ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2019 р. Справа№ 910/16236/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Пашкіної С.А.

Дідиченко М.А.

секретар Ковальчук Р.Ю.

за участю

представників: позивача - Хілова І.М.

відповідача - Гапон В.С.

третьої особи - не з`явилися.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеркомгруп"

на рішення Господарського суду м. Києва від 14.05.2019 р. (повне рішення складено 03.06.2019 р.)

у справі № 910/16236/18 (суддя - Зеленіна Н.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеркомгруп"

до Акціонерного товариства "Сбербанк"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-ГТВ"

про усунення перешкод у користуванні майном

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтеркомгруп" звернулося з позовом до Акціонерного товариства "Сбербанк" про:

- зобов'язання Акціонерного товариства "Сбербанк" усунути перешкоди в користуванні майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеркомгрун", яке належить йому на праві власності та знаходиться за адресою Київська область, місто Біла Церква, вулиця Леваневського, 85;

- зобов'язання Акціонерного товариства "Сбербанк" надати вільний доступ та не перешкоджати Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтеркомгруп" вільно володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому на праві власності майном, яке знаходиться за адресою Київська область, місто Біла Церква, вулиця Леваневського, 85, за переліком.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідач обмежує доступ до рухомого майна, яка належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтеркомгруп". Також позивач позбавлений можливості використовувати належне йому майно за призначенням, не може користуватись або розпоряджатись цим майном.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 14.05.2019 р. у справі № 910/16236/18 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеркомгруп" відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтеркомгруп" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на те, що він обрав спосіб захисту, який передбачений чинним законодавством, та є найбільш ефективним для відновлення порушеного права останнього.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2019 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеркомгруп" у справі № 910/16236/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Дідиченко М.А., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2019 р. було відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 19.09.2019 р.

У засідання суду, призначене на 19.09.2019 р., представник третьої особи не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Доказів поважності причин відсутності зазначеного представника суду не надано.

Колегія суддів зазначає, що неявка у судове засідання вказаного представника не перешкоджає розгляду апеляційної скарги. Подальше відкладення може призвести до затягування розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Позивач вказує, що він є власником майна (обладнання та устаткування), яке перебуває на території за адресою Київська область, м. Біла Церква, вул. Леваневського, 85, на підставі договорів купівлі-продажу, укладених з ПАТ «Білоцерківський завод гумових технічних виробів», а саме: договору купівлі-продажу № 33 від 20.07.2016 р., договору купівлі-продажу № 28 від 31.05.2016 р., акту приймання-передачі від 01.07.2016 р.; акту приймання-передачі № 29 від 06.07.2016 р., акту приймання-передачі від 12.07.2016 р.; акту приймання-передачі № 30 від 07.07.2016 р., акту приймання-передачі від 31.07.2016 р.; акту приймання-передачі № 31 від 08.07.2016 р.; акту приймання-передачі від 31.07.2016 р.; акту приймання-передачі № 32 від 11.07.2016 р.; акту приймання-передачі від 31.07.2018 р.; акту приймання-передачі № 34 від 25.07.2016 р.; акту приймання-передачі від 25.07.2016 р.; акту приймання-передачі № 37/38 від 30.08.2016 р.; акту приймання-передачі від 10.01.2017; акту приймання-передачі № 38/39 від 30.08.2016 р.; акту приймання передачі від 16.01.2017 р.; акту приймання-передачі № 40/41 від 30.08.2016 р.; акту приймання-передачі від 12.01.2017 р.; акту приймання-передачі № 40/41 від 30.08.2016 р.; акту приймання-передачі від 17.01.2017 р.; на підставі договорів купівлі-продажу, укладених з ТОВ "Інтер ГТВ", саме договору купівлі-продажу № 95 від 14.08.2017 р., акту приймання-передачі від 14.08.2017 p.; № 123 від 18.09.2017 р.; договору купівлі продажу № 3 від 03.01.2017 р., укладеного між позивачем та ПІІ ТОВ "Євро Фінанс ЛТД" та акту приймання-передачі від 23.01.2017 р.

Відповідне майно знаходиться у користуванні (на підставі договору оренди № 1 від 01.09.2016 р. та договору оренди № 4 від 01.01.2017 р.) і на відповідальному зберіганні (на підставі договору відповідального зберігання від 15.08.2017 р.) у Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-ГТВ" за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Леваневського, 85.

