РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.10.2019Справа № 910/9717/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія інтерком"

до Фізичної особи-підприємця Шахова Юрія Миколайовича

про стягнення 17 511,72 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Лавріненко І.А., ордер серія КВ № 735190.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія інтерком» звернулося до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Фізичної особи-підприємця Шахова Юрія Миколайовича про стягнення 17 511,72 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на виконання Договору поставки, укладеного у спрощений спосіб сплачено на користь відповідача 16 680,00 грн, однак відповідачем в порушення взятих на себе зобов`язань товар не поставлено, передоплату не повернуто.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2019 судом залишено позовну заяву без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків та встановлено спосіб їх усунення.

06.08.2019 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків, відповідно до якої, позивачем усунуто недоліки, зазначені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 23.07.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.08.2019 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/9717/19, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

09.09.2019 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що відповідачем виконано взяті на себе зобов`язання та поставлено позивачу обумовлений укладеним Договором товар, що зокрема підтверджується Претензією позивача, адресованою відповідачу, у якій позивач зазначає, що отримав від відповідача товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 30.09.2019.

17.09.2019 представником позивача подано відповідь на відзив.

У судове засідання 30.09.2019 представники позивача не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 954.

Представник відповідача у судове засідання з`явився та подав клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Розглянувши заявлене відповідачем клопотання, заслухавши пояснення представника відповідача, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що Господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку:

1) наказного провадження;

2) позовного провадження (загального або спрощеного).

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У п. 1 ч. 5 ст. 12 вказаного нормативно-правового акту зазначено, що малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідач, в обґрунтування заявленого клопотання зазначає, що згідно з п. 9 ст. 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження свідки не викликаються, однак суттєві обставини, які підлягають встановленню в ході судового розгляду, а саме акт передання товару позивачеві може бути додатково підтверджений показами свідків, що підписали Акт б/н від 04.01.2019 про передачу товару покупцю.

Згідно з ч. 9 ст. 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження свідки не викликаються. У випадку, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх достовірності, суд не бере до уваги показання свідка.

В свою чергу, відповідно до ст. 89 ГПК України, свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти. При цьому, ч.4 ст.88 ГПК України визначено, що заява свідка, у якій за змістом ч. 1 ст.88 ГПК України, викладаються показання свідка, має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів. Відповідач подає докази у строк, визначений ч.3 ст.80 ГПК України разом з поданням відзиву.

Проте, ані до відзиву, ані до клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, поданих відповідачем, не додано відповідних заяв осіб, у яких були б викладені показання свідків.

Відтак, з огляду на малозначність даної справи, в розумінні ч. 5 ст.12 Господарського процесуального кодексу України, та відсутність обставин, які б свідчили про складність означеної справи, суд не вбачає підстав для розгляду справи № 910/9717/19 за правилами загального позовного провадження, в зв`язку з чим, судом постановлено ухвалу про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, яку занесено до протоколу судового засідання.

За результатами судового засідання, судом відкладено розгляд справи на 07.10.2019.

Представник відповідача у судове засідання 07.10.2019 з`явився та подав клопотання про долучення заяви свідка із клопотанням про поновлення строку на її подання.

Водночас, за приписами ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При цьому, ч.4 ст.88 ГПК України унормовано, що заява свідка, у якій за змістом ч. 1 ст. 88 ГПК України, викладаються показання свідка, має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.

Таким чином, відповідач подає докази у строк, визначений ч.3 ст.80 ГПК України разом з поданням відзиву.

Однак, відповідачем не подано такої заяви разом з відзивом на позовну заяву.

Статтею 207 ГПК України унормовано, що головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Проте, будь-яких обґрунтованих обставин неможливості подання заяви свідка разом з відзивом на позовну заяву, відповідачем не наведено, в зв`язку з чим, з огляду на приписи ч. 2 ст. 207 ГПК України суд залишає вказане клопотання без розгляду та не приймає до уваги подану відповідачем заяву свідка.

У судове засідання 07.10.2019 представник позивача не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Зважаючи на викладене, оскільки неявка представника позивача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 07.10.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Інтерком» (далі - покупець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Шаховим Юрієм Миколайовичем (далі - відповідач, продавець) була досягнута домовленість про купівлю-продаж плунжерної пари Bosh DB OM364/OM066 у кількості шести штук вартістю 16 680,00 грн.

29.12.2018 відповідачем виставлено позивачу рахунок-фактуру № 3 від 29.12.2018 на суму 16 680,00 грн.

03.01.2019 позивачем оплачено рахунок-фактуру № 3 від 29.12.2018 на суму 16 680,00 грн згідно платіжного доручення № 1 від 03.01.2019 на суму 16 680,00 грн.

Позивач зазначає, що відповідачем не виконано взяті на себе зобов`язання з передання товару, в зв`язку з чим, позивач 22.05.2019 звернувся до відповідача із Вимогою про повернення коштів у розмірі 16 680,00 грн, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення, в зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач в свою чергу, заперечуючи проти позову, зазначає, що 04.01.2019 представник позивача в телефонному режимі повідомив, що товар потрібен позивачу терміново, тому він забере його самостійно та 04.01.2019 представник позивача отримав товар самостійно, про що відповідачем складено відповідний Акт.

