ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2019 р. Справа№ 910/3100/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Разіної Т.І.

Тарасенко К.В.

без повідомлення сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення господарського суду міста Києва від 15.05.2019

у справі №910/3100/19 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна"

до відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 26 139, 99 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 26 139, 99 грн, з яких 22 218, 99 грн - пені та 3 921, 00 грн - 3 % річних.

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.05.2019 у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 26 139, 99 грн. задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" 22 218,99 грн - пені, 3 921,00 грн - 3 % річних та 1 921,00 - витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва у справі №910/3100/19 від 15.05.2019 частково, а саме: про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" суму пені у розмірі 22 218,99 грн., 3% річних у розмірі 3921 грн. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн. на загальну суму 28060,99 грн. Прийняти нове рішення, яким зменшити суму стягнень з відповідача, а саме стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна", суму пені в розмірі 15 798,29 грн, суму 3% річних в розмірі 2 787,93 грн. Здійснити перерахунок судових витрат, з урахуванням винесення нового рішення. Стягнути з позивача судові витрати в сумі 2 881,50 грн за подачу апеляційної скарги.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що обґрунтованою за прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого позивачем товару за названими накладними є сума пені у розмірі 15 798,29 грн (9 362,84 грн + 5 663,66 грн + 781, 79 грн).

Скаржник обґрунтовує також скаргу тим, що обґрунтованою за прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого позивачем товару за названими накладними вважаємо є сума 3% річних у розмірі 2 787,93 грн (1652,27 грн + 997,70 грн + 137,96 грн).

Скаржник вказує, що дата реєстрації податкової накладної і є кінцевим терміном оплати за отриманий товар і початком відліку строку для нарахування відповідачу штрафних санкцій.

Скаржник зазначає, що у розрахунку позивача допущені помилки у визначенні початку періоду нарахування пені та день отримання коштів позивачем враховано в кількості прострочених днів, однак, відповідно до умов укладеного договору відповідач повинен був здійснити оплату товару не раніше реєстрації податкової накладної, а не продовж 10 банківських днів з дати поставки товару покупцю, як то за помилковими міркуваннями позивача.

Згідно останнього витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2019 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Тарасенко К.В., Разіної Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.08.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення господарського суду міста Києва від 15.05.2019 у справі №910/3100/19 у складі колегії суддів: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Тарасенко К.В., Разіної Т.І. Апеляційний перегляд оскаржуваного судового рішення вирішено здійснювати без участі учасників справи в порядку письмового провадження.

10.07.2019 позивачем подано до Північного апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого він заперечує проти доводів апеляційної скарги та вважає їх безпідставними.

Позивач обґрунтовує свій відзив тим, що відповідно до п. 5.1.4 договору, датою поставки вважається день підписання покупцем або його уповноваженим представником видаткової накладної, яка готується постачальником та надається разом з товаром покупцю.

Позивач у відзиві вказує, що під час приймання товару (проставляння на видаткових накладних) відповідач засвідчив факт отримання товаро-супровідних документів, передбачених пунктами 4.2 та п. 5.2.1 договору.

Таким чином, на думку позивача, виходячи з умов договору та положень чинного цивільного законодавства України, строк оплати за поставлений товар розраховується з урахуванням 10 банківських днів від дня поставки товару, а саме з дати підпису уповноваженої особи в видатковій накладній.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

04.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" та Публічним акціонерним товариства "Українська залізниця укладено договір поставки № ПВРЗ (ВМТП-18.18)ю, відповідно до якого позивач зобов`язався поставити і передати у власність відповідачу прокат товстолистовий 6 мм та 10 мм ст.30 ХГСА, а останній прийняти та своєчасно здійснити оплату відповідно до умов договору.

Згідно специфікації № 1 до договору поставки № ПВРЗ (ВМТП-18.18)ю від 04.01.2018 загальна вартість товару склала 3 142 808, 50 грн.

Строк дії договору поставки № ПВРЗ (ВМТП-18.18)ю відповідно до пункту 10.1 сторони встановили з моменту підписання до 31.12.2018, а в частині розрахунків - до повного виконання.

Позивач, у період з січня 2018 по червень 2018 поставив, а відповідач прийняв листи загальною вартістю 3 116 558, 58 грн, що підтверджується видатковими накладними № 54 від 26.01.2018 на суму 60 166, 45 грн, № 173 від 23.02.2018 на суму 1 827 505, 30 грн, № 614 від 01.06.2018 на суму 809 248, 94 грн, № 701 від 21.06.2018 на суму 419 637, 89 грн, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Положеннями пункту 4.2 договору поставки № ПВРЗ (ВМТП-18.18)ю від 04.01.2018 передбачено, що відповідач оплачує позивачу кожну прийняту партію товару не пізніше десяти банківських днів з дати поставки товару покупцю, але не раніше реєстрації податкової накладної, при умові своєчасного надання останнім належним чином оформлених рахунку-фактури, видаткової накладної, товарно-транспортної накладної, податкової накладної, документів якості на поставлений товар.

