РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.10.2019Справа № 910/10786/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Турчин С.О. розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

За позовом Державного підприємства "Київський бронетанковий завод"

до Приватного акціонерного товариства "ІНТЕРСОЮЗ"

про стягнення 4 976,32 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Київський бронетанковий завод" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "ІНТЕРСОЮЗ" про стягнення 4 976,32 грн., з яких 4 749,90 грн. основного боргу, 173,34 грн. інфляційних втрат, 53,08 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з поставки оплаченого позивачем товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/10786/19, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

29.08.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач зазначає, що після отримання оплати від позивача, повідомив останнього про можливість отримання товару. 16.11.2016 до відповідача прибув уповноважений представник позивача, надав довіреність від 16.11.2016 № 2801 на отримання товарно-матеріальних цінностей. 16.11.2016 відповідач передав, а позивач отримав товар на суму 4749,90 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Приватним акціонерним товариством "ІНТЕРСОЮЗ" (відповідачем) було виставлено Державному підприємству "Київський бронетанковий завод" (позивачу) рахунок на оплату № 633 від 25.10.2016 на суму 4749,90 грн. на оплату вартості товару (труба латунна ф.25х2).

Платіжним дорученням №455 від 11.11.2016 на суму 4749,90 грн. позивачем було перераховано на користь відповідача 4749,90 грн. з призначенням платежу: попередня оплата за трубу латунну зг. рах.фак. № 633 віл 25.10.2016.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що отримавши грошові кошти за товар на підставі рахунку № 633 від 25.10.2016, відповідач не здійснив поставку товару, у зв`язку із чим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 4 749,90 грн., що становить суму попередньої оплати.

Крім того, позивач зазначає, що направив на адресу відповідача претензію від 20.02.2019 вих. № 498/8/, у якій просив протягом 7 календарних днів з моменту отримання претензії сплатити грошові кошти в сумі 4749,90 грн.

Оскільки претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення, позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 173,34 грн. інфляційних втрат та 53,08 грн. 3% річних.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Часиною 1 статті 639 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно із ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За своєю правовою природою правочин, який відбувся між позивачем та відповідачем є договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтями 662, 692 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як підтверджено матеріалами справи, на виконання умов договору на підставі рахунку № 633 від 25.10.2016, згідно із платіжним дорученням № 455 від 11.11.2016 позивач перерахував на користь відповідача попередню оплату в загальному розмірі 4749,90 грн.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Позивач зазначає, що відповідачем не виконано обов`язок з поставки оплаченого позивачем товару.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з долученого до матеріалів справи відзиву на позовну заяву, 16.11.2016 відповідач передав, а позивач прийняв товар, а саме трубу латунну, на суму 4 749,90 грн., що підтверджується видатковою накладною № 413 від 16.11.2016.

Товар зі сторони позивача прийнято Дремлюгою Ю.В. , що діяв на підставі довіреності № 208 від 16.11.2016.

До матеріалів справи долучено довіреність № 2801 від 16.11.2016, відповідно до якої Дремлюгу Ю.В. уповноважено на отримання цінностей від ПАТ "ІНТЕРСОЮЗ" за рахунком № 633 від 25.10.2016.

Таким чином, судом встановлено, що оплачений позивачем товар на суму 4 749,90 грн. прийнятий позивачем без зауважень та заперечень. Отже, відповідачем виконано свій обов`язок з передання товару позивачу.

Таким чином, доводи, викладені позивачем у позові, про невиконання відповідачем обов`язку здійснити поставку на суму 4 749,90 грн. не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми попередньої оплати у розмірі 4 976,32 грн. є неправомірною, оскільки факт перерахування грошових коштів на користь відповідача у рахунок оплати товару та факт поставки відповідачем товару на суму попередньої оплати підтверджується матеріалами справи, тобто зобов`язання з поставки товару відповідачем виконано, а тому позовні вимоги про повернення суми попередньої оплати у розмірі 4 976,32 грн. задоволенню не підлягають.

Крім того, позивачем, на підставі ст. 625 ЦК України, заявлені вимоги про стягнення з відповідача 173,34 грн. інфляційних втрат, 53,08 грн. 3% річних.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Оскільки в процесі судового розгляду не було встановлено факту прострочення виконання відповідачем грошових зобов`язань перед позивачем, а вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є похідними від вимоги про стягнення 4 976,32 грн., у якій позивачу відмовлено, то вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат також задоволенню не підлягають.

Підсумовуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Київський бронетанковий завод".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Повний текст рішення складено та підписано: 15.10.2019.

Суддя С.О. Турчин