ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/4762/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Зуєва В.А. - головуючого, Багай Н.О., Дроботової Т.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2019

та ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.04.2019

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" про забезпечення позову

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис"

до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватофис" (далі - ТОВ "Приватофис") звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (далі - АТКБ "Приватбанк") в якій просить визнати виконавчий напис від 09.04.2019 за реєстровим №2320, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем (далі - Гуревічовим О.М.), щодо стягнення з ТОВ "Приватофис" заборгованості за кредитним договором від 10.02.2009 №09/01/К, а саме: кредит у розмірі 6 814 748,10 грн, відсотків за користування кредитом у розмірі 3 172 689,71 грн, пені у розмірі 55 391,31 грн та плати за вчинення виконавчого напису у розмірі 47 000,00 грн, на користь АТКБ "Приватбанк", таким, що не підлягає виконанню.

1.2. В обґрунтування позовних вимог ТОВ "Приватофис" вказує на те, що оскаржуваний виконавчий напис було вчинено з порушенням приписів чинного законодавства України, оскільки:

? міг бути вчинений виключно на нотаріально посвідченій угоді, в той час як спірний кредитний договір укладено в простій письмовій формі;

? за відсутності надання відповідачем необхідних для вчинення такої нотаріальної дії документів;

? у частині заборгованості, обов`язок з оплати було припинено;

? щодо заборгованості, строк оплати якої за умовами кредитного договору від 10.02.2009 №09/01/К не настав;

? за відсутності факту безспірності стягнутої за виконавчим написом заборгованості, у зв`язку з чим існують правові підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

1.3. Разом із позовною заявою ТОВ "Приватофис" подало заяву про забезпечення позову, за змістом якої заявник просив вжити заходи до забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису від 09.04.2019 за реєстровим №2320, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М., яке здійснюється на підставі виконавчого провадження №58862776 у приватного виконавця Кошарного Олександра Вікторовича.

1.4. Вимоги зазначеної заяви про забезпечення позову обґрунтовані тим, що спірний виконавчий напис було пред`явлено відповідачем до виконання, за яким приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження та накладено арешт на майно та кошти позивача, у зв`язку з чим захист його порушених прав та інтересів у цій справі може бути знівельовано внаслідок незаконного стягнення на підставі спірного виконавчого напису коштів на користь відповідача.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2019, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2019, заяву ТОВ "Приватофис" про забезпечення позову задоволено частково. До набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у даній справі зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 09.04.2019 за реєстровим №2320 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем (свідоцтво №5486) на кредитному договорі від 10.02.2009 №09/01/К. В іншій частині відмовлено у задоволенні заяви.

2.2. Оскаржувані судові рішення мотивовано тим, що стягнення коштів за наслідками вчинення приватним виконавцем виконавчих дій щодо виконання виконавчого напису нотаріуса, правомірність якого оскаржується, зводиться до можливого протиправного позбавлення власника свого права власності на майно - зокрема, грошові кошти, у випадку встановлення судом обставин щодо неправомірності вчинення відповідного виконавчого напису.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. АТКБ "Приватбанк" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2019 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.04.2019 і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

3.2. В обґрунтування вимог касаційної скарги заявник зазначає, що судом першої інстанції не досліджено, а судом апеляційної інстанції не взято до уваги, що припущення настання порушення інтересів позивача у результаті невжиття заходу забезпечення позову не співмірні із реальним обмеженням прав відповідача у результаті вжиття такого заходу забезпечення позову.

На думку скаржника, заява про забезпечення позову не містить пропозиції заявника щодо зутрічного забезпечення, а отже є такою, що не відповідає вимогам статті 139 Господарського процесуального кодексу України.

3.3. ТОВ "Приватофис" у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін, наголошуючи на правомірності висновків господарського суду і безпідставності доводів, викладених у касаційній скарзі.

4. Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду

4.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та відзиві на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

4.2. Предметом судового розгляду у цій справі є вимога ТОВ "Приватофис" про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса, оскільки його вчинено з порушенням приписів чинного законодавства.

Тобто, позовна заява містить немайнову вимогу, рішення про задоволення якої не вимагатиме примусового виконання.

4.3. Разом із цим судами встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса став підставою для відкриття 10.04.2019 приватним виконавцем Кошарним Олександром Вікторовичем виконавчого провадження №58862776, з метою забезпечення виконання якого було накладено арешт на майно та кошти ТОВ "Приватофис".

4.4. Згідно зі статтею 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

4.5. Відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

4.6. Як правильно вказав суд першої інстанції, у немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18.

4.7. Суди першої та апеляційної інстанції обґрунтовано виходили з того, що стягнення коштів приватним виконавцем за виконавчим провадженням щодо виконання спірного виконавчого напису нотаріуса призведе до можливого протиправного позбавлення власника свого права власності на майно (грошових коштів) у разі встановлення судом обставин щодо неправомірності вчинення відповідного виконавчого напису.

4.8. Ураховуючи викладене, підтвердження в матеріалах справи відкриття виконавчого провадження з примусового виконання спірного виконавчого напису нотаріуса, суди дійшли обґрунтованого висновку, що невжиття заходів забезпечення позову (шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису) може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся.

Адже у разі, якщо до закінчення розгляду спору у цій справі приватним виконавцем буде здійснено стягнення у безспірному порядку, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ТОВ "Приватофис".

4.9. Аргументи скаржника, що розгляд судами заяви позивача про забезпечення позову, яка не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення, суперечить вимогам статті 139 Господарського процесуального кодексу України, є необгрунтованими з огляду на те, що частиною першою статті 141 Господарського процесуального кодексу України передбачено право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Отже, розгляд судом заяви про забезпечення позову, яка не містить пропозиції щодо зустрічного позову, не є порушенням наведених норм законодавства та не свідчить про незаконність оскаржуваних судових рішень.

4.10. Інші доводи, викладені у касаційній скарзі, є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, отже вже були предметом дослідження та оцінки судом апеляційної інстанції і зводяться до переоцінки доказів та установлених обставин справи, що не входить до повноважень Верховного Суду, передбачених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України.

4.11. Суди надали оцінку обґрунтованості доводів позивача та встановили безпосередній зв`язок між конкретними заходами забезпечення позову та предметом позову і правильно застосували статтю 136 Господарського процесуального кодексу України та обрали заходи забезпечення позову, які відповідають частині першій статті 137 Господарського процесуального кодексу України.

4.12. З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріусу є адекватним та ефективним способом забезпечення позову.

5. Висновки Верховного Суду

5.1. За змістом статті 300 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права; суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

5.2. Згідно із частиною третьою статті 304 зазначеного Кодексу касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

5.3. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

5.4. Згідно із частою першою статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

5.5. Ураховуючи наведені положення законодавства та обставини, установлені господарськими судами, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає, що правових підстав для задоволення касаційної скарги немає.

6. Розподіл судових витрат

6.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина чотирнадцята статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини першої статті 308, статтями 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2019 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.04.2019 у справі №910/4762/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Зуєв

Судді Н. О. Багай

Т. Б. Дроботова