РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.10.2019Справа № 910/10875/19
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВПТ-Україна» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 95191,39 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Відповідача на користь Позивача санкцій за договором поставки № ЦЗВ-07-03218-01 від 14.06.2018, разом у сумі, що дорівнює вказаній вище ціні позову, у зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов`язань вчасно оплатити поставлений йому товар.

Відповідач подав відзив, у якому вимоги позову просив не задовольнять, оскільки затримка з платежами сталася через ряд об`єктивних та поважних причин, та через недофінансування підприємства, у зв`язку з чим просив зменшити санкції повністю за ст. 233 ГК України та 551 ЦК України) та відмовити у позові.

Відповіді на відзив від Позивача у встановлений строк не надійшло.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі договору № 283В-07-03218-01 від 14.06.2018 з додатком Специфікацією №1 та з додатковими угодами №1 від 25.07.2018, №2 від 06.08.2018 та №3 від 28.12.2018 з додатком - новою редакцією Специфікації №1, далі разом - Договір, Позивачем було поставлено Відповідачу, згідно з листами останнього від 18.02.2019 та від 26.02.2019 про готовність до прийняття, обумовлений Договором товар на суму 183603,24 грн. за накладною №РН-0000012 від 28.02.2019 та на суму 1560398,40 грн. за накладною №РН-0000013 від 28.02.2019 відповідно.

Вказані накладні містять підписи представників сторін, зауважень не містять.

Відповідач приймав товар на підставі довіреності від 28.02.2019 та за товарно-транспортними накладними від 28.02.2019 (2 шт., до кожної з двох партій поставленого товару відповідно).

Податкові накладні за вказаними вище двома поставками Позивачем було оформлено та зареєстровано у системі ДФС 06.03.2019, що підтверджується копіями вказаних накладних з відомостями про їх оформлення і реєстрацію.

Чинність Договору наразі презюмується на підставі ст. 204 ЦК України.

У встановлений п. 6.1 Договору строк, протягом 10ти банківських днів з дати оформлення та реєстрації податкової накладної, тобто до 21.03.2019 включно, Відповідач за отриманий товар повністю не розрахувався; матеріали справи не містять доказів протилежного, і також не містять доказів наявності у Відповідача претензій по кількості, якості та/або комплектності поставленого по вищеописаним накладним товару.

Натомість, залученими до справи доказами: випискою банку про рух коштів та платіжними дорученнями, підтверджується, що Відповідач розрахувався за отриманий товар з простроченням, трьома окремими платежами, наступним чином:

- 26.06.2019 - 872000,82 грн.,

- 30.07.2019 - 688397,58 грн. та 183603,24 грн., а разом 872000,82 грн.

Отже, виходячи з положень ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, ч. 2 ст. 193 ГК України, Відповідач є порушником грошового зобов`язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених Договором або законом.

Відповідно до ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Враховуючи наведене положення статті 617 ЦК України, судом відхиляються доводи відзиву Відповідача, щодо відсутності його вини у порушенні зобов`язання, оскільки Відповідач посилається на обставини недофінансування, які є наслідком його власної діяльності та господарського розрахунку; обставин непереборної сили Відповідач перед судом не довів.

За порушення Відповідачем грошового зобов`язання Позивач заявляє до стягнення 3% річних за статтею 625 ГПК України та пеню на підставі п. 10.6 Договору і ст.ст. 546, 549 ЦК України.

При цьому, судом враховано умову п. 10.6 Договору, що при розрахунку пені необхідно врахувати умови п. 6.5 Договору, тобто, чи були випадки несвоєчасної поставки продукції, що за умовою п. 6.5 Договору є підставою для збільшення терміну оплати, а саме, чи було порушено встановлений п. 5.2 Договору 30ти денний строк на поставку від отримання рознарядки (описані вище листи дозволи на поставку від 18.02.2019 та від 26.02.2019), і суд встановив, що оскільки весь товар було поставлено 28.02.2019, то строк поставки порушено не було.

Розрахунок 3% та пені, надані Позивачем, судом перевірено та визнано обґрунтованим і арифметично правильним, а саме, оскільки розраховані Позивачем суми не перевищують дозволені до стягнення згідно з законом за заявлений у позові період нарахування, а їх розмір є доведеним залученими Позивачем до справи вищеописаними доказами, а також відсутністю їх спростування з боку Відповідача.

Щодо заяви (заявленої у тексті відзиву) про зменшення розміру штрафних санкцій на підставі ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, та у зв`язку з цим, повну відмову у позові, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положенням ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Визначені наведеними нормами положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 №6-100цс14.

Статтею 546 ЦК України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно з приписами частини 1 ст. 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

Оцінюючи наявні матеріали справи, доводи Відповідача, суд зазначає, що Відповідачем не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України на підтвердження наявності поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, а тому заява Відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на підставі ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України задоволенню не підлягає.

З огляду на наведене, позовні вимоги про стягнення 95191,39 грн. пені та 16197,71 грн. 3% річних визнаються судом обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Судові витрати, у які Позивачем включено тільки витрати по оплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на Відповідача.

Керуючись статтями ст.ст. 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська; ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВПТ-УКРАЇНА» (21009, м. Вінниця, вул. Київська, 16, офіс 516; ідентифікаційний код 32833513) 95191 (дев`яносто п`ять тисяч сто дев`яносто одну) грн. 39 коп. пені, 16197 (шістнадцять тисяч сто дев`яносто сім) грн. 71 коп. 3% річних, а також 1921 (одну тисяч дев`ятсот двадцять одну) грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків