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини (Рим, 04.11.50; ратифікована Законом України від 17.07.97 №475/97-ВР) (далі - Конвенція), Закону України "Про державну виконавчу службу", Цивільного процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, іншого законодавства, яким врегульовано ці питання.

Статтею 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що право на доступ до суду включає право на своєчасне виконання рішення (див. рішення у справі "Трихліб проти України", заява №58312/00, пп. 25 - 32, від 20 вересня 2005 року, у справі "Іммобіліаре Саффі проти Італії", заява №22774/93, ЄСПЛ 1999-V, п. 66).

У рішенні у справі "Анацький проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що з огляду на невиконання рішення з грудня 2002 року, приблизно два роки та одинадцять місяців, та неспроможність здійснити необхідні заходи для виконання рішення на користь заявника державні органи позбавили п. 1 ст. 6 Конвенції та ст. 1 Протоколу №1 їх практичного змісту. Таким чином, у цій справі п. 1 статті 6 Конвенції та стаття 1 Протоколу №1 були порушені. ("Анацький проти України", №10558/03, пп. 22 - 23, рішення від 13 грудня 2005 року).

Приписами ст. 83 Закону було передбачено, що контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Крім того, згідно з ч. 4 зазначеної статті Закону, керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених частинами другою і третьою цієї статті.

Згідно з розділом X "Здійснення контролю у виконавчому провадженні" Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (в редакції, чинній на час вчинення оскаржуваних дій), контроль у виконавчому провадженні здійснюється відповідно до статей 83 - 86 Закону.

Начальник відділу має право перевірити будь-яке виконавче провадження, що перебуває на виконанні державних виконавців, які йому безпосередньо підпорядковані, з власної ініціативи чи за заявою (скаргою) стягувача або його представника у випадках, передбачених Законом.

За результатами перевірки виконавчого провадження виноситься постанова про перевірку виконавчого провадження, у якій зазначаються (п. 10.2):

а) підстави перевірки цього виконавчого провадження;

б) строки проведення перевірки;

в) у мотивувальній частині - реквізити виконавчого провадження, дата відкриття виконавчого провадження, державний виконавець, який здійснює виконання, опис дій державного виконавця або документ виконавчого провадження, які визнаються незаконними, та посилання на норму Закону з обґрунтуванням незаконності відповідних дій (документа);

г) у резолютивній частині - висновок з урахуванням вимог чинного законодавства щодо дій державного виконавця у виконавчому провадженні, особа, яку зобов`язано вжити заходів щодо усунення порушень законодавства (у разі їх виявлення), особа, на яку покладено здійснення контролю за виконанням цієї постанови;

ґ) строк виконання даної постанови;

д) коло осіб, яким надсилаються копії постанови, та порядок оскарження постанови;

е) інша необхідна інформація.

Отже, в компетенції начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за законністю виконавчого провадження, винесення постанови про скасування тієї або іншої постанови, іншого процесуального документу (або його частини), що винесені у виконавчому провадженні, про визнання недійсним складеного державним виконавцем акту, за умови, якщо ці постанова, інший процесуальний документ, акт, дії державного виконавця суперечать вимогам закону та з обов`язковим посиланням на відповідну норму Закону України "Про виконавче провадження" з обґрунтуванням незаконності документа та/або дій державного виконавця.

У свою чергу п. 10.5 розділу X "Здійснення контролю у виконавчому провадженні" Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 N 512/5, передбачено, що про результати перевірки виконавчого провадження посадовою особою, яка його витребовувала, виноситься постанова.

У постанові зазначаються:

а) підстави для здійснення перевірки цього виконавчого провадження;

б) у мотивувальній частині - коротко зміст проведених виконавчих дій та їх відповідність вимогам чинного законодавства;

в) у резолютивній частині - висновок з урахуванням вимог чинного законодавства щодо дій державного виконавця у виконавчому провадженні; визначаються особа, яку зобов`язано вжити заходів щодо усунення порушень законодавства (у разі їх виявлення), особа, на яку покладено здійснення контролю за виконанням цієї постанови; встановлюється строк виконання цієї постанови; надається інша необхідна інформація; зазначається коло осіб, яким надсилаються копії постанови, та порядок оскарження постанови.

