ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" жовтня 2019 р. Справа № 924/738/19

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Виноградової В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Уні-пак", м. Київ

до фізичної особи-підприємця Деркачова Віктора Михайловича, с. Бражинці Полонського району Хмельницької області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - товариства з обмеженою відповідальністю "Спеція півночі", м. Овруч Житомирської області

про стягнення 47719,20 грн.

без виклику учасників справи

встановив: товариство з обмеженою відповідальністю "Уні-пак", м. Київ звернулось до господарського суду Хмельницької області з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця Деркачова Віктора Михайловича, с. Бражинці Полонського району Хмельницької області 47719,20 грн. подвійної вартості неповернутої зворотної тари.

Ухвалою суду від 20.08.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі для її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю "Спеція півночі".

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідачем не було виконано обов`язок з повернення ТОВ "Кушнер" зворотної тари у строк, визначений договором поставки продукції від 08.04.2014 р. №310769. З огляду на укладення між ТОВ "Кушнер" та позивачем договору про купівлю-продаж права вимоги (цесії) №4 від 23.03.2018 р., позивач набув права вимоги до відповідача, в тому числі за договором поставки продукції від 08.04.2014 р. №310769. Як на правову підставу позову посилається на положення ст. ст. 258, 509, 526, 611, 625 ЦК України, ст. ст. 193, 199 ГК України.

Відповідач відзиву на позов не надав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ТОВ "Спеція півночі" письмових пояснень щодо позовних вимог не надала.

Судом враховується, що відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача не скористалися своїм правом на подання відзиву, письмових пояснень, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

08.04.2014 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Кушнер» (постачальник) і ФОП Деркачевим Віктором Михайловичем (покупець) було укладено договір поставки продукції №310769 (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язаний поставляти продукцію покупцю згідно із замовленням покупця, а покупець зобов`язується своєчасно приймати продукцію, оплачувати її вартість на умовах договору поставки та повертати зворотну тару в строк та на умовах, передбачених договором; замовлення передається в будь-якій зрозумілій сторонами формі (електронною поштою, через торгового представника, факсимільним, телефонним зв`язком, усно тощо) (п. 1 р. 1 договору).

Згідно з п. 2 р. 1 договору під терміном продукція в договорі поставки сторони розуміють пиво в пляшках, банках та кегах, напої безалкогольні, напої слабоалкогольні, мінеральні води, мінеральні води ароматизовані, воду питну, що вироблені ПАТ «Оболонь», ДП ПАТ «Пивоварня Зіберта», ПАТ «Охтирський пивоварний завод», ПАТ «Красилівське», ПАТ «Бершадський пиво комбінат» та ПАТ «Севастопольський пиво безалкогольний завод». Продукція, що поставляється, повинна відповідати всім санітарним, гігієнічним, технічним стандартам і правилам, встановленим діючим законодавством України, що підтверджується сертифікатами відповідності та якості.

Відповідно до п. 6 р. 1 договору він вступає в дію з моменту підписання і діє до 31.12.2020 р. Якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору поставки жодна із сторін письмово не повідомила про своє бажання розірвати договір або між сторонами не буде укладений новий договір поставки, останній вважається кожен раз продовженим на наступний календарний рік і на тих самих умовах. В частині зобов`язання покупця щодо оплати продукції та повернення (або відшкодування вартості) зворотної тари договір поставки діє до моменту повного виконання зазначених зобов`язань.

Пунктом 1 р. 2 договору передбачено, що постачальник передає в тимчасове користування ящики, піддони, кеги та балони (далі - зворотна тара) покупцю відповідно до переліку та виключно в межах лімітів передачі зворотної тари, погоджених сторонами в додатку № 2, що є невід`ємною частиною договору поставки, а покупець зобов`язується повертати зворотну тару в строк та на умовах, передбачених договором поставки; пляшка, у якій міститься продукція, що продається покупцю, є незворотною тарою; покупець зобов`язується забезпечити повне збереження схоронності зворотної тари, що передана в тимчасове користування постачальником, не змінювати за власною ініціативою місце зберігання зворотної тари, письмово погоджувати з постачальником нові місця зберігання зворотної тари, не передавати свої права та обов`язки по договору поставки третім особам.

Заставна ціна на зворотну тару вказується у накладних; якщо заставну ціну у накладних з технічних або інших причин вказано таким чином, що сторони або інші особи не можуть встановити за ними заставну ціну (ціна або сума не зазначені взагалі, цифри погано пропечатані, розмиті тощо), покупець зобов`язаний письмово повідомити про це постачальника у строк не пізніше 5 календарних днів від дня підписання накладних; сторони домовилися, що у випадку, якщо покупець не повідомив постачальника про наявність дефектів у накладних, вказаних в другому реченні даного пункту договору поставки, і сторони не можуть встановити з технічних або інших причин заставну ціну зворотної тари, вказану у накладних, то заставна ціна встановлюється постачальником в день проведення розрахунків в односторонньому порядку (п. 3 р. 2 договору).

