ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року

м. Київ

Справа № 909/729/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Огороднік К.М., Волковицька Н.О., Могил С.К.,

за участю секретаря судового засідання Ксензової Г.Є.,

за участю представників:

ТзОВ "Торгова мережа "Фаворит" - адвокат Скрипнікова Н.С. (ордер КС №564085),

Національного банку України - адвокат Гончар В.М. (дов. від 18.02.2019),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова мережа "Фаворит"

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 29.05.2019

та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21.12.2018

у справі № 909/729/17

за позовом Національного банку України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова мережа "Фаворит"

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Публічне акціонерне товариство "Комерційний Банк "Фінансова ініціатива"

про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Національний банк України (далі -НБУ, позивач) звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова мережа "Фаворит" (далі -ТзОВ "ТМ "Фаворит", відповідач) про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог посилався на неналежне виконання позивальником - Публічним акціонерним товариством "Комерційний Банк "Фінансова ініціатива" (далі - ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива", третя особа по справі) умов Кредитного договору №12/09/5 від 13.05.2014 з додатковими угодами до нього. З урахування вказаного боргу та на підставі укладеного договору про іпотеку від 23.06.2014 просив суд в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки.

Також, просив суд встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", за початковою ціною 2616300,00 грн, яка визначена на підставі висновку суб`єкта оціночної діяльності ТзОВ "Консалтингова компанія "Увекон".

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

13.05.2014 між НБУ (кредитор) та ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" (позичальник) укладено Кредитний договір №12/09/5 з Додатковими угодами до нього, а саме: №1 від 28.05.2014, №2 від 04.06.2014, №3 від 01.12.2014, №4 від 23.12.2014, №5 від 26.02.2015 (надалі - Кредитний договір).

Відповідно до п.1.1. Кредитного договору кредитор надає позичальнику кредит на суму гривень на строк з 13.05.2014 до 30.12.2016 шляхом збільшення ліміту за відкритою кредитною лінією відповідно до кредитного договору від 16.02.2009 №12/09.

Процентна ставка за користування кредитом не підлягає коригуванню, її розмір встановлюється на рівні подвійної облікової ставки Національного банку України та становить 19,0% річних.

Додатковим договором №1 від 28.05.2014 до Кредитного договору визначено розмір процентної ставки за користування кредитом на рівні півтори облікової ставки Національного банку України та становить 14,25 річних. Процентна ставка за кредитом протягом дії Кредитного договору не підлягає коригуванню.

Згідно з п.1.3 Кредитного договору для нарахування процентів строк користування кредитом, згідно з умовами цього Кредитного договору починається з дня надходження коштів на кореспондентський рахунок позичальника і закінчується в день, який передує даті повернення коштів.

Позичальник нараховує та сплачує нараховані проценти за користування кредитом щомісячно в останній робочий день поточного місяця та одночасно з кінцевим строком погашення кредиту (п.1.4).

Пунктом 2.1.1. та 2.3.2. Кредитного договору передбачено, що після підписання цього кредитного договору кредитор зобов`язується перерахувати на рахунок позичальника кошти відповідно до п. 1.1. цього Кредитного договору, а позичальник в свою чергу зобов`язався своєчасно та в повному обсязі виконувати зобов`язання відповідно до умов кредитного договору в тому числі повернення кредитору суму кредиту у терміни, визначені кредитним договором та проценти за користування кредитом.

На виконання вказаного пункту Кредитного договору позивачем перераховано кошти, про що свідчить долучена до матеріалів справи копія меморіального ордеру.

23.06.2014, з метою забезпечення виконання основного зобов`язання, що випливає із зазначеного Кредитного договору №12/09/5 від 13.05.2014, між Національним банком України (іпотекодержатель) та ТзОВ "Торгова мережа "Фаворит" (іпотекодавець) укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черкасовою Н.Б.

Згідно з пунктом 5 вказаного вище договору, іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку належне йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 18.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №277 та зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 16) об`єкт нерухомості - вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 469,3 кв.м., що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул.Шевченка, 277.

За змістом договору, ринкова вартість предмету іпотеки, згідно Висновку про вартість об`єкту оцінки, станом на 03.06.2014 року складає 2699643,00 грн.

Згідно п.14.8.1. договору іпотеки іпотекодержатель має право з метою задоволення свої вимог звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань передбачених кредитним договором, вони не будуть виконанні.

Відповідно до п. 14.8.2 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань за кредитним договором.

Пунктом 14.9 договору іпотеки визначено, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки за умовами цього договору іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги у повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи проценти та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмета іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог.

06.04.2017 позивачем на адресу відповідача та третьої особи направлено вимоги (№18-0013/25198 від 05.04.2017, №18-0013/25207 від 05.04.2017) про сплату заборгованості за Кредитним договором.

Однак, зазначена вимога про сплату заборгованості ні третьою особою, ні відповідачем не виконані, доказів на спростування зазначеного не подано.

Докази на підтвердження виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором в матеріалах справи відсутні. Доказів сплати позичальником зазначеної заборгованості суду також не надано.

Короткий зміст оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 21.12.2018 позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" за кредитним договором №12/09/5 від 13.05.2014 (зі змінами та доповненнями) перед НБУ в загальній сумі заборгованості - ,70 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - ,00 грн, заборгованості за процентами 135863013,70 грн, штраф - 30000,00 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 23.06.2014, укладеним між НБУ та ТзОВ "ТМ "Фаворит", що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черкасовою Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1649 на наступне майно: вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 469,3кв.м., що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м.Нікополь, вул. Шевченка, 227, яке належить ТзОВ "ТМ "Фаворит" на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 18.02.2008, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В., зареєстрованого в реєстрі за №277 та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 16. Вирішено встановити спосіб реалізації шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, встановлений Законом України "Про виконавче провадження".

Рішення мотивоване тим, що вимоги НБУ про сплату заборгованості за Кредитним договором були залишені без виконання як третьою особою по справі, так і відповідачем, у зв`язку з чим позивач по справі наділений правом звернути стягнення на предмет іпотеки по Іпотечному договору від 23.06.2014, укладеному між НБУ та ТзОВ "ТМ "Фаворит".

Поданий позивачем експертний висновок щодо визначення ринкової ціни об`єкта іпотеки, судом залишено поза увагою з огляду закінчення терміну дії звіту про оцінку.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 29.05.2019 рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21.12.2018 у справі №909/729/17 залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками Господарського суду Івано-Франківської області про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, враховуючи невиконання боржником своїх кредитних зобов`язань.

За наявності розбіжностей щодо визначення початкової ціни продажу майна, апеляційний господарський суд погодився з висновком про проведення реалізації іпотечного майна шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, встановлений Законом України "Про виконавче провадження", без визначення у резолютивній частині рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираження.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

ТзОВ "ТМ "Фаворит" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 29.05.2019 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21.12.2018 у справі №909/729/17, передати справу на новий розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області.

Скаржник стверджує, що судом першої інстанції не встановлено загальний розмір грошової суми, яка була виплачена позичальнику, не встановлено дату, коли грошове зобов`язання мало б бути виконане, не встановлено дату порушення основного зобов`язання, тобто судом не встановлено фактичні обставини, що мають значення, зокрема, й для наявності підстав нарахування процентів та звернення стягнення на предмет іпотеки. Також скаржник зазначає про те, що судом не встановлено конкретну дату, коли зобов`язання за кредитними договорами мали б бути виконані, судом не встановлено дату порушення зобов`язання ПАТ "КБ "Фінансова Ініціатива", отже, не встановлено фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Скаржник вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що початкова ціна предмета іпотека не має вирішального значення для подальшого виконання судового рішення. На думку скаржника, такий висновок суперечить вимогам ст. 39 Закону України "Про іпотеку" в редакції, чинній на час звернення з позовом до суду.

Скаржник звертає увагу на те, що в ході розгляду цієї справи судами не встановлювались обставини з метою встановлення конкретної частки, якою погашається заборгованість у цьому провадженні, що порушує принцип юридичної визначеності.

