РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.10.2019Справа № 910/10688/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н. І., розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін господарську справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Український папір» (вул. Куренівська, 2-б, м.Київ, 04073, )

до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Тверська (Єжі Гедрорйця), 5, м.Київ, 03680, )

про стягнення 498 604,94 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Український папір» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення суми заборгованості в розмірі 498 604,94 грн, з яких 493 200,00 грн сума основного боргу, 4 594,20 грн сума пені, 810,74 грн 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №ПЗ/НХ-19464/НЮ від 09.04.2019 щодо оплати поставленого товару.

Ухвалою від 09.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено сторонам строк для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та доказів в обґрунтування своєї позиції.

30.09.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив повернути позивачу позовну заяву у зв`язку з ненаданням доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору, які є обов`язковими у цій справі.

13.09.2018 через відділ діловодства суду позивачем подано відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що в супереч ч.1 ст. 222 Господарського кодексу України, з якої вбачається, що учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Згідно положень ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09.04.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український папір» (Постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (Покупець) було укладено Договір поставки № ПЗ/НХ-19464/НЮ (надалі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався у 2019 році поставити і передати у власність Покупцю певну продукцію (далі - товар), відповідно до Специфікації №1 (Додаток №1), а Покупець зобов`язався прийняти і оплатити цей товар на умовах даного Договору. Найменування товару : папір А-4 (201802019 року випуску).

Згідно п. 3.2 Договору , загальна сума Договору становить 1 208 340 грн. з врахуванням ПДВ.

Відповідно до п.п. 5.1, 5.2 Договору, Постачальник здійснив поставку товару на склад Покупця на умовах DDP (Київський головний матеріальний склад, Київська обл., Броварський р-н, с.Шевченкове, вул. Польова, 5 (ст. Бобрик), відповідно до вимог «ІНКОТЕРМС» у ред. 2010р.). Поставка товару здійснюється протягом 15 робочих днів, на підставі відповідної письмової заявки покупця, підписаної уповноваженими представниками Покупця. Відповідаьність за достовірність інформації, яка вказується у заявці, несе Покупець.

Для приймання товару покупцю надаються наступні документи: видаткова накладна або акт приймання-передачі; рахунок-фактура; товарно-транспортна (залізнична) накладна (при наявності); документи, які підтверджують якість товару, зазначені у п. 2.2 Договору; копії пакувальних аркушів (при наявності) (п.6.1 Договору).

Як встановлено судом, Позивачем було виконане зобов`язання за Договором та поставлено Відповідачу частину товару вартістю 493 200,00 грн. з урахуванням ПДВ.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що оплата за кожну партію поставленого товару по Договору здійснюється відповідачем у безготівкової формі не пізніше 30 банківських днів після дати поставки партії товару, у відповідності з рахунком-фактурою на дану партію товару, обумовлену згідно з п. 6.1 Договору та при наявності податкової накладної, оформленої та зареєстрованої у відповідності до вимог чинного законодавства.

Факт поставки Товару підтверджується видатковою накладною № КІ-00003568 від 04.06.2019р., товарно-транспортною накладною №КІ-00003568 від 04.06.2019 р., актом прийому-передачі №СП-00591 від 04.06.2019р., рахунком-фактурою №КІ-00002548 від 03.06.2019р., податковою накладною податковий №100077/1 від 04.06.2019р., довіреністю №131 від 04.06.2019 на приймання товару представником відповідача Сидоренко Катериною Іванівною (копії зазначених документів додаються).

Отримавши товар за Договором, у відповідача перед позивачем, згідно умов Договору та відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, виникли зобов`язання по оплаті грошових коштів за отриманий товар на загальну суму 493 200,00 грн. з урахуванням ПДВ.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 662 Цивільного кодексу України зазначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню в сумі 493 200,00 грн.

Крім того, позивачем за неналежне виконання умов Договору заявлені до стягнення з відповідача 4 594,20 грн суми пені та 810,74 грн 3% річних.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як встановлено судом позивач поставив продукцію, а відповідач в свою чергу прийняв продукцію, що підтверджується видатковою накладною № КІ-00003568 від 04.06.2019 р., актом прийому-передачі №СП-00591 від 04.06.2019р., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін без зауважень та заперечень.

В свою чергу, суд дослідивши, доданий до матеріалів справи позивачем акт звірки взаємних розрахунків за період з 09.04.2019 по 06.08.2019, не приймає його до уваги, як належний доказ, у зв`язку з тим, що він не підписаний представником відповідача.

Згідно з п. 4.1 Договору визначено, що оплата за кожну партію поставленого товару по Договору здійснюється відповідачем у безготівкової формі не пізніше 30 банківських днів після дати поставки партії товару, у відповідності з рахунком-фактурою на дану партію товару, обумовлену згідно з п. 6.1 Договору та при наявності податкової накладної, оформленої та зареєстрованої у відповідності до вимог чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що обов`язок відповідача з оплати поставленого товару на підставі видаткової накладної № КІ-00003568 від 04.06.2019 р., актом приймання-передачі №СП-00591 від 04.06.2019р., відповідно до п. 4.1 Договору виник через 30 банківських днів з дати поставки продукції та реєстрації податкової накладної, тобто 06.06.2019.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов`язку по перерахуванню на користь позивача коштів в якості оплати спірного товару не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно із положень ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидами якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Пунктом 8.2.1 Договору сторони погодили, що у разі порушення строків оплати відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочки, включаючи день оплати.

Положеннями статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Відповідно до статті 3 Закону розмір такої пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені з урахуванням визначеного позивачем періоду її нарахування з 19.07.2019 по 07.08.2019, суд вважає його обґрунтованим та таким, що відповідає положенням договору та приписам законодавства про порядок та строки нарахування, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 4 594,20 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням 3% річних в порядку статті 625 ЦК України є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання то з нього, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, за розрахунком позивача, перевіреним судом, підлягають стягненню 810,74 грн. 3% річних у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за Договором.

З огляду на вказані вище приписи законодавства та встановлені судом обставини неналежного виконання відповідачем умов договору щодо повного розрахунку за надані послуги, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, у разі задоволення позову, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст. 86, 129, 236-240, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Український папір» (04073, м. Київ, вул. Куренівська, 2-Б, ідентифікаційний код 25394112) основний борг в розмірі 493 200 (чотириста дев`яноста три тисячі двісті) грн 00 коп., пеню в розмірі 4 594 (чотири тисячі п`ятсот дев`яноста чотири) грн, 3% річних в розмірі 810 (вісімсот десять) грн 74 коп. та судовий збір у розмірі 7 479 (сім тисяч чотириста сімдесят дев`ять) грн 07 коп.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 08.10.2019

Суддя Н.І. Ягічева