ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2019 р. Справа№ 910/16783/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Дідиченко М.А.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 19.09.2019

розглянув апеляційну скаргу Фонду державного майна України

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2019 (повний текст рішення складено 26.04.2019)

у справі №910/16783/18 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Фонду державного майна України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма»

про стягнення 129 690 570,96 грн.

1. Зміст позовних вимог та заперечень

1.1. Фонд державного майна України (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма» (далі - відповідач) про стягнення 129 690 570,96 грн збитків.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку зі знесенням прибудови спортивного-оздоровчого комплексу інституту «Діпромісто», розірванням договорів купівлі-продажу №КП-372 від 11.05.1995 та №1-4759 від 06.07.2001, укладеними між Фондом державного майна України та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграрно-виробнича комерційна фірма «Гуд Мен Ко», позивачу були завдані збитки в розмірі 129 690 570,96 грн.

1.3. Відповідач проти позову заперечив та зазначив про те, що позивачем не доведено наявність збитків у розмірі 129 690 570,96 грн, оскільки вказана сума є витратами відповідача на будівництво нового об`єкту, що не має жодного відношення до прибудови.

2. Фактичні обставини, встановлені місцевим та апеляційним судами

2.1. 11.05.1995 між Фондом державного майна України (далі - продавець, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграрно-виробничо-комерційна фірма «Гуд Мен Ко» (далі - покупець) укладено договір купівлі-продажу державного майна №КП-372, відповідно до п. 1 якого продавець продав, а покупець купив об`єкт незавершеного будівництва - прибудову спортивно-оздоровчого комплексу інституту «Діпромісто» (далі - прибудова), який знаходиться за адресою: м. Київ, бул. Лесі Українки, 26 на земельній ділянці, яка надана в постійне користування Управлінню адміністративними та службовими будинками Міністерства України в справах будівництва і архітектури на підставі рішення виконкому Київської міської ради від 11.02.1958 №242.

2.2. Згідно з п. 10 договору покупець зобов`язався виконувати всі умови експлуатації, запропонованої ним для розгляду на конкурсі, а саме:

- організація спортивно-оздоровчої діяльності;

- створення на базі комплексу Центру по реабілітації та профілактиці і лікуванню онкологічної патології з використанням методів нетрадиційної медицини, з впровадженням фітоценторного лікування;

- організація роботи по профілактиці професійних захворювань аграріїв та будівельників;

- участь у республіканській програмі по профілактиці онкологічних захворювань у спеціалістів-атомщиків та їх сімей;

- строк завершення будівництва не повинен перевищувати двох років з моменту переходу права власності на об`єкт від продавця до покупця і перша черга будівництва повинна бути виконана у ІІ півріччі 1995 р.;

- здійснювати заходи щодо недопущення забруднення навколишнього середовища.

2.3. 06.07.2001 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграрно- виробнича комерційна фірма «Гуд Мен Ко» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптіма» (покупець, відповідач у справі) укладений договір купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва, посвідчений державним нотаріусом, відповідно до п. 1 якого продавець продав, а покупець купив об`єкт незавершеного будівництва - прибудову спортивно - оздоровчого комплексу інститут «Діпромісто», що знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Лесі Українки, №26.

2.4. Згідно з п. 8 договору (з урахуванням додаткової угоди від 11.07.2002) покупець за цим договором є правонаступником покупця щодо договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва - прибудови спортивно-оздоровчого комплексу інституту «Діпромісто» №КП-372 від 05.06.1995, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграрно-виробничо-комерційна фірма «Гуд Мен Ко» та Фондом державного майна України. Покупець прийняв на себе всі зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрно-виробничо-комерційна фірма «Гуд Мен Ко» за договором №КП-372.

2.5. 25.02.2005 Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія МТД» на підставі договору підряду №194 від 30.12.2004 здійснило демонтаж прибудови, що підтверджується відповідним актом від 25.02.2005.

2.6. Господарськими судами у справах №38/284, №910/8537/17, які розглядалися за участю Товариства з обмеженою відповідальності «Оптіма» та Фонду державного майна України, встановлено, що прибудова знесена. Вказані обставини також підтверджує позивач.

2.7. Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптіма» отримано дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва багатофункціонального офісного центру за адресою: бульв. Лесі Українки, 26 у Печерському районі м. Києва №2313-Пч/Р від 08.12.2006. Відповідно до змісту дозволу, до основних етапів робіт, на які надано дозвіл; належать підготовчі роботи відповідно до п. 1.3 ДБН А.3.1-5-96.

