СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2019 р. Справа № 922/479/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А., суддя Фоміна В.О.

за участі секретаря судового засідання Крупи О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ Лозівський ковальсько-механічний завод (вх. №2456 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 03.07.2019 у справі №922/479/19 (прийняте у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Сальніковою Г.І., повний текст рішення складено 12.07.2019)

за позовом Державного підприємства Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім.О.О.Морозова, м.Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю Лозівський ковальсько-механічний завод, м.Лозова, Харківська область,

про стягнення 1248310,80 грн,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2019 року Державне підприємство "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський ковальсько-механічний завод" 1 248 310,80 грн пені за несвоєчасну поставку 4-х корпусів В1318Е.01сб-2 за договором поставки № 236-2-ХКБМ від 27.04.2018, з яких 573718,60 грн за період з 01.11.2018 по 30.01.2019 та 674592,20 грн за період з 31.10.2018 по 15.02.2019.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.07.2019 позов задоволено повністю.

Відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 03.07.2019 повністю та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Скарга обґрунтована тим, що суд не погодився з твердженням відповідача, що вимоги договору в частині забезпечення відповідача актуальним комплектом конструкторської документації позивачем не дотримано, оскільки ним, як розробником, починаючи з 05.07.2018 на ТОВ «ЛКМЗ» надіслано 12 сповіщень про внесені зміни до конструкторської документації. Наслідком впровадження таких змін завжди є зміна кількості, вигляду/розміру (але не виключно) окремих складових готового корпусу, кількості та розміру наявних на корпусі БТР отворів, зварювальних швів та, як наслідок, зміни кількості видів витратних матеріалів, інструменту тощо, необхідних для виконання робіт за зміненою конструкторською документацією. Виконанню зазначених робіт завжди передує необхідність розроблення змін до існуючих технологічних процесів та їх логістичне забезпечення (пошук постачальників витратних матеріалів, інструменту, в окремих випадках додаткового обладнання, тощо).

Також, як зазначає відповідач, суд безпідставно дійшов висновку про наявність у відповідача обов`язку використовувати давальницький матеріал, переданий йому позивачем за іншими існуючими між сторонами спору правовідносинами, які виникли на підставі інших договорів. Акти приймання-передачі давальницької сировини узяті до уваги судом усупереч тому, що вказаний матеріал передавався відповідачеві з метою виготовлення продукції за іншими, конкретно вказаними у тексті актів договорами.

23.08.2019 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№7984), в якому позивач проти апеляційної скарги заперечує, вважає, що судом всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо досліджено надані сторонами докази, посилаючись на те, що умовами спірного договору сторони домовились про передачу саме облікового, а не актуального комплекту конструкторської документації або підтвердження придатності раніше переданого. ДП «ХКБМ» листом від 19.06.2018 №3542/20 було підтверджено придатність для подальшого використання раніш переданого комплекту конструкторської документації, як це і передбачено п.3.5. договору. Також зазначає, що під час виконання спірного договору у відповідача за іншими договорами (від 22.01.2018 №3838-ХКБМ, від 22.01.2018 №3835-ХКБМ, від 27.04.2018 №235-2-ХКБМ) утворились лишки спецсталі марки 71 товщиною 14 та 20 мм, яких в повному обсязі вистачило б на виготовлення 4 корпусів В1318Е.сб-2.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, 27.04.2018 між Державним підприємством "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова", покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лозівський ковальсько-механічний завод", постачальником, укладено договір поставки № 236-2-ХКБМ, згідно з яким постачальник зобов`язався виготовити по конструкторській документації покупця, поставити і передати у власність покупця 4 корпуси В1318Е.01сб-2 з комплектом складальних одиниць і деталей, стандартних виробів, які постачаються розсипом і матеріалів (далі - продукція), в номенклатурі та кількості, що зазначена у відомості комплектувальній (додаток №1), що є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п.1.2. договору продукція виготовляється з спецсталі покупця і матеріалів постачальника. Для виконання зазначених умов покупець за актом приймання-передачі давальницької сировини передає постачальнику сталь марки 71 по ТУ У 27.1-1-2009 з твердістю не більше НВ 321 та у кількості, що необхідна для виконання постачальником своїх зобов`язань за цим договором у повному обсязі.

За окремою угодою з постачальником покупець повинен здійснювати перевірку службових характеристик партій броньованих деталей товщиною 16 мм упродовж 10 робочих днів з моменту передачі вказаних деталей постачальником (п.1.2.1. договору).

Відповідно до п.1.3. договору спецсталь, що передана постачальнику покупцем, не входить у вартість продукції і повертається покупцеві в складі продукції. При наявності після виготовлення продукції залишків або основних відходів давальницької сировини (спецсталі) покупця, такі підлягають поверненню покупцеві з поставкою останнього комплекту продукції.