Відповідач зазначає, що оскільки на момент отримання товару, документи (видаткові накладі та оригінал рахунку) не були готові, 05.01.2019 відповідачем кур`єрською службою «Нова пошта» 6217), направлено означені документи на відділення 1 (вул. Валі Котика, 33) та отримані позивачем 14.01.2019, однак екземпляри відповідача повернуті з підписом не були.

Як зазначає відповідач, 31.01.2019 на електронну адресу відповідача надійшов електронний лист з електронної адреси позивача, яка зазначена в позовній заяві, в якій було вкладення, а саме претензія у якій зазначено, що комісією у складі працівників СТО: механіка по дизельних насосах Захарчука А.Л. , Смешка В.Ю. та директора ТОВ «Компанія Інтерком» Шевчука В.М . були одержані плунжерная паро- Bosh DB OM364/OM066 в кількості шість штук, а отже, відповідач зазначає, що сам позивач підтверджує факт отримання товару в повному обсязі.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Частиною 1 статті 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За загальним правилом правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі (ст. 208 ЦК України).

При цьому, відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Також, за приписами ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір, відповідно до ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України).

Статтею 641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Таким чином, оскільки відповідачем виставлено відповідачу рахунок-фактуру на оплату, а позивачем оплачено такий рахунок-фактуру, суд приходить до висновку, що між сторонами мало місце укладення правочину на поставку товару у спрощений спосіб.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитись від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Нормами ст. 530 ЦК України, закріплено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Крім того, як вбачається з положень ст. 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання, зокрема, провадиться за зобов`язанням про передання товару (майна) - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов`язання.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як визначено ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до норм ст. 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

В той же час, як зазначено у ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент, зокрема, надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Як вбачається з оплаченого позивачем рахунку-фактури № 3 від 29.12.2018, він не містить конкретного строку поставки та конкретного місця поставки, а тому, відповідно за умовами ст. 530 ЦК України позивач має право вимагати його виконання у будь-який час.

Доказів із яких би вбачалося, що позивач вимагав від відповідача поставки товару на 16680,00 грн, як на складі відповідача, так і встановивши місце поставки, матеріали справи не містять.

Водночас, 22.05.2019 позивач звернувся до відповідача із Вимогою, у якій вимагав повернути кошти згідно платіжного доручення № 1 від 03.01.2019 у розмірі 16 680,00 грн в строк до 27.05.2019.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як зазначає позивач, відповідачем товар поставлений не був, кошти позивачу відповідач не повернув.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача із Претензією б/н б/д, у якій зазначив, що комісією у складі працівників СТО: механіка по дизельних насосах Захарчука А.Л. , Смешка В.Ю. та директора ТОВ «Компанія Інтерком» Шевчука В . М. були одержані плунжерная пара Bosh DB OM364/OM066 в кількості шість штук. При відкритті упаковки, вони були несхожі на нові, при установці на топливний насос стенд показав, що немає пускової циклічної подачі. У зв`язку з чим позивач просив розглянути вказану претензію таповернути кошти в сумі 16 680,00 грн.

Так, обов`язок відповідача з поставки товару вважається виконаним безпосередньо з факту здійснення поставки товару та прийняття його покупцем.

При цьому, форма (вид) документу, яким сторони відобразили сам факт поставки товару (яким оформили факт здійснення поставки) - видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, акт приймання-передачі продукції, тощо, не впливає на суть обов`язку постачальника з поставки товару.

Суд звертає увагу на те, що предметом доказування є саме встановлення обставин виникнення між сторонами господарських правовідносин з поставки товару, а саме, - факту поставки продавцем та отримання товару покупцем.

Так, матеріали справи не містять підписаної з обох сторін видаткової накладної, однак, адресована самим же позивачем Претензія, у якій позивачем визнається факт отримання обумовленого укладеним сторонами Договором поставки у спрощений спосіб товару, за відсутності належно оформленої та підписаної видаткової накладної, нівелює доводи позивача щодо не поставки відповідачем товару та відповідно не отримання його позивачем.

Таким чином, як встановлено судом, відповідачем було виконано взяті на себе обов`язки з поставки товару та відповідно позивачем було отримано обумовлений укладеним Договором у спрощений спосіб товар.

Відтак, оскільки з обставин справи вбачається, що наведені підстави позову, а саме - не поставка відповідачем та неотримання позивачем обумовленого укладеним сторонами Договором поставки у спрощений спосіб товару, не відповідають встановленим обставинам справи, а отже, заявлені позовні вимоги про визнаються судом необґрунтованими.

При цьому, заперечення у претензії позивача щодо належної чи неналежної якості товару судом не досліджуються, оскільки не входять в предмет спору та наведені позивачем підстави позову.

В свою чергу, похідні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 831,72 грн залишаються судом також без задоволення, оскільки як встановлено судом, відповідачем виконано обов`язок з поставки товару позивачу.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з покладенням судового збору на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 09.10.2019

Суддя О.А. Грєхова