РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.09.2019Справа № 910/8665/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта»

до ОСОБА_1

про стягнення 52.694,27 грн.

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

03.07.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» до ОСОБА_1 про стягнення 52.694,27 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в порушення п. 5.3. договору про надання послуг з організації перевезення відправлень № 1391850 від 07.07.2017 відповідачем не було здійснено оплату наданих послуг, які підтверджуються відповідно до актів здачі-прийняття робіт № НП/2-0196690 від 31.05.2018, № НП/2-0226735 від 20.06.2018, № НП-000362770 від 10.07.2018, № НП-001433658 від 30.11.2018, № НП-001737699 від 31.12.2018, № НП-001904526 від 31.01.2019 та № НП-002010546 від 28.02.2019, на загальну суму 46.661,27 грн. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 52.694,27 грн, з яких: 46.661,34 грн основного боргу, 2.818,86 грн пені, 797,91 грн інфляційних витрат та 2.416,16 грн. - 30% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/8665/19 від 08.07.2019 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

22.07.2019 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2019 відкрито провадження у справі № 910/8665/19 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Даною ухвалою суду було зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 23.07.2019 було 25.07.2019 направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 479 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: АДРЕСА_1 , яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 08.07.2019 є місцезнаходженням відповідача.

Проте, конверт разом з ухвалою від 23.07.2019 (номер відправлення 479) було повернуто до суду поштовим відділенням зв`язку без вручення адресату з довідкою форми Ф-20 від 27.08.2019 з позначкою «за закінченням терміну зберігання».

Згідно з ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з п. 3 ст. 212 Цивільного кодексу України якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала.

З огляду на викладене, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Відповідач вимог ухвали про відкриття провадження у справі від 23.07.2019 не виконав, письмовий відзив на позовну заяву не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вбачається, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 08.06.2019 припинила свою діяльність як фізична особа - підприємець.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду наведених в постанові від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її права й обов`язки за укладеними під час здійснення підприємницької діяльності договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою. Відтак, з 15.12.2017 господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.07.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» (експедитор, позивач) та Фізичною особою - підприємцем Леонтовською Владою Павлівною (замовник, відповідач) укладено договір про надання послуг з організації перевезення відправлень № 139150 (далі - договір).

Відповідно до п. 2.1 договору позивач зобов`язується за плату та за рахунок відповідача організувати перевезення відправлення та надання комплексу інших послуг, пов`язаних із організацією перевезення відправлення (далі - послуги), а відповідач зобов`язується їх прийняти та оплатити на умовах, визначених договором.

Спір виник в зв`язку з тим, що відповідач в порушення умов договору своєчасно оплату наданих послуг не здійснив, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 46.661,34 грн та за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано 2.818,86 грн пені, 797,91 грн інфляційних втрат та 2.416,16 грн - 30% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до п. 8.1 договору цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє протягом 1 (одного) року з дати підписання, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань згідно з цим договором. У разі, якщо ні одна із сторін договору, письмово за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку дії договору не повідомить іншу сторону про припинення дії договору, строк дії договору пролонгується (продовжується) на один рік на тих же умовах.

Сторонами доказів в підтвердження виявлення небажання продовжувати договірні відносини не подано.

Згідно з п. 5.1 договору загальна ціна цього договору складається із вартості послуг, наданих позивачем протягом строку дії договору. Оплата вартості наданих позивачем послуг відбувається за чинними тарифами позивача шляхом перерахування відповідачем на поточний рахунок позивача коштів у розмірі 100 % вартості наданих послуг впродовж двох банківських днів після виконання замовлення на підставі актів наданих послуг позивача та рахунку-фактури.

Відповідно до п. 5.2 договору позивач складає акти наданих послуг на підставі фактично наданих послуг і надсилає відповідачу підписані та скріплені печаткою акти наданих послуг у двох примірниках для підписання відповідачем.

Згідно з п. 5.3 договору відповідач впродовж двох робочих днів з дати отримання актів наданих послуг від позивача підписує надані позивачем два примірники актів наданих послуг та повертає позивачу один примірник підписаного акту або в той самий строк надає позивачу письмову мотивовану відмову від підписання актів. Не підписання відповідачем актів впродовж двох робочих днів з дати отримання актів від позивача без надання відповідних письмових пояснень є фактом визнання відповідачем повного виконання позивачем своїх зобов`язань за договором. У такому разі вважається, що акти погоджено, послуги позивача надано в повному обсязі та відповідно до умов договору, претензії відповідача відсутні й відповідач зобов`язаний здійснити оплату послуг згідно з отриманим рахунком та актами наданих послуг.

В матеріалах справи наявні наступні акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за договором, які з боку відповідача не підписані та не скріплені печаткою, на загальну суму 47.461,76 грн:

№ НП/2-0196690 від 31.05.2018 на суму 4.802,50 грн,

№ НП/2-0226735 від 20.06.2018 на суму 2.377,81 грн,

№ НП-000362770 від 10.07.2018 на суму 2.680,86 грн,

№ НП-001433658 від 30.11.2018 на суму 13.677,52 грн,

№ НП-001737699 від 31.12.2018 на суму 11.728,33 грн,

№ НП-001904526 від 31.01.2019 на суму 8.358,86 грн,

№ НП-002010546 від 28.02.2019 на суму 3.835,88 грн.

Позивачем подано наступні рахунки-фактури про сплату послуг на загальну суму 47.461,76 грн:

№ НП/2-0196690 від 31.05.2018 на суму 4.802,50 грн,

№ НП/2-0226735 від 20.06.2018 на суму 2.377,81 грн,

№ НП-000362770 від 10.07.2018 на суму 2.680,86 грн,

№ НП-001433658 від 30.11.2018 на суму 13.677,52 грн,

№ НП-001737699 від 31.12.2018 на суму 11.728,33 грн,

№ НП-001904526 від 31.01.2019 на суму 8.358,86 грн,

№ НП-002010546 від 28.02.2019 на суму 3.835,88 грн.

Усі вказані вище акти та рахунки-фактури позивачем було направлено відповідачу 19.04.2019 рекомендованою кореспонденцією № 012, що підтверджується фіскальним чеком № 0119 та описом вкладення у цінний лист від 19.04.2019.

Згідно інформації з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» в мережі Інтеренет вбачається, що 25.04.2019 адресату відправлення № 012 не вручене під час доставки: «інші причини» та в подальшому повернуто відправнику.

Відповідно до п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв`язку і підприємством зв`язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Отже, днем вручення актів та рахунків на оплату послуг є 25.04.2019, які відповідач мав підписати та оплатити протягом двох робочих днів, тобто до 29.04.2019 включно.

Відповідач зазначені акти не підписав та не повернув позивачу, а отже в силу умов п. 5.3 договору послуги за договором вважаються наданими та прийнятими відповідачем без зауважень.

Пункт 1 статті 902 Цивільного кодексу України встановлює, що виконавець повинен надати послугу особисто.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України передбачений обов`язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором сплату наданих послуг у визначений договором строк не виконав, в зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка складає 46.661,34 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача 46.661,34 грн боргу.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за надані послуги не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Пунктом 6.3.1 договору передбачено, що за несвоєчасну та/або неповну оплату наданих позивачем послуг відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань є більшим ніж передбачено ч. 6 ст. 232 ГКУ та становить один рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання щодо оплати за надані послуги.

В зв`язку з тим, що взяті на себе зобов`язання по сплаті за надані послуги відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу, крім суми основного боргу, пеню розмір якої, за обґрунтованими розрахунками позивача за період з 30.04.2019 по 01.07.2019 становить 2.818,86 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 2.818,86 грн обґрунтовані і підлягають задоволенню.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення зі сплати за надані послуги, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 797,91 грн інфляційних втрат та 2.416,16 грн - 30% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Згідно з п. 6.3.1 договору сторони домовились, що за несвоєчасну та/або неповну сплату наданих послуг відповідач сплачує 30% річних від суми заборгованості.

Отже, з урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що пунктом 6.3.1 договору сторони узгодили інший розмір річних, сплата яких передбачена в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України.

Суд перевіривши здійснений позивачем розрахунок 30% річних вважає його обґрунтованим та приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 2.416,16 грн - 30% річних.

За розрахунками суду розмір інфляційних втрат за період з 30.04.2019 по 31.05.2019 становить 326,63 грн та позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

В іншій частині розміру інфляційних втрат позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки розрахунок здійснений з порушенням вимог чинного законодавства, а саме інфляційні втрати нараховані за повний місяць квітня, тоді як прострочення оплати мало місце з 30.04.2019.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» обґрунтовані та підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» (03131, м. Київ, Столичне шосе, 103, корпус 1, поверх 9, ) 46.661 (сорок шість тисяч шістсот шістдесят одна) грн 34 коп. боргу, 2.818 (дві тисячі вісімсот вісімнадцять) грн 86 коп. пені, 326 (триста двадцять шість) грн 63 коп. інфляційних втрат, 2.416 (дві тисячі чотириста шістнадцять) грн 16 коп. - 30% річних, 1.903 (одна тисяча дев`ятсот три) грн 82 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя В.В.Сівакова