Скаржник стверджує, що суд не визначив межі відповідальності відповідача та не дотримався вимог Закону України "Про судовий збір", чим порушив принцип юридичної визначеності.

Скаржник вважає, що судами безпідставно включено до заборгованості, яка має бути погашена за рахунок іпотеки, штраф в розмірі 30000,00 грн.

Судами безпідставно не надано оцінку аргументам третьої особи, встановлено обставини справи без дослідження доказів.

При цьому, ТзОВ "ТМ "Фаворит" наголошує, що касаційна скарга подана з метою виправлення фундаментального порушення при прийнятті оскаржуваних судових рішень.

Позиції, викладені у відзиві на касаційну скаргу

На адресу Касаційного господарського суду від НБУ надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому позивач, посилаючись на необґрунтованість доводів касаційної скарги, просить касаційну скаргу ТзОВ "ТМ "Фаворит" залишити без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

НБУ зазначає про те, що відповідач наводить штучні та надумані підстави для передання справи на новий розгляд, що необґрунтовано перешкоджає задоволенню вимог НБУ.

Вважає, що встановивши наявність заборгованості за кредитним договором, порушення обов`язків іпотекодавцем, суд прийняв обґрунтоване рішення про звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, встановленої Законом України "Про виконавче провадження".

Посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №235/3619/15-ц, яка була врахована судами попередніх інстанцій при вирішення спору у даній справі.

Доводи касаційної скарги щодо порушень вимог Закону України «Про судовий збір» вважає необґрунтованими з огляду на майновий характер позовних вимог.

Від ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" відзив на касаційну скаргу не надходив.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

З урахуванням меж розгляду справи судом касаційної інстанції, визначених ст. 300 ГПК України, не можуть бути взяті до уваги аргументи скаржника про необхідність встановлення обставин справи, про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з компетенцією, визначеною законом, Верховний Суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Щодо суті касаційної скарги

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 590 ЦК України визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про іпотеку" в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно зі ст. 33 Закону України "Про іпотеку" в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Надавши оцінку наявним у справі доказам та доводам сторін, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позичальник свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів належним чином та у повному обсязі не виконав, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість, яка становить ,70 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - ,00 грн., заборгованості за процентами 135863013,70 грн., штраф 30000,0 грн.

Право на нарахування штрафу передбачене п.п 2.3.16 п. 2.3 Кредитного договору, в якому сторонами домовлено, що у разу невиконання або неналежного виконання зобов`язань, передбачених цим договором, позичальник зобов`язується сплатити кредитору штраф у розмірі 30 000 грн.

В п.1 Іпотечного договору від 23.06.2014 закріплено, що цей договір забезпечує вимоги Іпотекодавця, що випливають з кредитного договору від 13.05.2014 №12/09/5, зокрема, з сплати процентів за користування кредитом, штрафних санкцій у розмірі і порядку, передбаченому Кредитним договором

Наведене спростовую твердження касаційної скарги про безпідставне включення до заборгованості, яка має бути погашена за рахунок іпотеки, штрафу в розмірі 30000,00 грн.

При цьому, судами досліджено та встановлено, що розмір наявної заборгованості за Кредитним договором у вказаному розмірі ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" та ТзОВ "ТМ "Фаворит" під час розгляду справи не заперечувався. Контррозрахунку вказаної заборгованості суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи зазначене, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку щодо наявності підстав для задоволення позову щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 23.06.2014.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про встановлення способу реалізації шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, встановлений Законом України "Про виконавче провадження" та, відповідно, відхиляє заперечення заявника касаційної скарги, з огляду на наступне

Суди обох інстанцій встановили, що сторони не дійшли згоди про вартість предмета іпотеки, яка могла б стати початковою ціною його реалізації.

Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття "ціна", як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст.ст. 38, 39 Закону України "Про іпотеку" можна зробити висновок, що у розумінні норми ст. 39 Закону України "Про іпотеку" встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону.

