ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2019 р. м.Київ Справа№ 910/9794/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Тищенко А.І.

Куксова В.В.

за участю секретаря судового засідання - Короля Д.А.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 02.10.2019 року у справі №910/9794/18 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2019, повний текст якого складено та підписано 07.02.2019

у справі №910/9794/18 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж Інспект"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики"

про зобов`язання вчинити дії.

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Авантаж Інспект" (далі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр (далі-відповідач) про зобов`язання відповідача внести зміни до особового рахунку позивача №8201950, відкритого відповідачем на підставі договору про надання послуг від 07.02.2018 № 07323/ЦТЛ-2018, шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошових коштів у сумі 560 441,90 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з особового рахунку позивача залізницею було списано плату за перевезення вагонів у порожньому стані та плату за використання вагонів відповідно до наявних у справі залізничних накладних та переліків, в яких відображено списання грошових коштів в графі "додаткові збори та послуги" та в колонці "всього" - суму з урахуванням ПДВ 20%, отже, на думку позивача, вказані суми (всього за залізничними накладними 558 494,88 грн) є неправомірно списаними відповідачем з його особового рахунку та підлягають поверненню. Крім того, позивачем за порушення виконання відповідачем грошового зобов`язання з повернення названих коштів (558 494,88 грн) нараховано фінансові санкції, а саме: 1 865,47 грн 3 % річних та 81,55 грн інфляційних втрат, які позивач також просить відобразити у нього на особовому рахунку, відкритого відповідачем на підставі укладеного договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.01.2019 у справі №910/9794/18 позов задоволено частково; зобов`язано Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" внести зміни до особового рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж Інспект" №8201950, відкритого на підставі договору №07323/ЦТЛ-2018 про надання послуг від 07.02.2018, шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошових коштів у сумі 558 494,88 грн; у іншій частині у задоволенні позову відмовлено; стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж Інспект" 8 377,42 грн судового збору.

Суд першої інстанції приймаючи судове рішення виходив з того, що позивачем доведено обґрунтованість підстав на які він посилається заявляючи позовні вимоги.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване судове рішення в частині:

- зобов`язання Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" внести зміни до особового рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж Інспект" №8201950, відкритого на підставі договору №07323/ЦТЛ-2018 про надання послуг від 07.02.2018, шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошових коштів у сумі 558 494,88 грн;

- стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж Інспект" 8 377,42 грн судового збору.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилався на те, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим, прийняте з неповним з`ясуванням та за недоведеності обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Скаржник стверджує, що вагони, якими здійснено перевезення за накладними, наявними у матеріалах справи, є вагонами перевізника у розумінні пункту 1.1 Договору №07323/ЦТЛ-2018 від 07.02.2018 про надання послуг.

На думку скаржника, судом першої інстанції неправомірно не досліджено умови Договору № 07/16/11/01-Р від 11.07.2016, укладеного між ТОВ "Вантажна транспортна компанія" та ПАТ "Укрзалізниця" в особі філії "ДВРЗ".

Скаржник вказує на те, що предметом Договору №07/16/11/01-Р є саме надання послуг з організації перевезень вантажів на піввагонами, власності АТ "Укрзалізниця", а не оренда, оперативне управління тощо, що підтверджується п.1.1 цього Договору, а враховуючи п.9.1 останнього, Договір №1207/1 від 12.07.2016 та документи, укладені сторонами на виконання цього Договору, не є належними та допустимими доказами того, що вагони є вагонами замовника у розумінні п.1.1 Договору № 07323/ЦТЛ-2018 від 07.02.2018 про надання послуг.

Також, скаржник у апеляційній скарзі звертає увагу, що судом першої інстанції встановлено відсутність підстав для стягнення перерахованих позивачем грошових коштів відповідачу за Договором №07323/ЦТЛ-2018 від 07.02.2018 на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України, на яку посилається в обґрунтування позовних вимог позивач.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2019 рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2019 у справі № 910/9794/18 залишено без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" - без задоволення.

Суд апеляційної інстанції приймаючі зазначене судове рішення виходив із того, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, АТ "Українська залізниця" в особі філії звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2019 у справі № 910/9794/18.

Постановою Верховного Суду від 27.08.2019 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" задоволено частково, постанову Північного апеляційного господарського суду 08.04.2019 скасовано, а справу №910/9794/18 передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду, з посиланням на необхідність усунути невідповідність (суперечність) між обставинами і доказами встановленими, з одного боку у даній справі №910/9794/18, а з іншого боку у справі №910/15026/18, надати належну правову оцінку відповідним доводам сторін і вирішити спір відповідно до закону.

05.09.2019 через відділ документального забезпечення суду до Північного апеляційного господарського суду повернуто матеріали справи №910/9794/18.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.09.2019, справу №910/9794/18 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді - Яковлєва М.Л., суддів: Тищенко А.І., Куксова В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2019 та призначено справу №910/9794/18 до розгляду на 02.10.2019.

02.10.2019 через відділ документального забезпечення апеляційного господарського суду представником позивача подано пояснення до відзиву на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.

02.10.2019 у судовому засіданні представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги та підтримав доводи викладенні як у відзиві на апеляційну скаргу так і у поясненнях до нього.

Представник відповідача у даному судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, а оскаржуване судове рішення скасувати.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, виходячи з наступного.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 07.02.2018 між позивачем, як замовником, та відповідачем, як перевізником, був укладений Договір №07323/ЦТЛ-2018 про надання послуг (далі-Договір №07323/ЦТЛ-2018), відповідно до якого предметом вказаного договору є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення та надання інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

У відповідності до п.п.1.2, 1.3 Договору №07323/ЦТЛ-2018 вагон перевізника - це вантажний вагон, яким перевізник володіє на праві власності або інший правовій підставі. Вагон замовника - це вантажний вагон, яким замовник володіє на праві власності або іншій правовій підставі. Надання послуг за цим договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами.

Пунктами 2.3.3, 2.3.4 Договору №07323/ЦТЛ-2018 визначено, що перевізник зобов`язується: відкрити для проведення розрахунків і обліку сплачених сум для замовника особовий рахунок з наданням коду платника № 8201950; вести облік попередньої оплати, нарахованих і сплачених сум за здійснені перевезення і надані послуги, пов`язані з перевезенням вантажу, та надавати замовнику відповідні розрахункові документи в електронному вигляді, а у разі відсутності електронного зв`язку - в паперовому вигляді.

Розмір плати за перевезення вантажу у вагонах замовника та вагонах залізниць інших держав, додаткових зборів, пов`язаних з перевезенням, розраховується за ставками і тарифами, які визначаються у відповідності до умов Збірників тарифів. Розмір плати за перевезення вантажу у вагоні перевізника складається з: плати за перевезення навантаженого вагону перевізника, яка визначається за тарифом, вказаним у Збірнику тарифів, встановленим для власного вагону перевізника; компенсації витрат на перевезення у порожньому стані вагону перевізника, яка визначається за тарифною схемою 14 Збірника тарифів за тарифну відстань перевезення вантажу, скореговану на коефіцієнт порожнього пробігу, зазначеного у додатку № 3 до Договору; плати за використання вагону перевізника у вантажному та порожньому рейсах за нормативний термін доставки (п.3.2 Договору №07323/ЦТЛ-2018).

Згідно із п.п.4.2, 4.3 Договору №07323/ЦТЛ-2018 оплата послуг відповідно до договору здійснюється у національній валюті України на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання перевізника, вказаний у пункті 14.2 розділу 14 Договору. Одержані кошти перевізник зараховує на особовий рахунок замовника.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачем здійснювалися перевезення відповідно до залізничних накладних та вказані перевезення здійснені у вагонах замовника, якими він користується на підставі Договору про організацію перевезень вантажів та надання послуг, пов`язаних з перевезенням від 12.07.2016 № 1207/1 (далі - Договір №1207/1), укладеного позивачем, як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вантажна транспортна компанія", як експедитором, відповідно до умов якого експедитор за плату і за рахунок замовника надає останньому послуги з організації та супроводу перевезень вантажу замовника, що перевозиться залізничним транспортом.

Згідно із п.п.5.1, 5.2 Договору № 1207/1 ціна послуг за договором включає плату за користування вагонами, плату експедитору і суму витрат експедитора, понесених при виконанні договору, яка також включає податок на додану вартість у розмірі, встановленому чинним законодавством. Грошові кошти, що перераховуються замовником для оплати провізних платежів і витрат експедитора, понесених при виконанні цього договору, не є доходом і власністю експедитора і підлягають перерахуванню перевізнику та учасникам перевізного процесу, необхідність залучення яких виникла у експедитора в процесі виконання договору.

Даний договір був чинним як станом на час існування спірних правовідносин, так і на час розгляду справи в суді.