23.07.2018 р. ухвалою Господарського суду Київської області у справі № 911/1595/18 за заявою Акціонерного товариства "Сбербанк" вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт на все рухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтер-ГТВ", накладено арешт на все нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтер-ГТВ".

Таким чином, позивач зазначає, що належне йому майно знаходиться в будівлях і спорудах, на які відповідно до ухвали Господарського суду Київської області від 23.07.2018 р. у справі № 911/1595/18 накладено арешт.

При цьому, в рамках виконавчого провадження № 57069086, відкритого щодо примусового виконання вказаної вище ухвали Господарського суду Київської області, державним виконавцем за участю відповідача описано та опечатано все наявне майно за адресою: м. Біла Церква, вул. Леваневського, 85, зокрема і майно, що належить ТОВ "Інтеркомгруп".

29.08.2018 р. позивач звертався до начальника Білоцерківського міського відділу Державної виконавчої служби з листом № 29/08, в якому повідомив, що за адресою: м. Біла Церква, вул. Леваневського, 85, знаходиться також майно ТОВ "Інтеркомгруп".

24.09.2018 р. державним виконавцем було направлено на адресу позивача лист № 71612, в якому повідомлено останнього, що він може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Позивач вказує, що всі приміщення, які знаходяться за адресою: м. Біла Церква, вул. Леваневського, 85, та в яких знаходиться майно позивача, опечатані, доступу до майна немає. Відповідачем найнято охоронну фірму, яка не допускає працівників позивача до належного йому обладнання. Відтак, він позбавлений можливості використовувати належне йому майно за призначенням, не може користуватись або розпоряджатись цим майном. Крім цього, позивач вказує, що йому невідомо яким чином забезпечується збереження цього майна, чи не вчиняються дії, спрямовані на його пошкодження або приведення до стану непридатності.

Отже позивач звернувся до суду з даним позовом про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні майном, що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Леваневського, 85.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, тобто, дії осіб, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном.

Як передбачено ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно із ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Особа може відмовитися від свого майнового права. Відмова від права власності на транспортні засоби, тварин, нерухомі речі здійснюється у порядку, встановленому актами цивільного законодавства. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Статтею 13 ЦК України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Як вбачається з матеріалів справи, спірне майно арештоване державним виконавцем в межах виконавчого провадження № 57069086, відкритого щодо примусового виконання ухвали Господарського суду Київської області від 23.07.2018 р. у справі № 911/1595/18 про арешт всього рухомого і нерухомого майна ТОВ "Інтер-ГТВ".

Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 вказаного Закону, у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, з урахуванням вимог ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" позивач має звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, вимоги до банку про усунення перешкод у користуванні майном хоч і кореспондуються зі способами захисту прав згідно зі ст. 16 ЦК України, проте не є взаємозамінними із визначеним ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" способом захисту прав шляхом звернення з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту.

Крім цього, оскільки спірне майно арештоване державним виконавцем в межах виконавчого провадження № 57069086, відкритого щодо примусового виконання ухвали Господарського суду Київської області від 23.07.2018 р. у справі № 911/1595/18 про арешт всього рухомого і нерухомого майна ТОВ "Інтер-ГТВ", положення Закону України "Про виконавче провадження" є спеціальними нормами, які застосовуються у спірних правовідносин, на відміну від загальних норм, що містяться у Цивільному кодексу України.

У відповідності до ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже обраний позивачем спосіб захисту не відповідає фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимоги позивача про зобов'язання відповідача усунути перешкоди в користуванні майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеркомгрун", яке належить йому на праві власності, знаходиться за адресою: Київська область, місто Біла Церква, вулиця Леваневського, 85, та зобов'язання відповідача надати вільний доступ і не перешкоджати Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтеркомгруп" вільно володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому на праві власності вказаним майном за переліком, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Аргументи, викладені в апеляційній скарзі, наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів, як необґрунтовані.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 14.05.2019 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеркомгруп" не підлягає задоволенню.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд необхідно покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеркомгруп" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 14.05.2019 р. у справі № 910/16236/18 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання і розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтеркомгруп".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 15.10.2019 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді С.А. Пашкіна

М.А. Дідиченко