2.8. Додатковою угодою №796 від 30.11.2004 позивач та відповідач виклали пункт 10 договору купівлі-продажу №КП-372 від 11.05.1995 в такій редакції: «Покупець зобов`язаний виконати наступні умови будівництва та експлуатації об`єкта:

- побудувати багатофункціональний офісний центр;

- здійснити капіталовкладення і завершити будівництво багатофункціонального офісного центру в термін до 01.07.2008 згідно з наступним графіком капіталовкладень…».

2.9. 16.12.2010 між позивачем та відповідачем було підписано договір №553 про внесення змін до договору купівлі-продажу №КП-372 від 11.05.1995, згідно з умовами якого абзац третій пункту 10 договору викладено у наступній редакції:

«- здійснити капіталовкладення і завершити будівництво багатофункціонального офісного центру в термін до 31.12.2015 згідно з наведеним графіком».

2.10. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2017 у справі №910/32399/15 задоволено апеляційну скаргу Фонду державного майна України на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2016, скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2016 у справі №910/32399/15 в частині відмови в задоволенні вимоги про розірвання договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва від 06.07.2001. Позов Фонду державного майна України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрно-виробничо-комерційна фірма «Гуд Мен Ко» про розірвання договорів купівлі - продажу задоволено повністю. Вирішено розірвати договір купівлі-продажу державного майна № КП-372, укладений 11.05.1995 між Фондом державного майна України та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграрно-виробничо-комерційна фірма «Гуд Мен Ко» та договір купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва, укладений 06.07.2001 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптіма» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграрно-виробничо-комерційна фірма «Гуд Мен Ко».

2.11. Місцевим господарським судом встановлено, що на місці прибудови збудовано новий об`єкт нерухомості - об`єкт незавершеного будівництва багатофункціонального офісного центу, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Оптіма».

2.12. Фонд державного майна стверджує, що сума завданих йому збитків дорівнює вартості об`єкта незавершеного будівництва - багатофункціонального офісного центру, що будується на місці прибудови за адресою: м. Київ, бул. Лесі Українки, 26 та посилається на фінансовий звіт від 01.01.2017 Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма» та довідку балансової вартості незавершених капітальних інвестицій від 22.03.208, відповідно до яких балансова вартість незавершених капітальних інвестицій ТОВ «Оптіма» складає 129 690 570,96 грн.

3. Короткий зміст рішення місцевого суду

3.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.04.2019 у справі №910/16783/18 у задоволенні позову відмовлено.

3.2. Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що знесена прибудова та новий об`єкт незавершеного будівництва - офісний центр, є різними об`єктами нерухомості, а оскільки предметом розірваних договорів є саме прибудова, у позивача відсутні підстави стверджувати про наявність у нього збитків.

Також, суд першої інстанції вказав, що факт правопорушення саме з боку відповідача прав та інтересів позивача з підстав, викладених в позові, суду не доведений. Позивачем не обґрунтовано, що балансова вартість новоствореного об`єкту в розмірі 129 690 570,96 грн є понесеними збитками позивача, які мають бути відшкодовані саме Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптіма». Позивачем не доведено суду та не надано достатніх доказів причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та внаслідок цього отриманими збитками позивача.

3.3. Під час розгляду справи у суді першої інстанції Фондом державного майна України було заявлено клопотання про призначення судово-будівельної та оціночно-земельної експертиз для визначення ринкової вартості об`єкта незавершеного будівництва - багатофункціонального офісного центру за адресою: м. Київ, бул. Лесі Українки, 26 з метою встановлення суми збитків, які були надані позивачу.

Місцевим господарським судом було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання з підстав його необґрунтованості. Місцевий господарський суд зазначив, що позивач жодним чином не обґрунтував, яке доказове значення для розгляду даної справи матимуть висновки експерта щодо новоствореного об`єкта незавершеного будівництва - багатофункціонального офісного центру та земельної ділянки, на якому він розташований. Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що встановлення вартості об`єкту незавершеного будівництва немає доказового значення для справи.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

4.1. Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

4.2. Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що місцевим господарським судом було неповно та неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, а також було допущено неправильне застосування норм матеріального права. На переконання скаржника, судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам Фонду державного майна України.

4.3. Скаржник стверджує, що судом першої інстанції неправомірно не застосовано норми Закону України «Про приватизацію державного майна», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин. Апелянт вважає, що об`єкт, що був предметом договору купівлі-продажу державного майна, після розірвання цього договору підлягає обов`язковому поверненню у державну власність. На думку позивача, додатковою угодою від 05.08.2002 до договору №КП-372 від 11.05.1995 було здійснено перепрофілювання об`єкта - з прибудови на офісний центр, а тому предмет договору не змінений та підлягає поверненню у державну власність.