Відповідач зазначав, що позивач в порушення пункту 4.2 договору не підтвердив своєчасного надання відповідачу пакету документів на кожну партію продукції та не підтвердив час реєстрації податкових накладних.

Таке твердження відповідача не є підставою для звільнення від оплати, оскільки датою поставки товару згідно пункту 5.1.4 договору поставки № ПВРЗ (ВМТП-18.18)ю від 04.01.2018 вважається день підписання відповідачем або його уповноваженим представником видаткової накладної, яка готується позивачем та надається разом з товаром.

Відповідач отримав товар без заперечень, що підтверджується належними у справі доказами, у зв`язку з чим зобов`язаний був здійснити оплату товару у строки, визначені положеннями пункту 4.2 договору поставки № ПВРЗ (ВМТП-18.18)ю від 04.01.2018.

Відповідно до пункту 7.3 договору поставки № ПВРЗ (ВМТП-18.18)ю від 04.01.2018 за несвоєчасну оплату відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі облікової ставки Національного Банку України за кожний день прострочення від суми неоплаченої вартості товару.

Відповідач у повному обсязі розрахувався за отриманий згідно договору поставки № ПВРЗ (ВМТП-18.18)ю від 04.01.2018 товар 26.03.2018, що підтверджується копією платіжного доручення № 745067 від 26.03.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив строки оплати за договором, позивач звернувся до суду з позовом з вимогами про стягнення пені та 3 % річних.

У відповідності до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Предметом розгляду в апеляційній інстанції є законність стягнення розрахованих позивачем та стягнених судом першої інстанції сум 3% річних та пені.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, присутніх в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення по справі в частині стягнення 22 218,99 грн - пені, 3 921,00 грн - 3 % річних суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи п .7.3 договору поставки № ПВРЗ (ВМТП-18.18)ю від 04.01.2018 позовна вимога про стягнення 22 218, 99 грн - пені (період з 14.03.2018 по 26.03.2018 окремо по кожній накладній) є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції зазначав, що відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, вимога про стягнення 3 % річних у розмірі 3 921, 00 грн. (період з 14.03.2018 по 26.03.2018 окремо по кожній накладній) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Проте, колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з такими висновками, викладеними в рішенні місцевого господарського суду, та вважає їх такими, що не відповідають обставинам справи, з огляду на наступне.

Враховуючи умови п. 4.2. договору та положення чинного цивільного законодавства, оскільки поставку товару за видатковою накладною №173 було здійснено позивачем 23.02.2018, а зареєстрована лише 14.03.2018, то останній день строку оплати відповідачем товару 15.03.2018 (після реєстрації податкової накладної), а прострочення виконання зобов`язання оплати вартості поставленого позивачем товару за вказаною накладною у відповідача виникло лише з 15.03.2018, тобто не раніше реєстрації податкової накладної.

Позивач ТОВ «Сота Україна» невірно включив до розрахунку день перерахування коштів, відповідачем цей факт не враховано судом при винесенні рішення.

Господарським судом міста Києва невірно враховано в пеню прострочення день фактичної сплати боргу, а саме 26.03.2018, 11.07.2018 та 12.07.2018, відповідно.

За висновком суду апеляційної інстанції, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Враховуючи факт повної оплати відповідачем товару 26.03.2018, розрахунок пені та 3% річних не повинен включати день фактичної оплати в період часу, за який здійснювалось стягнення, з врахуванням ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.06.2018 по справі №922/1008/16.

За видатковими накладними № 614 від 01.06.2018 поставку товару було здійснено 01.06.2018, а зареєстрована податкова накладна 26.06.2018, тому останній день строку оплати відповідачем товару є 27.06.2018; №701 від 21.06.2018 поставку товару було здійснено 21.06.2018, а зареєстрована податкова накладна 05.07.2018, тому останній день строку оплати відповідачем товару є 06.07.2018.

За видатковою накладною №173 від 23.02.2018 відповідачем було здійснено оплату 26.03.2018, а не до 15.03.2018, а за видатковою накладною №614 від 01.06.2018 відповідачем було здійснено оплату 12.07.2018, а не 27.06.2018, за видатковою накладною № 701 від 21.06.2018 відповідачем було здійснено оплату 12.07.2018, а не до 06.07.2018, як передбачено умовами договору та наявний факт прострочення оплати вартості отриманого за договором товару, а саме за видатковою накладною №173 від 23.02.2018 на 11 днів, за видатковою накладною №614 від 01.06.2018 на 15 днів, за видатковою накладною № 701 від 21.06.2018 на 4 дні.

На підставі викладеного суд першої інстанції вірно врахував розрахунок пені та 3% річних позивача та дійшов висновку про обгрунтованість стягнення 22 218,99 грн пені та 3 921,00 грн 3% річних, проте судом при винесенні рішення не враховано той факт, що згідно п. 4.2 договору покупець оплачує постачальнику кожну прийняту партію товару не пізніше 10 банківських днів з дати поставки товару покупцю, але не раніше реєстрації податкової накладної.

Враховуючи умови п. 4.2 договору, дата реєстрації податкової накладної і є кінцевим терміном оплати за отриманий товар і початком відліку строку для нарахування відповідачу штрафних санкцій.

Судом першої інстанції не взято до уваги, що у розрахунку позивача допущені помилки у визначенні початку періоду нарахування пені з урахуванням отримання коштів, оскільки відповідно до умов укладеного договору відповідач повинен був здійснити оплату товару не раніше реєстрації податкової накладної, а не впродовж 10 банківських днів з дати поставки товару покупцю, як то за помилковими міркуваннями позивача.

За перерахунком суду апеляційної інстанції сума пені за видатковою накладною №173 від 23.02.2018 нараховується на суму 1 827 505,30 грн у період з 15.03.2018 по 25.03.2018 та становить 9 362,84 грн, за видатковою накладною №614 від 01.06.2018 нараховується на суму 809 248,94 грн у період з 27.06.2018 по 11.07.2018 та становить 5 653,66 грн, за видатковою накладною № 701 від 21.06.2018 нараховується на суму 419 637,89 у період з 07.07.2018 по 10.07.2018 та становить 781,79 грн.

З огляду на викладене обґрунтованою за прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого позивачем товару за названими накладними є сума пені у розмірі 15 798,29 грн.

Також судом першої інстанції помилково задоволено 3% річних у сумі 3 921, 00 грн, коли за перерахунком суду апеляційної інстанції сума 3% річних за видатковою накладною №173 від 23.02.2018 нараховується на суму 1 827 505,30 грн у період з 15.03.2018 по 25.03.2018 та становить 1 652,27 грн, за видатковою накладною №614 від 01.06.2018 нараховується на суму 809 248,94 грн у період з 27.06.2018 по 11.07.2018 та становить 997,70 грн, за видатковою накладною № 701 від 21.06.2018 нараховується на суму 419 637,89 у період з 07.07.2018 по 10.07.2018 та становить 137,96 грн.

З огляду на викладене обґрунтованою за прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого позивачем товару за названими накладними є сума 3%річних у розмірі 2 787,93 грн.

Таким чином, позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" про стягнення 22 218, 99 грн пені та 3 921, 00 грн 3 % річних, за висноком суду апеляційної інстанції, підлягають частковому задоволенню у у розмірі 15 798,29 грн пені та 2 787,93 грн 3%річних.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

До того ж, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 8 Конституції України та ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "ФПК "ГРОСС" проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "Гержик проти України") суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту, з урахуванням основних засад (принципів) господарського судочинства, встановлених ст. 2 ГПК України.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Фрідлендер проти Франції", "Смірнова проти України").

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про стягнення 22 218, 99 грн пені та 3 921, 00 грн 3 % річних є необґрунтованими та передчасними, а відтак рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 2 ч 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 277 ГПК України, зокрема, є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.05.2019 у справі №910/3100/19 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції у відповідній частині скасуванню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. 277, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення господарського суду міста Києва від 15.05.2019 у справі № 910/3100/19 - задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 15.05.2019 у справі № 910/3100/19 в частині задоволених позовних вимог про стягнення 22 218, 99 грн пені та 3 921, 00 грн 3 % річних - скасувати, прийняти в цій частині у справі № 910/3100/18 нове рішення.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, місто Київ, вулиця Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" (04111, місто Київ, вулиця Черняховського, будинок 29, ідентифікаційний код 41323412) 15 798 (п`ятнадцять тисяч сімсот дев`яносто вісім) грн 29 коп. - пені, 2 787 (дві тисячі сімсот вісімдесят сім) грн 93 коп 3 % річних

3. Здійснити розподіл судових витрат, у зв`язку з частковим скасуванням рішення.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, місто Київ, вулиця Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" (04111, місто Київ, вулиця Черняховського, будинок 29, ідентифікаційний код 41323412) судовий збір за розгляд у суді першої інстанції в сумі 1 365 (одна тисяча триста шістдесят п`ять) грн. 88 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" (04111, місто Київ, вулиця Черняховського, будинок 29, ідентифікаційний код 41323412) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, місто Київ, вулиця Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) судовий збір за розгляд у суді апеляційної інстанції в сумі 2881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна гривня) 50 коп.

4. Видачу відповідних наказів доручити господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи № 910/3100/19 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Т.І. Разіна

К.В. Тарасенко