Однак, всупереч умовам Договору та Правил перевезення вантажів, відповідачем нараховано та списано з особового рахунку позивача плату за перевезення у порожньому стані вагонів за кодом 016 та плату за використання вагонів за кодом 014, разом з ПДВ 20% за залізничними накладними, наявними у матеріалах справи.

Списання плати за перевезення вагонів у порожньому стані та плати за використання вагонів з особового рахунку позивача підтверджується залізничними накладними та переліками, в яких відображено списання грошових коштів у графі "додаткові збори та послуги" та в колонці "всього" - суму з урахуванням ПДВ 20%, отже, на думку позивача, вказані суми (всього за залізничними накладними 558 494,88 грн) є неправомірно списаними відповідачем з його особового рахунку та підлягають поверненню.

Позивач звертався до відповідача з претензіями щодо повернення "переборів" платежів, сплачених при відправленні вантажу, а останнім надавалися відповіді на деякі претензії позивача про відмову у задоволенні таких претензій.

Спір у даній справі виник у зв`язку з тим, що, на думку позивача, відповідачем неправомірно списано з його особового рахунку плату за використання вагонів як за вагони перевізника, тоді як відповідач вважає, що ним правомірно стягнуто плату за перевезення вагонів у порожньому стані та плату за використання вагону, оскільки спірні вагони є власністю відповідача у розумінні укладеного сторонами Договору №07323/ЦТЛ-2018.

Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги виходив з того, що, задіяні у спірних перевезеннях вагони були передані позивачеві експедитором (ТОВ "Вантажна транспортна компанія") на підставі актів подачі/повернення вагонів до Договору №1207/1. Судом встановлено, що саме на підставі цього Договору позивач використовував спірні вагони у перевезеннях та сплачував грошові кошти експедитору за користування такими вагонами, тому є безпідставним застосування відповідачем п.3.2 Договору №07323/ЦТЛ-2018 та списання коштів з особового рахунку позивача - плати за перевезення вантажу як за вагони перевізника.

Таким чином, за користування вагонами з позивача стягнуто подвійну плату, а саме ним оплачуються послуги за користування вагонами експедитору та додатково стягуються кошти відповідачем.

За здійсненим судом першої інстанції перерахунком, загальна сума грошових коштів за перевезеннями у спірних вагонах, яка підлягає поверненню позивачу, становить 558 494,88 грн.

Застосування обраного позивачем способу захисту порушеного права шляхом внесення змін до особового рахунку замовника послуг у залізничному перевезенні та відображення (відновлення, збільшення) на ньому спірних грошових коштів відповідатиме способам захисту, - як визначених спеціальним нормами права (пункт 62 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі - Статут залізниць) та Правила розрахунків за перевезення вантажів, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644)), умовам укладеного між сторонами договору, так і узгоджуватиметься із загальними вимогами щодо належності засобів правового захисту відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Тому вимогу позивача щодо зобов`язання відповідача внести зміни до його особового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на підставі Договору, шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошових коштів у сумі 558 494,88 грн, судом першої інстанції визнано обґрунтованою та такою, яка підлягає задоволенню.

Вимоги позивача у частині зобов`язання відповідача внести зміни до його особового рахунку та відобразити на ньому грошові кошти понад названу суму, а саме як 1 865,47 грн - 3 % річних та 81,55 грн. - інфляційних втрат, суд першої інстанції визнав необґрунтованими, оскільки позивачем невірно обрано спосіб захисту свого права. Договір не передбачає можливості зарахування на відкритий відповідачем особовий рахунок позивача фінансових санкцій за порушення виконання сторонами договору своїх зобов`язань, відтак заявлений у цій частині вимог спосіб захисту порушеного права є неефективним у розумінні статті 5 ГПК України, оскільки не спрямований на реальне відновлення прав позивача. Крім того, така вимога, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки немає механізму виконання відповідного рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Враховуючи обставини даного спору, колегія суддів вважає, що на спірні правовідносини поширюються положення глави 32 Господарського кодексу України та глави 64 Цивільного кодексу України.

У відповідності ст.306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Згідно із ст.307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Аналогічні норми містять і ст.ст. 909, 919 Цивільного кодексу України.

Згідно із ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Згідно п. 62 Статуту та п. 1.1. Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (далі - Правила № 644) порядок розрахунків за перевезення і послуги встановлюється Укрзалізницею згідно з чинним законодавством. Платежі за перевезення вантажів і надання додаткових послуг можуть уноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць.

Відповідно до п. 2.6 Правил № 644 розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг.

Облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток (додаток 3), відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису).

Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.

Як встановлено вище, позивачем здійснювалися перевезення відповідно до залізничних накладних та вказані перевезення здійснені у вагонах замовника, якими він користується на підставі Договору №1207/1, укладеного позивачем, як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вантажна транспортна компанія", як експедитором, відповідно до умов якого експедитор за плату і за рахунок замовника надає останньому послуги з організації та супроводу перевезень вантажу замовника, що перевозиться залізничним транспортом.

У відповідності до п.п.5.1, 5.2 Договору №1207/1 ціна послуг за Договором включає плату за користування вагонами, плату експедитору і суму витрат експедитора, понесених при виконанні договору, яка також включає податок на додану вартість у розмірі, встановленому чинним законодавством. Грошові кошти, що перераховуються замовником для оплати провізних платежів і витрат експедитора, понесених при виконанні цього договору, не є доходом і власністю експедитора і підлягають перерахуванню перевізнику та учасникам перевізного процесу, необхідність залучення яких виникла у експедитора в процесі виконання договору.

Зазначений Договір №1207/1 у порядку п.8.1 вказаного правочину є чинним станом на час здійснення спірних правовідносин та на час розгляду справи в суді, і саме на підставі цього договору позивач використовував спірні вагони у перевезеннях та сплачував грошові кошти експедитору (ТОВ "Вантажна транспортна компанія") за користування такими вагонами.

Задіяні у спірних перевезеннях вагони були передані позивачеві ТОВ "Вантажна транспортна компанія" на підставі актів подачі/повернення вагонів, а саме: № 1 від 14.07.2016, № 2 від 15.07.2016, №3 від 23.07.2016, № 4 від 23.07.2016, № 5 від 23.07.2016, № 6 від 24.07.2016, №7 від 24.07.2016, № 8 від 24.07.2016, № 9 від 24.07.2016, № 10 від 26.07.2016, № 11 від 26.07.2016, № 12 від 26.07.2016, № 13 від 27.07.2016, № 14 від 29.07.2016, № 15 від 30.07.2016, № 16 від 31.07.2016, № 17 від 31.07.2016, № 18 від 30.11.2016, тому позивач спірними вагонами користувався на підставі переданих йому експедитором за відповідними актами вагонами на підставі укладеного між сторонами Договору №1207/1, який в силу ст. 204 Цивільного кодексу України є правомірним.

Натомість, у позивача відсутні будь-які прямі та безпосередні договірні відносини з відповідачем, у межах яких би останній забезпечував позивача напіввагонами, що були задіяні ним у перевезеннях в межах даного спору.

Як свідчать матеріали справи, єдиним діючим договором, який був укладений між позивачем та відповідачем є Договір №07323/ЦТЛ-20018 про надання послуг. Проте, матеріали справи не містять беззаперечних доказів того, що у межах Договору №07323/ЦТЛ-20018 відповідач забезпечував позивача напіввагонами, що були задіяні ним у перевезеннях в межах даного спору.

При цьому, відповідно до наявних у матеріалах справи переліків за договором №07323/ЦТЛ-2018 про надання послуг від 07.02.2018 за кожною залізничною накладною у даній справі підтверджується факт нарахування відповідачем додаткових зборів разом з ПДВ та відповідно списання таких коштів, що не заперечується відповідачем.

Більше того, як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Вантажна транспортна компанія" було сплачено відповідачу кошти за перевезення спірних вагонів у порожньому стані. Списання коштів з рахунку останнього за такі перевезення відповідачем при розгляді цієї справи не заперечуються.

З викладеного випливає, що позивачем за користування спірними вагонами фактично оплачуються зазначені послуги ТОВ "Вантажна транспортна компанія" на відповідній правовій підставі - Договір №1207/1 від 12.07.2016, та додатково стягуються кошти відповідачем.

З огляду на що, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставне застосування відповідачем п.3.2 Договору №07323/ЦТЛ-20018 та списання коштів з особового рахунку позивача плати за перевезення вантажу, як за вагони перевізника.

Також, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що суми переплат узгоджуються як з залізничними накладними, та і відповідають нарахованим та списаним відповідачем відповідно до переліків сумам додаткових зборів з урахуванням ПДВ, у зв`язку із чим загальна сума грошових коштів за перевезеннями у спірних вагонах, яка підлягає поверненню позивачу становить 558 494,88 грн.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у матеріалах справи дійсно відсутня залізнична накладна №32109886 від 30.05.2018, на яку посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог, натомість наявними у матеріалах справи переліками, які містять посилання на укладений між сторонами договір, номер залізничної накладної, дату, тариф, додаткові збори та послуги, ПДВ, тощо підтверджується факт здійснення спірних перевезень у загальній кількості 51, в тому числі й за залізничною накладною №32109886 від 30.05.2018 і відповідачем ці обставини у своїх заявах по суті не заперечуються, також не заперечується відповідачем факт списання спірних коштів за перевезеннями згідно із зазначеними вище залізничними накладними.

Як вірно вказано судом першої інстанції, звертаючись до суду, позивач самостійно обирає спосіб захисту, передбачений ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України. Застосування обраного позивачем способу захисту порушеного права шляхом внесення змін до особового рахунку замовника послуг у залізничному перевезенні та відображення (відновлення, збільшення) на ньому спірних грошових коштів відповідатиме способам захисту, як визначених спеціальним нормами права (п. 62 Статуту та Правилам № 644), умовам укладеного між сторонами договору, так і узгоджуватиметься із загальними вимогами щодо належності засобів правового захисту відповідно до ст. ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 30.01.2018 у справі № 914/873/17.

З урахуванням встановлених обставин, вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача внести зміни до його особового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на підставі договору №07323/ЦТЛ-2018 від 07.02.2018 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошових коштів у сумі 558 494,88 грн, судом першої інстанції правомірно визнано обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Отже, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Відповідно до змісту ст.1212 Цивільного кодексу України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 цього Кодексу.

В той же час, як встановлено вище спірні грошові кошти списані відповідачем на відповідній правовій підставі (укладений між сторонами договір) та у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, у зв`язку із чим, правовідносини у даній регулюються нормами зобов`язального права, а не положеннями ст.1212 Цивільного кодексу України, на яку посилався позивач, як на підставу позову.

Щодо зауваження відповідача стосовно відсутності підстав для стягнення коштів на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України, колегія суддів зазначає, що у позові та у заяві про усунення недоліків, позивачем також було обґрунтовано спосіб захисту порушеного права, зокрема, посиланням на ст.62 Статуту залізниць, Правила розрахунків за перевезення вантажів, п. 4.10 договору від 07.02.2018, яким передбачено, що у разі неправильного нарахування платежів, здійснюється перерахунок, після чого надлишок стягнутої суми перераховується на особовий рахунок замовника, як оплата за майбутні перевезення, або ж додатково з сум внесеної попередньої оплати стягуються недоотримані грошові кошти.

Стосовно вимоги позивача про відображення на його особовому рахунку 3% річних у розмірі 1 865,47 грн та інфляційних втрат у розмірі 81,55 грн, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Однак, позовні вимоги у цій частині не можуть бути задоволені, у зв`язку із обранням позивачем невірного способу захисту свого права, оскільки відповідно до п.п.2.3.3, 2.3.4, 4.3 Договору №07323/ЦТЛ-2018 від 07.02.2018, особовий рахунок відкрито позивачу для проведення розрахунків і обліку сплачених сум нарахованих і сплачених за здійснені перевезення і надані послуги, пов`язані з перевезенням вантажу. Аналогічні положення містяться і в п. 2.6 Правил №644.

Натомість укладений між сторонами Договору №07323/ЦТЛ-2018 від 07.02.2018 не передбачає можливості зарахування на відкритий відповідачем особовий рахунок позивача фінансових санкцій за порушення виконання сторонами договору своїх зобов`язань, отже, позовні вимоги про відображення на особовому рахунку 3% річних у розмірі 1 865,47 грн та інфляційних втрат у розмірі 81,55 грн не є ефективним способом захисту порушеного права в розумінні статті 5 ГПК України, оскільки не спрямований на реальне відновлення прав позивача, та така вимога не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки немає механізму виконання такого рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Стосовно вказівок, що містяться у постанові Верховного Суду по даній справі, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ст.316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

Скасовуючи судове рішення суду апеляційної інстанції та передаючи справу №910/9794/18 на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду, суд касаційної інстанції вказав, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2019, якою залишено без змін рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2019 у справі № 910/15026/18, у задоволенні позову ТОВ "Вантажна транспортна компанія" до Залізниці про стягнення збитків відмовлено, при тому, що у справі № 910/15026/18 фігурують ті ж самі номери 33-х вагонів, що і у даній справі № 910/9794/18. При цьому, у справі №910/15026/18 судом апеляційної інстанції зазначено про наявність цивільно-правового порушення у діях ТОВ "Вантажна транспортна компанія", яке після спливу строку дії договору від 11.07.2016 №07/16/11/01-Р не повернуло Залізниці в особі філії "Дарницький вагоноремонтний завод" отримане від неї у строкове користування майно і продовжувало протягом тривалого часу використовувати це майно у своїй комерційній діяльності. Так, ТОВ "Вантажна транспортна компанія" самовільно/без дозволу передавало спірні вагони в користування третім особам - Товариству та товариству з обмеженою відповідальності "Трия". Тобто, вагони у користуванні Товариства перебували внаслідок самовільної/без дозволу передачі вагонів, якими ТОВ "Вантажна транспортна компанія" користувалося без належної правової підстави, починаючи з 12.07.2017. З огляду на що, суд касаційної інстанції вказав на необхідність під час нового розгляду даної справи усунути невідповідність (суперечність) між обставинами і доказами встановленими, з одного боку у справі №910/9794/18, а з іншого боку у справі №910/15026/18, а також надати належну правову оцінку відповідним доводам сторін і вирішити спір відповідно до закону.

Так, на виконання вимог ст.316 ГПК України колегія суддів зазначає, що висновки суду апеляційної інстанції, викладені у постанові від 03.06.2019 по справі №910/15026/18, про відсутність правової підстави користування ТОВ "Вантажна транспортна компанія", зокрема, спірними напіввагонами після спливу дії договору від 11.07.2016 №07/16/11/01-Р спростовуються рішенням Господарського суду Одеської області від 19.07.2018 у справі №916/626/18, залишене в силі постановою Верховного Суду від 19.03.2019, яким встановлено факт пролонгації договору від 11.07.2016 №07/16/11/01-Р, відповідно до умов якого ТОВ "Вантажна транспортна компанія" отримало у користування напіввагони, та своєчасність здійснення останнім оплат за послуги з організації перевезень, що задіювались, зокрема у перевезеннях позивачем (ТОВ «Авантаж Інспект») на підставі Договору №1207/1 від 12.07.2016, укладеного між позивачем та ТОВ "Вантажна транспортна компанія".

Крім того, питання наявності чи відсутності у діях ТОВ "Вантажна транспортна компанія" порушень зобов`язання внаслідок передачі спірних на піввагонів позивачу, не входить до предмету даної справи, оскільки підставами заявленого позову у даній справі фактично є безпідставне списання відповідачем коштів за послуги, які вже були оплачені позивачем на виконання умов Договору №1207/1 від 12.07.2016, який в силу ст.204 Цивільного кодексу України є правомірним, а також - оплачені ТОВ "Вантажна транспортна компанія" на виконання договірних зобов`язань перед Залізницею. Окрім цього, предметом даної справи не є накладення/стягнення штрафних санкцій на ТОВ "Вантажна транспортна компанія" у зв`язку із самовільною передачею спірних на піввагонів позивачу всупереч умовам договору від 11.07.2016 №07/16/11/01-Р, а тому на обґрунтованість позовних вимог у даній справи не впливає факт можливого перевищення ТОВ "Вантажна транспортна компанія" своїх повноважень щодо передачі спірних на піввагонів позивачу.

Більше того, колегія звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявна копія листа №ЦТЛ-19/911 від 17.04.2019, який філія «Центр транспортної логістики» АТ «Укрзалізниця» направила на адресу позивача, відповідно до якого філія просить не пред`являти судовий наказ до виконання та надати час для добровільного виконання судового рішення у справі №910/9794/18. Також, на підтвердження добровільного виконання відповідачем зазначеного судового рішення позивачем долучено до матеріалів справи витяг з його особового рахунку 8201950 (розширений) за травень 2019 року, відкритого на підставі Договору № 07323/ЦТЛ-2018 від 07.02.2018 (а.с.36-38 т.4). Тобто, відповідачем своїми діями фактично визнано обставини встановленні оскаржуваним судовим рішенням у даній справі.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, учасниками справи не надано.

Доводи скаржника з приводу порушення та неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку про те, оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати (судовий збір) на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2019 у справі №910/9794/18 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2019 у справі №910/9794/18 залишити без змін.

3.Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

4. Матеріали справи №910/9794/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 07.10.2019.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді А.І. Тищенко

В.В. Куксов