ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2019 р. Справа№ 910/1191/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Пашкіної С.А.

секретар судового засідання: Пастернак О.С.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 08.10.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 03.06.2019 (повний текст складено 02.07.2019)

у справі №910/1191/19 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства

"Національна акціонерна компанія" "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-реконструкція"

про стягнення 764614,33 грн

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» про стягнення 16642440,99 грн., з яких: 15728398,89 грн. боргу, 682525,85 грн. пені, 231516,25 грн. 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач неналежним чином виконував умови договору № 2155/1718-ТЕ-41 на постачання природного газу від 20.09.2017.

04.04.2019 позивач подав до суду першої інстанції заяву про зменшення розміру позовних вимог до 764614,33 грн., з яких: 513645,25 грн. пені, 250969,09 грн. 3% річних, яку було прийнято судом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 у справі №910/1191/19 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 256 822,63 грн. пені, 250 969,09 грн. 3% річних, 11 469,22 грн. судового збору. Відмовлено Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у стягненні 256 822,63 грн. пені.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов є обґрунтованим, однак, з урахуванням доводів відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені вдвічі: з 513645,25 грн. до 256822,63 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач (Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 у справі №910/1191/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 256 822, 63 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог є прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дослідження всіх істотних обставин справи, що є підставою для його скасування у оскаржуваній частині.

Апелянт зазначає, що наданий ним розрахунок пені повністю відповідає нормам чинного законодавства та умовам Договору укладеного між сторонами, а суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про можливість зменшення пені на 50% чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2019 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.08.2019 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 у справі №910/1191/19 - залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.08.2019, після усунення апелянтом недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у справі №910/1191/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2019. Розгляд справи призначено на 08.10.2019. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу, а також зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 у справі №910/1191/19 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги.

Представник відповідача 06.09.2019 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

У своєму відзиві відповідач наголошував, що ним повністю погашено заборгованість за основним зобов`язанням, а з урахуванням матеріального становища відповідача та відсутністю збитків позивача, висновки суду про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій є правомірними.

Представники сторін у судове засідання 08.10.2019 з`явились та надали пояснення по суті спору.

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судовому засіданні 08.10.2019 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та відзиві на неї, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з наступних підстав.

20.09.2017 Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» (споживач) уклали договір № 2155/1718-ТЕ-41 постачання природного газу (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з п. 2.1 Договору постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно) природний газ обсягом до 65500 тис. куб. метрів.

У відповідності до п.п. 2.3, 2.4 Договору планований обсяг за цим договором протягом місяця поставки може змінюватися за домовленістю сторін. Допускається відхилення місячного обсягу переданого природного газу в розмірі ± 5 відсотків (плюс/мінус п`ять відсотків), підтвердженого постачальником планового обсягу без узгодження сторін.

У пункті 5.2 Договору сторони погодили, що ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором становить 4942,00 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5930,40 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот тридцять грн. 40 коп.).

Оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1. Договору).

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, на виконання умов Договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 268685898,88 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу.

Відповідач не вчасно сплачував за отриманий природний газ.

Ці обставини сторонами не оспорюються та визнаються, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, не підлягають доказуванню.

Згідно з нормами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Положеннями ст. 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Пунктом 8.2. Договору сторони погодили, що у разі невиконання відповідачем п. 6.1. Договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості, пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

За розрахунком позивача, перевіреним судом, до стягнення з відповідача підлягає 513645,25 грн. пені за період з листопада 2017 року по червень 2018 року.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник на вимогу кредитора у випадку прострочення грошового зобов`язання повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до арифметично правильного розрахунку, до стягнення з відповідача підлягає 250969,09 грн. трьох процентів річних за період з листопада 2017 року по червень 2018 року.

При цьому, судом враховано доводи позивача про те, що чинним законодавством не передбачено заборону здійснення розрахунків поза межами механізму автоматичного розподілу коштів, а тому та обставина, що оплата від споживачів за спожиту теплову енергію надходить на рахунок відповідача зі спеціальним режимом використання, не є такою, що свідчить про відсутність у відповідача законної можливості самостійно здійснювати розрахунки з позивачем як гарантованим постачальником за отриманий природний газ.

З урахуванням обставин справи суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій вдвічі, а позивач з вказаними висновками не погодився. Суд апеляційної інстанції дослідивши доводи апелянта зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 546 Цивільного кодексу України визначено, що неустойка (штраф, пеня) віднесені до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами частини 1 ст. 230 Господарського кодексу України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не є правильним застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Стаття 233 Господарського кодексу України надає право суду у випадку, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, зменшити розмір цих санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Враховуючи, що при зменшенні розміру штрафних санкцій позивач не несе значних негативних наслідків в своїй господарській діяльності та стягнення штрафних санкцій з відповідача на користь позивача є справедливою компенсацією несвоєчасного виконання грошового зобов`язання, яке на момент прийняття оскаржуваного рішення було виконано, колегія суддів, з урахуванням заяви відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій від 20.05.2019 та долучених до неї доказів (т. 1 а.с. 175-199) щодо матеріального становища відповідача, з урахуванням майнового стану сторін, дійшла висновку про наявність підстав для зменшення розміру заявленої до стягнення позивачем пені на 50%: з 513645,25 грн. до 256822,63 грн.

В свою чергу, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що три відсотки річних у розмірі 250969,09 грн., які підлягають стягненню на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, не є неустойкою в розумінні ст. 549 Цивільного кодексу України та не є штрафними санкціями в розумінні ст. 230 Господарського кодексу України, право на зменшення яких надано ст. 233 Господарського кодексу України, а тому ця сума підлягає стягненню у повному обсязі.

З огляду на викладене,законним та обґрунтованим є рішення суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення 256822,63 грн. пені та 250969,09 грн. 3% річних.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За змістом ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (позивача).

Керуючись ст.ст. 129, 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 у справі №910/1191/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 у справі №910/1191/19 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія" "Нафтогаз України".

4. Матеріали справи №910/1191/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено - 16.10.2019.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

С.А. Пашкіна