За умовами п. 5 р. 2 договору повернення зворотної тари здійснюється по реєстру при завезенні продукції або за погодженням із постачальником покупцем самостійно.

Покупець зобов`язаний повертати постачальнику 100% від поставленої кількості: кеги, вуглекислотні балони, ящики, піддони; вся зворотна тара повинна бути повернута покупцем постачальнику в термін не більше 20 діб з дня отримання продукції, кеги - в термін не більше: 7 діб - для теплих місяців (квітень-вересень); 14 діб - для прохолодних місяців (жовтень-березень), вуглекислотні балони - в термін не більше 30 діб; покупець зобов`язується протягом 1 (одного) календарного дня повернути наявні залишки зворотної тари в разі: демонтажу обладнання для розливу пива; письмової вимоги постачальника, якщо покупцем порушено умови договору поставки; письмової вимоги постачальника, якщо останній вважає, що є загроза схоронності переданої в тимчасове користування зворотної тари; дострокового розірвання або припинення строку дії договору поставки (п. 6 р. 2 договору).

Відповідно до п. 8 р. 2 договору якщо зворотна тара при поверненні має механічні пошкодження (деформацію) та включає подальше використання, то вона не приймається постачальником, про що складається відповідний акт. При пошкодженні, псуванні, втраті або знищенні зворотної тари з вини покупця, покупець зобов`язаний відшкодувати постачальнику подвійну заставну ціну зворотної тари з врахуванням податку на додану вартість (згідно з умовами договору поставки) та відшкодувати всі спричинені своєю діяльністю або бездіяльністю збитки та упущену вигоду постачальника.

Ризик випадкового знищення та (або) пошкодження зворотної тари несе покупець з моменту її отримання та до моменту її повернення постачальнику (п. 7 р. 2 договору).

У п. 12 р. 2 договору сторони погодили, що у разі порушення покупцем кінцевого терміну повернення зворотної тари протягом 30 календарних днів з моменту поставки або виявлення нестачі тари, постачальник залишає за собою право, сповістивши покупця продати йому неповернуту зворотну тару, а покупець зобов`язаний її оплатити; при цьому сторони погоджуються, що реалізована заставна тара відпускається покупцю за заставною ціною, встановленою на момент виставлення рахунку; постачальник виставляє рахунок покупцю, а покупець повинен прийняти рахунок окремим платіжним дорученням впродовж трьох календарних днів з моменту отримання; після оплати рахунку, постачальник надає покупцю податкову та видаткову накладну; зворотна тара вважається проданою постачальником та придбаною покупцем з моменту оплати останнім рахунку та отримання податкових і видаткових накладних.

Зворотна тара, що передана в тимчасове користування, залишається власністю постачальника (п. 14 р. 2 договору).

Розрахунковим документом за повернуту тару є накладна на повернення зворотної тари з відміткою постачальника (п. 4 р. 3 договору).

Згідно з п. 6 р. 3 договору в разі неповернення покупцем зворотної тари в обумовлені терміни покупець на вимогу постачальника відшкодовує постачальнику подвійну заставну ціну зворотної тари (згідно умов цього договору).

Договір поставки підписано сторонами та скріплено печаткою постачальника.

TOB «Кушнер» на підставі договору передало відповідачу зворотну тару за актами приймання-передачі майна: від 08.11.2018 р. №10 (кега Об. 30 л. в кількості 1 шт.) вартістю 2650,00 грн. без ПДВ, від 29.04.2017 р. №11 (кега Об. 30 л в кількості 4 шт., кега Об. 50 л в кількості 2 шт., балона 40 кг в кількості 1 шт.) вартістю 17233,00 грн. без ПДВ. Акти підписані сторонами.

Відповідно до видатків тари від 08.11.2016 р. №РТ-39691 вартість кега Об. 30 л становить 3180,00 грн. з ПДВ, від 29.04.2017 р. №РТ-40947 вартість балона 40 кг в кількості 1 шт., кега Об. 30 л в кількості 30 л. та кега Об. 50 л. в кількості 2 шт. становить 20679,60 грн. з ПДВ. Видатки тари містять підписи в графах про відвантаження та отримання тари.