Отже, в компетенції керівника вищестоящого органу державної виконавчої служби при здійсненні контролю за законністю виконавчого провадження здійснити аналіз відповідності проведених виконавчих дій вимогам закону, та у разі виявлення порушень вимог Закону України "Про виконавче провадження" визначити їх у своїй постанові, надати доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, вжити конкретних заходів щодо усунення виявлених порушень законодавства, а саме: скасувати ту або іншу постанову, інший процесуальний документ (або його частину), визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому Законом.

Як вірно встановив суд першої інстанції, у постанові начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 24.06.2016 про скасування акту та постанови державного виконавця від 03.06.2016 в рамках ВП № 44213701 відсутні посилання на норми Закону України "Про виконавче провадження" в обґрунтуванням незаконності цих документів, не вказано, в чому саме вони суперечать вимогам (та яким саме) закону.

У вказаній постанові фактично процитовані норми чинного законодавства, описані проведені державним виконавцем виконавчі дії, та постановлено скасувати акт та постанову від 03.06.2016 як такі, що складено передчасно, оскільки право власності на майно (предмети), зазначені в рішенні, ще не перейшли до стягувача.

При цьому, начальник Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, виносячи вказану постанову від 24.06.2016, вийшов за межі своїх повноважень, оскільки здійснив те, про що не зобов`язував начальник Управління - начальник відділу аналітики та статистики Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Аналогічно в постанові заступника начальника Управління - начальника відділу аналітики та статистики Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві №96 від 17.06.2016 відсутній висновок про допущення державним виконавцем порушення норм чинного законодавства при складанні акту від 03.06.2016 та винесенні постанови від 03.06.2016 в рамках ВП №44213701.

Окрім цього, вказані висновки у постановах від 17.06.2016 та 24.06.2016 суперечать фактам, встановленим рішенням Господарського суду міста Києва від 20.01.2011 у даній справі, яким, зокрема, встановлено, що обставини перебування природного газу позивача власного видобутку 2006 року (мова йде про 2 061 805,134 тис.куб.м.) в підземних сховищах газу та газотранспортній системі відповідача 1 підтвердженні первинними документами, поданими суду позивачем, та встановлені постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.12.2009 по справі №6/489, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 24.02.2010 року; природний газ позивача у зазначеній кількості фактично утримується відповідачем-1; факт наявності газу встановлено рішеннями суду у справах № 6/489 та №32/290; відповідачі протиправно обмежили позивача у його праві розпоряджатися вищезазначеними обсягами природного газу.

Отже, у резолютивній частині рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2011 мова йде про майно ПАТ "Укрнафта", право власності на яке не оспорювалось, проте, розпорядитись яким завадив відповідач 1 - ПАТ "Укртрансгаз" та відповідач 2 - ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Статтею 339 ГПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи та наведені норми чинного на той час законодавства, суд першої інстанції прийшов до юридично правильного висновку про те, що дії начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коблоша О.Й. та начальника Управління - начальника відділу аналітики та статистики Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Озадовського Р.Ю. не відповідали вимогам чинного на той час законодавства, отже, підлягають визнанню незаконними, а прийняті ними постанови підлягають визнанню недійсними.

Доводи апелянта про те, що державний виконавець повинен був проводити виконавчі дії за місцезнаходженням підземних сховищ газу, а не за юридичною адресою відповідача 1, відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки у даному випадку суд перевіряв законність і обґрунтованість дій та рішень начальника відділу ДВС та начальника Управління, а не дій державного виконавця.

Щодо посилань апелянта на те, що у Єдиній газотранспортній системі України відсутній належний позивачу природний газ, то вказані доводи не відповідають фактам, встановленим судовими рішеннями у даній справі та у справі №6/489.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на фактичних обставинах та прийнята відповідно до норм чинного законодавства, а тому підстави для її скасування відсутні. Отже, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 15 липня 2019 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22.10.2019.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді В.В. Куксов

М.Л. Яковлєв