Згідно з ч. 3 ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження" початкова ціна продажу нерухомого майна визначається в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

Відповідно до ст.ст. 19, 57 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

З урахуванням наведеного, у спорах цієї категорії лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №235/3619/15-ц, від 05.09.2018 у справі №202/30076/13-ц та послідовно застосовується Верховним Судом, зокрема, у постановах: від 05.09.2018 у справі №202/30076/13-ц, від 24.04.2019 у справі №910/11364/17, від 20.05.2019 у справі №925/53/18, від 05.06.2019 у справі №905/198/18.

Враховуючи зазначене та виходячи з аналізу наведених норм, висновок судів обох інстанцій щодо задоволення даного позову та встановлення способу реалізації предмету іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, визначений Законом України "Про виконавче провадження", є законним та обґрунтованим.

Доводи скаржника стосовно неправильного застосування судами попередніх інстанцій положень Закону України "Про судовий збір" при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат є безпідставними, оскільки, за встановлених судами обставин, судовий збір за подання позовної заяви сплачено позивачем у розмірі, виходячи із ціни заявленого позову, який носить майновий характер, а в подальшому за результатами ухвалення рішення суду про задоволення позову витрати зі сплати судового збору в порядку ст. 129 ГПК України було покладено на відповідача, про що зазначено у резолютивній частині рішення суду. При цьому будь-яких обставин щодо невідповідності ціни позову дійсній вартості спірного майна судами попередніх інстанцій встановлено не було.

Касаційний господарський суд відхиляє довід скаржника про те, що в ході розгляду цієї справи судами не встановлювались обставини щодо визначення конкретної частки, з якої погашається заборгованість у цьому провадженні, що порушує принцип юридичної визначеності, з огляду на таке.

Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням (ст.11 Закону України "Про іпотеку").

У разі реалізації предмета застави (іпотеки) у зв`язку зі зверненням на нього стягнення заставодавцем (іпотекодавцем) відповідне забезпечувальне зобов`язання припиняється (абзац п`ятий статті 28 Закону України "Про заставу", абзац третій частини першої статті 17 Закону України "Про іпотеку").

Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

За наведеними положеннями законодавства іпотекодержатель (заставодержатель) має право задовольнити всі свої забезпечені заставою чи іпотекою вимоги до боржника за рахунок майнового поручителя у розмірі вартості фактичної реалізації предмета майнової поруки, що здійснюється в порядку, передбаченому законодавством (якщо інше не передбачено договором або законом).

Отже, виражений у грошовій формі розмір зобов`язання майнового поручителя визначається виходячи із дійсних на відповідний момент зобов`язань боржника, які існують за основним зобов`язанням (кредитним договором), з урахуванням обсягу забезпечення за умовами забезпечувального договору. Оцінка предмета забезпечення (майна) сторонами на момент укладення договору не впливає на обсяг забезпечених вимог у разі звернення стягнення на предмет забезпечення.

Касаційний господарський суд з огляду на межі повноважень, які закріплені в ч.ч. 2, 3 ст. 300 ГПК України, відхиляє також доводи скаржника щодо невстановлення судами попередніх інстанцій факту неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, загальної суми заборгованості та дати виникнення заборгованості, фактичних обставин та змісту спірних правовідносин, оскільки ці доводи стосуються з`ясування обставин, вже встановлених судами, та переоцінки оцінених ними доказів у справі. Водночас, Верховний Суд відзначає, що зі змісту тексту судових рішень вбачається, що судами вказані факти досліджувались та встановлювались.

Крім того, за результатами аналізу питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, у питаннях вичерпності висновків суду суд касаційної інстанції враховує висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні від 28.10.2010 в справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини, Верховний Суд вважає, що ним наведено аргументи та мотиви щодо всіх визначальних доводів касаційної скарги у світлі конкретних обставин справи та в залежності від характеру судових рішень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно із ч. 1 ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що постанова суду апеляційної інстанції та рішення місцевого господарського суду прийняті з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування немає.

Судові витрати

Оскільки суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається, судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на заявника касаційної скарги.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова мережа "Фаворит" залишити без задоволення.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 29.05.2019 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21.12.2018 у справі №909/729/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий, суддя Огороднік К.М.

Судді Волковицька Н.О.

Могил С.К.