У подальшому між товариством з обмеженою відповідальністю «Кушнер» (цедент) і товариством з обмеженою відповідальністю «Уні-пак» (цесіонарій) укладено договір про купівлю-продаж права вимоги (цесії) від 23.03.2018 р. № 4 (далі - договір цесії), відповідно до умов якого цедент відступає, а цесіонарій повністю приймає на себе право вимоги (право грошової вимоги по сплаті за товари (послуги), відповідно до договорів, укладених із третіми особами, що зазначені у реєстрі вимог (додаток №1)), що належить цеденту, і стає кредитором за договорами (основними договорами), укладеними цедентом із третіми особами згідно із реєстром вимог, що додається до цього договору і є невід`ємною його частиною (п. 1.1 договору цесії).

У п. 1.2 договору цесії вказано, що за цим договором цесіонарій повністю одержує право (замість цедента) вимагати від боржника належного виконання зобов`язань за договором у сумі, зазначеній у реєстрі вимог.

Згідно з п. 1.2 договору цесії підписанням цього договору сторони підтверджують передачу цедентом цесіонарію всіх оригіналів документів на підтвердження права вимоги за основними договорами (відповідно до реєстру вимог).

Одночасно з підписанням договору цедент передає цесіонарію повідомлення до боржника про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням; обов`язок направлення повідомлення боржнику покладається на цесіонарія (п. 2.2 договору цесії).

Відповідно до п. 4.1 договору цесії загальна вартість відступлення права вимоги становить суму всіх грошових вимог, які передаються за цим договором до цесіонарія (згідно з додатком №1), що станом на 23.03.2018 р. становить 7894297,73 грн.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 5.1 договору цесії).

У п. 5.3 договору цесії зазначено, що відступлення вимоги згідно з цим договором не тягне за собою ніяких змін умов основних договорів.

У додатку № 1 до договору цесії - "Реєстр вимог №4 станом на 23.03.2018 р." зазначена вимога до ФОП Деркачов В.М. за договорами №310769 від 08.04.2014 р., №310769 від 14.12.2016 р., №БЛ-00115359/2 від 31.05.2016 р., №20042-18490 від 09.09.2014 р., №20042-17661 від 05.06.2014 р., №20042-18941 від 18.11.2014 р., №20042-22313 від 31.03.2016 р. на загальну суму заборгованості 80683,00 грн. (порядковий номер 97).

06.06.2018 р. відповідачу було надіслано повідомлення ТОВ "Кушнер" (від 24.03.2018 р. №165) про відступлення прав вимоги за договорами №310769 від 08.04.2014 р., №310769 від 14.12.2016 р. (поставка), №БЛ-00115359/2 від 31.05.2016 р. (оренда), №20042-18490 від 09.09.2014 р., №20042-17661 від 05.06.2014 р., №20042-18941 від 18.11.2014 р., №20042-22313 від 31.03.2016 р. (суборенда) на користь ТОВ "Уні-пак" на підставі договору про купівлю-продаж права вимоги (цесії) від 23.03.2018 р. №4, а також вимогу (претензію) ТОВ "Уні-пак" (від 24.03.2018 р. №165) про погашення заборгованості за договорами №310769 від 08.04.2014 р., №310769 від 14.12.2016 р. (поставка), №БЛ-00115359/2 від 31.05.2016 р. (оренда), №20042-18490 від 09.09.2014 р., №20042-17661 від 05.06.2014 р., №20042-18941 від 18.11.2014 р., №20042-22313 від 31.03.2016 р. (суборенда) в сумі 80683,00 грн.

У зв`язку з неповерненням відповідачем отриманої за договором від 08.04.2014 р. №310769 зворотної тари позивач, посилаючись на укладення договору купівлі-продажу прав вимоги (цесії) від 23.03.2018 р. №4, просить стягнути з відповідача 47719,20 грн. подвійної вартості зворотної тари.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як убачається з матеріалів справи 08.04.2014 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Кушнер» (постачальник) і ФОП Деркачевим Віктором Михайловичем (покупець) було укладено договір поставки продукції №310769, за умовами якого постачальник зобов`язаний поставляти продукцію покупцю згідно із замовленням покупця, а покупець зобов`язується своєчасно приймати продукцію, оплачувати її вартість на умовах договору поставки та повертати зворотну тару в строк та на умовах, передбачених договором;

Статтею 510 ЦК України визначено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за своєю правовою суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Згідно зі ст. 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом договору про купівлю-продаж права вимоги (цесії) № 4 від 23.03.2018 р. ТОВ "Кушнер" відступлено, а ТОВ "Уні-пак" прийнято на себе право вимоги (право грошової вимоги по сплаті за товари (послуги), відповідно до договорів, укладених із третіми особами, що зазначені у реєстрі вимог (додаток №1) в тому числі, відповідно до договору поставки від 08.04.2014 р. №310769, укладеного між ТОВ "Кушнер" та відповідачем.