4.4. Скаржник також посилається на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права та стверджує, що вказане рішення може вплинути на права та обов`язки Державного підприємства «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Діпромісто», на балансі якого на момент укладення договору №КП-372 від 11.05.1995 перебувала прибудова спортивно-оздоровчого комплексу інституту «Діпромісто», а оскільки вказана особа не була залучена до участі у справі, вказані обставини, на думку позивача, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

5. Доводи учасників справи щодо апеляційної скарги

5.1. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечив, мотивуючи тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптіма» не здійснювало перепрофілювання прибудови, а забезпечило будівництво нового об`єкту за власний рахунок. Відповідач підтверджує, що об`єкт незавершеного будівництва прибудови спортивно-оздоровчого комплексу інституту «Діпромісто» та об`єкт незавершеного будівництва багатофункціонального офісного центру є різними об`єктами. Також відповідач зазначає, що ним відповідно до договору №КП-372 від 11.05.1995 сплачено вартість прибудови в розмірі 62 000,00 грн, тобто його зобов`язання як покупця за договором купівлі-продажу в частині сплати за об`єкт купівлі-продажу виконані в повному обсязі, а тому у Фонду державного майна України відсутні підстави стверджувати, що йому були завдані збитки.

6. Надходження апеляційної скарги та її розгляд апеляційним судом

6.1. 11.06.2019 позивач звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення місцевого суду від 23.04.2019 у справі №910/16783/18.

6.2. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2019 апеляційну скаргу Фонду державного майна України на рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2019 у справі №910/16783/18 залишено без руху на підставі ст. 260 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору у встановленому законом розмірі.

6.3. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.07.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фонду державного майна України на рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2019 у справі №910/16783/18, встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань, пояснень тощо до 19.08.2019.

6.4. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2019 по справі оголошено перерву до 19.09.2019 на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

6.5. 19.09.2019 від позивача надійшла заява про залучення Державного підприємства «Український державний інститут проектування міст «Діпромісто» як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача. Заява мотивована тим, що на момент укладення договору купівлі-продажу №КП-372 від 11.05.1995 прибудова спортивно-оздоровчого комплексу інституту «Діпромісто» знаходилася на балансі вказаного підприємства. На думку позивача, Державне підприємство «Український державний інститут проектування міст «Діпромісто» може надати пояснення по справі, які матимуть важливе значення для розгляду справи по суті.

6.6. Вказана заява позивача апеляційним господарським судом залишено без розгляду на підставі ст. 118 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з тим, що заява про залучення третьої особи подана з пропущенням встановлених судом процесуального строку, без відповідного клопотання про продовження такого строку.

6.7. Представник позивача у судовому засіданні 19.09.2019 вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2019 у справі №910/16783/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. При цьому, у судовому засіданні 19.09.2019 представником позивача було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його неможливістю бути присутнім в судовому засіданні 19.09.2019. Судовою колегію відмовлено у задоволенні вказаного клопотання у зв`язку з його безпідставністю.

6.8. Представник відповідача у судовому засіданні 19.09.2019 проти задоволення апеляційної скарги заперечив з підстав, наведених у відзиві, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

7. Застосоване законодавство

7.1. Цивільний кодекс України

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Частинами 2, 3 ст. 331 Цивільного кодексу України визначено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. До завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. У разі необхідності право власності на об`єкт незавершеного будівництва реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва.

Згідно зі ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 623 Цивільного кодексу України, розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Згідно з ч. 3 ст. 623 Цивільного кодексу України збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

7.2. Господарський кодекс України

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема, включаються додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною.

7.3. Закон України «Про приватизацію державного майна», чинний на момент виникнення спірних правовідносин

Відповідно до ст. 2 Закону основними пріоритетами приватизації є підвищення ефективності виробництва та мотивації до праці, прискорення структурної перебудови і розвитку економіки України. Приватизація здійснюється на основі таких принципів: законності; відкритості та прозорості; державного регулювання та контролю; надання громадянам України пріоритетного права на придбання державного майна; надання пільг для придбання державного майна членам трудових колективів підприємств, що приватизуються; забезпечення соціальної захищеності та рівності прав участі громадян України у процесі приватизації; продажу об`єктів приватизації з урахуванням їх індивідуальних особливостей виключно за кошти; пріоритетного права трудових колективів на придбання майна своїх підприємств; створення сприятливих умов для залучення інвестицій; додержання антимонопольного законодавства; повного, своєчасного та достовірного інформування громадян про порядок приватизації та відомості про об`єкти приватизації; врахування особливостей приватизації об`єктів агропромислового комплексу, гірничодобувної промисловості, незавершеного будівництва, невеликих державних підприємств, підприємств, заснованих на базі об`єднання майна різних форм власності та об`єктів науково-технічної сфери; забезпечення конкурентності продажу, якщо інше не визначено цим Законом.