Норми витрат спецсталі, необхідної для виготовлення продукції, наведені в додатку №3, який є невід`ємною частиною договору (п.1.4. договору).

Відповідно до п.1.7. договору продукція, що поставляється за цим договором використовується у виробництві продукції оборонного призначення, визначеної відповідно до Закону України "Про державне оборонне замовлення" в інтересах Міністерства Оборони України.

Пунктом 3.1. договору сторони погодили, що поставка продукції здійснюється постачальником на умовах DDP згідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів "Інкотермс" (в редакції 2000 року) на склад покупця, який знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126, до 31 жовтня 2018 року, але не раніше 90 (дев`яносто) робочих днів після отримання постачальником авансового платежу згідно з п.5.1.1, передачі покупцем спецсталі згідно з п.1.2., виконання зобов`язання, що передбачені п.1.2.1 та передачі необхідного комплекту КД або підтвердження придатності раніш переданого відповідно до п. 3.5. договору.

Відповідно до п.3.5. договору для забезпечення виготовлення продукції покупець протягом 5 робочих днів з дати укладання договору сторонами по акту приймання-передачі передає постачальнику обліковий комплект конструкторської документації (КД), достатній для виготовлення продукції, яка постачається по цьому договору або підтверджує придатність раніш переданого комплекту конструкторської документації для подальшого використання. Випуск продукції по скоригованій конструкторській документації (кресленням) по конструкторським сповіщенням у процесі виконання цього договору допускається лише за умови підписання окремої угоди між сторонами. Постачальник за цим договором може погодитися на виготовлення продукції по скоригованій конструкторській документації (креслення) або на доопрацювання (переробку) вже готової продукції, за умови проведення необхідної підготовки виробництва. У такому разі покупець повинен компенсувати постачальнику його витрати на проведену підготовку виробництва продукції за скоригованою документацією (кресленнями) та/або на підготовку виробництва по доопрацюванню (переробці) вже виготовленої продукції, а також витрати за роботи по фактичному доопрацюванню (переробці) продукції, що була вже виготовлена за цим договором.

Згідно з п.4.4. договору орієнтовна ціна одиниці продукції, що поставляється за цим договором, згідно з протоколом узгодження орієнтовної ціни складає 3152300,00 грн.

Загальна орієнтовна вартість продукції, що поставляється за цим договором, згідно з протоколом узгодження орієнтовної ціни становить 12609200,00 грн (п.4.5. договору).

Відповідно до п.5.1.1. договору авансовий платіж в розмірі 50% від загальної вартості продукції, що поставляється за цим договором, згідно з п.4.5., проводиться протягом 15 календарних днів з дати укладення цього договору та отримання рахунку від постачальника.

Умовами п.9.2 договору передбачено, що у разі порушення термінів поставки продукції, постачальник за кожен день прострочення зобов`язується сплатити пеню в розмірі 0,1% вартості продукції, по якій допущено прострочення.

Позивачем платіжним дорученням №2587 від 18.06.2018 було перераховано на рахунок відповідача 50% авансового платіжу від загальної орієнтовної вартості продукції, що постачається за цим договором на загальну суму 6304600,00 грн.

Листом від 19.06.2018 за вих. № 3542/20 позивачем підтверджено придатність раніш переданого комплекту конструкторської документації для подальшого використання.

Відповідно до акту приймання-передачі давальницької сировини № 7 від 22.06.2018 відповідачу передано спецсталь марки 71. Таким чином, як зазначає позивач, починаючи з 23.06.2018 у відповідача виникли зобов`язання з поставки 4-х корпусів В1318Е.01сб-2 з кінцевою датою поставки 31.10.2018.

Згідно видаткової накладної № ЗТ-01 від 30.01.2019 відповідачем поставлено два корпуси ВІЗ18Е.01сб-2 загальною ціною 6304600,00 грн. Інші два корпуси ВІЗ18Е.01сб-2 позивачу відповідачем не поставлено, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами по справі договір є договором поставки.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (стаття 663 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом - сплата неустойки.

Відповідно до ст.ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як вже зазначалось, 27.04.2018 між позивачем та відповідачем укладено договір поставки № 236-2-ХКБМ, згідно з яким відповідач зобов`язався виготовити по конструкторській документації позивача 4 корпуси В1318Е.01сб-2 з спецсталі позивача. Для виконання зазначених умов договору позивач за актом приймання-передачі давальницької сировини повинен передати відповідачу сталь марки 71 у кількості, що необхідна для виконання відповідачем своїх зобов`язань за цим договором у повному обсязі. У додатку №3 до договору наведені норми витрат спецсталі марки 71 відповідно до її товщини.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що позивачем не забезпечено його актуальним комплектом конструкторської документації. Крім того, в процесі виконання договору надіслано 12 сповіщень щодо внесення змін до конструкторської документації, що потребувало додаткового часу.

Як вбачається з матеріалів справи, умовами укладеного між сторонами договору (п.3.5. договору) передбачено передання по акту приймання-передачі відповідачу облікового комплекту конструкторської документації, достатнього для виготовлення продукції, яка постачається по цьому договору або підтвердження придатності раніш переданого комплекту конструкторської документації для подальшого використання. Випуск продукції по скоригованій конструкторській документації (кресленням) по конструкторським сповіщенням у процесі виконання цього договору допускається лише за умови підписання окремої угоди між сторонами.

Листом від 19.06.2018 за вих. № 3542/20 позивачем підтверджено придатність раніше переданого комплекту конструкторської документації для подальшого використання, який отримано відповідачем 21.06.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштової кореспонденції, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.87).

Згідно абз. 3 та 4 п. 3.5 договору конкретні строки проведення підготовки виробництва, виконання робіт з доопрацювання (переробки) готової продукції, компенсації витрат постачальника на підготовку виробництва та за роботи з доопрацювання (переробки) готової продукції, відтермінування поставки продукції, що буде виготовлятися за скоригованою конструкторською документацією, погоджуються сторонами додатковими угодами до цього договору.

За таких обставин передача актуального комплекту конструкторської документації не є необхідною згідно з п.3.5. договору, натомість передбачено, що випуск продукції по скоригованій конструкторській документації (кресленням) по конструкторським сповіщенням у процесі виконання цього договору допускається лише за умови підписання окремої угоди між сторонами.

Таким чином, сторонами погоджено, що випуск продукції за скоригованою конструкторською документацією, а також підготовка та налагодження виробництва за такою документацією допускається лише за умови підписання окремої угоди до договору.

Однак, окремої угоди, підписаної між сторонами з питань зміни кількості, вигляду/розміру складових готового корпусу, зварювальних швів тощо матеріали справи не містять.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання відповідача на наявність 12 сповіщень про внесені зміни до конструкторської документації (від 11.07.2018 за вих. № 4015/47; від 21.07.2018 за вих. № 4284/47; від 08.08.2018 за вих. № 4647/47; від 20.08.2018 за вих. № 4882/47; від 20.09.2018 за вих. № 5500/47; від 06.10.2018 за вих. № 5921/47; від 26.10.2018 за вих. № 6398/47; від 16.10.2018 за вих. № 6153/47; від 02.11.2018 за вих. № 6540/47; від 14.12.2018 за вих. № 7502/47; від 28.12.2018 за вих. № 7150/47; від 06.11.2018 за вих. № 6622/47), отриманих ним від позивача, з огляду на те, що в наведених сповіщеннях взагалі відсутні посилання на будь-який договір, укладений між сторонами, зокрема, на договір поставки №236-2-ХКБМ від 27.04.2018, який є предметом розгляду даної справи.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Щодо посилання апелянта про наявність у відповідача обов`язку використовувати давальницький матеріал, переданий йому позивачем за іншими існуючими між сторонами спору правовідносинами, які виникли на підставі інших договорів, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, за актом приймання-передачі давальницької сировини № 7 від 22.06.2018 відповідачу було передано спецсталь марки 71.

У додатку №3 до спірного договору наведено норми витрат спецсталі, необхідної для виготовлення продукції, за її товщиною. Однак, відповідно до даного акту, спецсталь товщиною 14 та 20 міліметрів відповідачу передана не була.

Місцевий господарський суд, задовольняючи позовні вимоги, послався на те, що акт №7 від 22.06.2018 було підписано та погоджено уповноваженими представниками сторін без зауважень та скріплено їх печатками без будь - яких претензій, з урахуванням чого сторонами було погоджено та підтверджено наявність необхідної кількості давальницької сировини, необхідної для виготовлення за спірним договором 4-х корпусів В1318Е.01сб-2; позивачем надано докази наявності у відповідача на момент укладання спірного договору, залишків спецсталі марки 71 (товщиною 14 та 20 мм) в такому обсязі, який з урахуванням норм витрат, дозволяв виготовити 4 корпуси В1318Е.сб-2, яка була передана постачальнику в рамках виконання інших раніше укладених договорів, а саме: 3838-ХКБМ, 3835-ХКБМ від 22.01.2018; 235-2-ХКБМ від 27.04.2018; будь-якої заборони щодо використання відповідачем залишку спецсталі марки 71, переданої за іншими раніш укладеними договорами, спірний договір поставки № 236-2-ХКБМ від 27.04.2018 не містить.

Однак, колегія суддів не може погодитись з даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Умовами укладеного між сторонами договору поставки передбачено, що для виконання умов договору покупець за актом приймання-передачі давальницької сировини передає постачальнику сталь марки 71 у кількості, що необхідна для виконання постачальником своїх зобов`язань за цим договором у повному обсязі. При наявності після виготовлення продукції залишків або основних відходів давальницької сировини (спецсталі) покупця, такі підлягають поверненню покупцеві з поставкою останнього комплекту продукції (п.1.2., 1.3. договору).

Умови договору поставки №236-2-ХКМ від 27.04.2018 в частині забезпечення відповідача давальницькою сировиною є індивідуалізованими, тобто передбачають передачу давальницької спецсталі марки 71 для виготовлення продукції виключно за конкретним договором та на конкретних умовах, оскільки у подальшому на ТОВ «ЛКМЗ», як на виробника продукції, покладено обов`язок звітувати про використання давальницької сировини перед позивачем та повернення відходів саме за таким договором.

Відповідно до ч.1 ст.180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Умовами п.14.2. договору передбачено, що будь-які зміни за текстом цього договору та/або доповнення до нього мають юридичну силу, якщо вони вчинені в письмовому вигляді, підписані уповноваженими на це представниками сторін та завірені печатками сторін в кожному окремому випадку.

Умовами спірного договору не передбачено іншого способу забезпечення відповідача давальницької спецсталлю так само як і іншого порядку використання залишків давальницької сировини.

Будь-яких інших доказів того, що позивач має право забезпечити відповідача у інший спосіб, що не погоджений умовами договору, позивач не надав.

Також позивачем не надано доказів на підтвердження можливості використання відповідачем давальницької сировини, яка отримана останнім для виготовлення іншої продукції за іншими діючими між позивачем та відповідачем договорами.

Згідно з ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1, 2, 4 ст.91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до абз. 2 ч.5 ст.91 ГПК України учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Посилання позивача та суду в оскаржуваному рішенні, як на доказ поставки спецсталі марки 71 товщиною 14 та 20 мм, яка поставлялась відповідачу за іншими договорами не приймається до уваги судом апеляційної інстанції, з огляду на обставини наведені вище, а також на те, що в матеріалах справи містяться лише перші сторінки договорів №№3838-ХКБМ, 3835-ХКБМ від 22.01.2018, №235-2-ХКБМ від 27.04.2018, які взагалі не засвідчені.

За таких обставин, зазначені копії документів не є доказами у справі, оскільки не відповідають вимогам, встановленим ст.91 ГПК України.

Як було зазначено раніше, п.3.1. договору встановлено строк поставки продукції покупцю до 31.10.2018, однак під умовою не раніше 90 (дев`яносто) робочих днів після отримання постачальником авансового платежу згідно з п.5.1.1, передачі покупцем спецсталі згідно з п.1.2., виконання зобов`язання, що передбачені п.1.2.1 та передачі необхідного комплекту КД або підтвердження придатності раніш переданого відповідно до п. 3.5. договору.

Судом встановлено виконання позивачем вимог п.5.1.1. договору та п.3.5. договору, однак належних доказів виконання покупцем умов п.1.2. договору щодо передачі давальницької сировини в кількості, що передбачена додатком №3 до договору, а саме спецсталі 14 мм та 20 мм до матеріалів справи надано не було.

Позивачем заявлено суму неустойки у розмірі 1 248 310,80 грн пені, з яких 573718,60 грн за період з 01.11.2018 по 30.01.2019 та 674592,20 грн за період з 31.10.2018 по 15.02.2019, однак доказів виконання умов п.3.1. договору в повному обсязі для можливості встановлення строку виконання зобов`язання матеріали справи не містять, а за таких обставин позивачем не доведено порушення відповідачем термінів поставки продукції за яких можливо нарахування пені визначеної п.9.2. договору поставки.

З урахуванням наведеного, висновки місцевого господарського суду про наявність у відповідача в належній кількості спецсталі марки 71 товщинами 14 та 20 мм для виготовлення понад 35-ти корпусів В1318Е.01сб-2 в рамках укладених на той час договорів, і відсутність будь-якої заборони щодо використання відповідачем залишку спецсталі марки 71, переданої за іншими раніше укладеними договорами, у спірному договорі поставки № 236-2-ХКБМ від 27.04.2018, є такими, що не відповідають обставинам справи.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, в зв`язку з чим рішення Господарського суду Харківської області від 03.07.2019 у справі №922/479/19 підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення у справі про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 269, 270, п.2 статті 275, п.4 ч.1 ст.277, статтями 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ Лозівський ковальсько-механічний завод задовольнити.

Рішення Господарського суду Харківської області від 03.07.2019 у справі №922/479/19 скасувати. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 17.10.2019.

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.А. Пуль

Суддя В.О. Фоміна