З аналізу договору поставки від 08.04.2014 р. №310769 слідує, що його предметом є поставка продукції відповідачу. За умовами договору поставки відповідач взяв на себе зобов`язання здійснити оплату поставленого постачальником товару.

Умовами договору поставки було також визначено обов`язок відповідача з повернення зворотної тари.

При цьому зі змісту договору поставки від 08.04.2014 р. №310769 та договору про купівлю-продаж права вимоги (цесії) №4 від 23.03.2018 р. убачається відступлення ТОВ "Кушнер" до ТОВ "Уні-пак" права грошової вимоги по сплаті за поставлені ТОВ "Кушнер" товари відповідно до договору поставки від 08.04.2014 р. №310769, а не по поверненню зворотної тари.

Крім того, у додатку № 1 (Реєстр вимог №4 станом на 23.03.2018) до договору про купівлю-продаж права вимоги (цесії) №4 від 23.03.2018 р. зазначено про перехід до позивача права вимоги до відповідача за різними договорами, а саме: №310769 від 08.04.2014 р., №310769 від 14.12.2016 р., №БЛ-00115359/2 від 31.05.2016 р., №20042-18490 від 09.09.2014 р., №20042-17661 від 05.06.2014 р., №20042-18941 від 18.11.2014 р., №20042-22313 від 31.03.2016 р. на загальну суму заборгованості 80683,00 грн.

Водночас, предметом розгляду у справі є вимоги про стягнення подвійної вартості неповернутої зворотної тари в розмірі 47719,20 грн. та лише за одним договором - за договором поставки від 08.04.2014 р. №310769, а договором цесії (додаток № 1, Реєстр вимог №4 станом на 23.03.2018 р.) не встановлено, яка саме сума прав вимоги за цим договором поставки була передана позивачу. Тобто ані в договорі, ані в інших документах не конкретизовано обсягу прав, що перейшли по кожному з договорів, а саме: право вимоги якої суми перейшло по кожному з договорів, зазначених в реєстрі. Також з наявних у суду доказів неможливо встановити обсяг прав, що перейшли до нового кредитора за спірним договором.

Судом також враховано, що відповідно до п. 6 р. 3 договору поставки в разі неповернення покупцем зворотної тари в обумовлені терміни покупець на вимогу постачальника відшкодовує постачальнику подвійну заставну ціну зворотної тари (згідно умов цього договору).

Разом з тим, в обґрунтування підстав стягнення заявленої у позові суми позивач посилається на п. 8 р. 2 договору поставки, яким передбачено, що повернення заставної вартості зворотної тари з урахуванням податку на додану вартість та відшкодування збитків передбачено лише у разі пошкодження, псування, втрати або знищення з вини покупця (відповідача), про що складається відповідний акт.

Однак факт пошкодження, псування, втрати або знищення з вини відповідача тари належними та достатніми доказами не підтверджений та акту, складеного між сторонами договору поставки згідно пункту 8 розділу ІІ договору, матеріали справи не містять.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вище наведене, умови договору поставки 08.04.2014 р. №310769 та договору про купівлю-продаж права вимоги (цесії) № 4 від 23.03.2018 р., з яких не вбачається перехід до позивача прав вимоги за зобов`язаннями відповідача зі сплати подвійної вартості неповернутої зворотної тари саме в розмірі 47719,20 грн., суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими засобами доказування не було доведено факту переходу до нього вимоги за зобов`язаннями відповідача за договором поставки щодо сплати подвійної вартості неповернутої зворотної тари у розмірі 47719,20 грн.

З огляду на наведене, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 74, 86, 129, 233, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові товариства з обмеженою відповідальністю "Уні-пак", м. Київ до фізичної особи-підприємця Деркачова Віктора Михайловича, с. Бражинці Полонського району Хмельницької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - товариства з обмеженою відповідальністю "Спеція півночі", м. Овруч Житомирської області про стягнення 47719,20 грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України, з урахуванням п. 17.5 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 15.10.2019 р.

Суддя В.В. Виноградова

Віддрук. 5 прим.: 1 - до справи, 2 - позивачу (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 25, кв. 5 ), 3, 4 - відповідачу (30536, Хмельницька область, Полонський район, с. Бражинці; м. Київ, вул. Малинівська, 6А), 5 - третій особі ( 11100, Житомирьска область, Овруцький район, м. Овруч, вул. Базарна, буд. 10/9, кв. 13 ). Всім рек. з пов. про вруч.