Згідно з ч. 9 ст. 27 Закону у разі розірвання в судовому порядку договору купівлі-продажу у зв`язку з невиконанням покупцем договірних зобов`язань приватизований об`єкт підлягає поверненню у державну власність, включаючи земельну ділянку.

7.4. Господарський процесуальний кодекс України

Згідно з ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

8. Позиція апеляційного суду

8.1. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

8.2. Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції неправомірно не застосовано норми Закону України «Про приватизацію державного майна», апеляційним господарським судом відхиляються з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, скаржник, посилаючись на ч. 9 ст. 27 Закону України «Про приватизацію державного майна», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, зазначає, що нерухоме майно, що було предметом договору купівлі-продажу державного майна, після розірвання цього договору підлягало обов`язковому поверненню у державну власність.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем заявлено позов не про повернення державного майна, яке, на його думку, було предметом договору купівлі-продажу №КП-372 від 11.05.1995, а про стягнення збитків, спричинених знесенням прибудови та розірванням договору купівлі-продажу державного майна і договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва. Відтак, оскільки предметом спору є стягнення збитків, то доказуванню у даній справі підлягає наявність і склад елементів цивільного правопорушення. Отже, повернення нерухомого майна за процедурою, передбаченою Законом України «Про приватизацію державного майна», не стосується суті спору, а тому вказаний закон не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

8.3. Твердження позивача про те, що додатковою угодою від 05.08.2002 до договору №КП-372 від 11.05.1995 було здійснення перепрофілювання прибудови на багатофункціональний офісний центр, колегією суддів також відхиляються, оскільки вказаною додатковою угодою визначено лише зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма» здійснити капіталовкладення та будівництво багатофункціонального офісного центру. На переконання колегії суддів Північного апеляційного господарського суду, зазначені обставини не можуть свідчити про перепрофілювання нерухомого майна, яке, як встановлено судами в господарських справах №38/284, №910/8537/17, було знесено. При цьому апеляційний господарський суд зауважує, що факт знесення прибудови скаржником не заперечується.

Також, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що отриманий відповідачем дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва багатофункціонального офісного центру за адресою: бульв. Лесі Українки, 26 у Печерському районі м. Києва № 2313-Пч/Р від 08.12.2006 передбачає будівництво нового багатофункціонального офісного центру, а не перепрофілювання прибудови.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що прибудова та багатофункціональний офісний центр є різними об`єктами нерухомості. Водночас, умови договору №КП-372 від 11.05.1995 не передбачають переходу права власності на новостворений об`єкт нерухомого майна від Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма» до Фонду державного майна України, та позивачем не спростовано, що відповідач є власником новоствореного об`єкта незавершеного будівництва - багатофункціонального офісного центру. Відтак, доводи апеляційної скарги у цій частині судовою колегією відхиляються.

8.4. Апеляційний господарський суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену, зокрема, у справі №904/6270/16, відповідно до якої за змістом ст.ст. 22, 623 Цивільного кодексу України, ст. 224 Господарського кодексу України для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності, хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Колегія суддів зауважує, що позивачем не доведено наявності збитків, протиправної поведінки відповідача, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками та вини відповідача. Крім того, позивачем не вказано, в чому саме полягають його збитки, оскільки матеріалами справи підтверджується, що Фонд державного майна України отримав повну оплату за договором купівлі-продажу державного майна №КП-372 від 11.05.1995. Тобто, відповідач виконав свій обов`язок щодо сплати вартості товару у повному обсязі.

8.5. Судова колегія не погоджується з доводами скаржника про те, що вказане рішення може вплинути на права та обов`язки Державного підприємства «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Дніпромісто», оскільки судове рішення не стосується прав та обов`язків цієї особи. Судом першої інстанції не розглянуто і не вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на час розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є Державне підприємство «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Дніпромісто», також в оскаржуваному рішенні не міститься суджень про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. При цьому апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що заявляючи про такі обставини, скаржник також не зазначає та не обґрунтовує, яким чином рішення у даній справі вплине на права та обов`язки вказаного підприємства.

На переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, рішення є таким, що прийнято про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи, або у резолютивній частині рішення суд зазначив про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 12.11.2018 у справі №910/2611/18. Отже, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права апеляційним господарським судом відхиляються як безпідставні.

9. Висновки апеляційного суду

9.1. З урахуванням викладеного, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність у нього збитків від знесення прибудови спортивно-оздоровчого комплексу інституту «Діпромісто», а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги позивача.

9.2. Оскільки доводи апеляційної скарги щодо неповноти встановлення судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права під час вирішення справи в суді першої інстанції не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення місцевого суду згідно з ст.277 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фонду державного майна України на рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2019 у справі №910/16783/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2019 у справі №910/16783/18 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Фонд державного майна України.

4. Матеріали справи №910/16783/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 15.10.2019

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко