ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2019 року м.Дніпро Справа № 904/1939/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Вечірка І.О., Чус О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Металургійний завод "Дніпросталь" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.07.2019 (повне рішення складено 15.07.2019, суддя Золотарьова Я.С.) у справі

за позовом акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ в особі регіональної філії "Львівська залізниця", м.Львів

до товариства з обмеженою відповідальністю "Металургійний завод "Дніпросталь", м.Дніпро

про стягнення коштів у розмірі 11 519,64 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" звернулося до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургійний завод "Дніпросталь" і просить суд стягнути з відповідача нараховані платежі за час затримки вагонів у розмірі 11 519,64 грн. та судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на статті 22,28 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, статті 908,909,920 Цивільного кодексу України, статті 4,218 Митного кодексу України, пункт 119 Статуту залізниць України, пункти 8,9 Правил зберігання вантажу, пункт 8 Правил видачі вантажів.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.07.2019 у даній справі позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургійний завод "Дніпросталь" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ в особі регіональної філії "Львівська залізниця" нараховані платежі за час затримки вагонів у розмірі 11 519,64 грн. та судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.

Зазначене рішення мотивовано посиланням на те, що у цьому випадку підставою для нарахування позивачем додаткових платежів є не причина, по якій митне оформлення товару не проводилось з 09.11.2018 по 12.11.2018, а сам факт затримки вагонів, оскільки плата за користування вагонами, яка належала до сплати була розрахована без врахування такої затримки.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургійний завод "Дніпросталь" подано апеляційну скаргу, в якій заявник просить рішення господарського суду скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Скаржник вважає безпідставними доводи суду першої інстанції, що саме митними органами були затримані вагони, оскільки в акті загальної форми, на який посилається позивач і суд, не зазначено, що вагони були затримані митними органами; доказів того що митниця відмовила у митному оформлені вантажу і у зв`язку з цим були затримані вагони, суду не були надані.

Апелянт зазначає, що згідно п.п.2,3,5 ст.257 Митного кодексу України при оформленні електронної митної декларації, надання паперової декларації не потрібно. судом залишено без уваги наявність в накладних відміток з номерами електронних ВМД.

На думку скаржника, позивачем не надано належним чином оформлені відомості користування вагонами для стягнення нарахованої плати за користування вагонами за час затримки, та накопичувальні картки для стягнення збору за зберігання та інших нарахованих платежів.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим та таким, що прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права. В свою чергу із доводами, які наведені в апеляційній скарзі відповідача не погоджується і вважає безпідставними.

Позивач зазначає, що для відображення фактичного часу затримки вагонів складались акти загальної форми, в яких зазначені причини, початок та кінець затримки вагонів, та занесені проведені залізницею нарахування.

Позивач зауважує, що у апеляційній скарзі скаржник застосовує норми СМГС у нечинній редакції, тобто у редакції до 01.07.2015. Також у скарзі використано застарілу судову практику, у якій також використовуються норми СМГС у редакції до 01.07.2015.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду цієї справи визначено колегію суддів у складі головуючого судді Кузнецова В.О., суддів Вечірка І.О., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.08.2019 поновлено товариству з обмеженою відповідальністю "Металургійний завод "Дніпросталь" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду від 15.07.2019, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

02.11.2018 зі станції Нижньодніпровськ Придніпровської залізниці по накладним №№45730934, 45730793, 45734142, 45734159 відповідачем відправлено вагони №№52291606, 65173114, 67409532, 67691451. Станція призначення - Славков ЛХС Польща (копії накладних містяться в матеріалах справи а.с.10-13).

09.11.2018 вказані вагони затримано митними органами на станції Ізов Львівської залізниці у зв`язку з відсутністю вантажно-митних декларацій. По факту затримки вагонів залізницею складено акт загальної форми № 3875 від 09.11.2018, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с.14).

Вагони №№52291606,65173114,67409532,67691451 перебували на станції Ізов Львівської залізниці 63 години (з 09.11.2018 по 12.11.2018).

12.11.2018 було складено акт загальної форми №3904 у якому зазначено про закінчення затримки вагонів (а.с. 15).

На підставі вказаних актів залізницею були нараховані такі додаткові платежі: збір за користування вагонами у розмірі 3 139,68 грн, збір за зберігання вантажу у розмірі 6 352,80 грн, збір за маневрову роботу у розмірі 1 858,80 грн та збір за повідомлення у розмірі 168,36 грн. Всього позивачем нараховано платежі за час затримки вагонів у розмірі 11 519,64 грн.

Претензією № ДН-3-06/42 від 01.04.2019 позивач звернувся до відповідача з вимогою про сплату коштів у розмірі 11 519,64 за затримку вагонів. Відповідач вимогу не виконав, грошові кошти не сплатив.

До матеріалів справи позивачем надано розрахунок збору за користування вагонами, збору за зберігання вантажу, збору за маневрову роботу та збору за повідомлення (арк.с.9).

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, дослідивши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, враховуючи таке.

Положенням статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно абзацу 2 підпункту 2 пункту 6 Статуту залізниць України, накладна це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини перевезення, договір перевезення укладено шляхом складання транспортних накладних, де позивач є перевізником, а відповідач вантажовідправником.

З транспортних накладних вбачається, що перевезення здійснювалось у міжнародному сполученні, оскільки пунктом призначення була станція Славков ЛХС Польща.

Предметом спору у цій справі є стягнення залізницею з вантажовідправника додаткових витрат, пов`язаних з перевезенням вантажу. На зазначені правовідносини як такі, що здійснювались у міжнародному сполученні, поширюється дія Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951, яка набула чинності для України з 05.06.1992 та Статуту залізниць України.

Відповідно до п.4 Статуту залізниць України, перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення, встановлено єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні та у прямому міжнародному залізнично-паромному сполученні (параграф 1 ст. 3).

Згідно з параграфом 6 ст.28 Угоди, якщо перешкода у перевезенні вантажу або його видачі виникла з причин, не залежних від перевізника, перевізнику мають бути оплачені додаткові перевізні платежі та витрати, понесені ним у зв`язку з перешкодою, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством.

Перевізнику має бути відшкодовано всі витрати, пов`язані з перевезенням вантажу, не передбачені тарифами, що застосовуються, і зумовлені причинами, незалежними від перевізника. Відшкодування додаткових витрат здійснюється в порядку, передбаченому ст. 31 "Сплата провізних платежів і неустойок" (ст. 32 Угоди).

За змістом ст. 31 Угоди, якщо угодою між учасниками перевезення не передбачено інше, сплата провізних платежів є обов`язком: 1) відправника - перевізникам, які беруть участь у перевезенні вантажу, крім перевізника, який видає вантаж, за здійснюване ними перевезення; 2) отримувача - перевізнику, який видає вантаж, за здійснюване ним перевезення. Щодо неустойок діє такий же порядок. Провізні платежі та неустойки сплачуються перевізнику в порядку, передбаченому національним законодавством держави, в якій проводиться оплата (параграфи 1, 5).

Враховуючи положення цієї міжнародної угоди, яка регулює відносини залізниці з іншими учасниками перевезень вантажу у міжнародному сполученні та яка відповідно до ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" є частиною національного законодавства і застосовується у порядку, передбаченому для норм національного законодавства, перевізнику відшкодовуються всі витрати, пов`язані з перевезенням вантажу, якщо перешкода у перевезенні вантажу виникла з незалежних від нього причин.

Разом з тим, статтями 218, 338 Митного кодексу України врегульовано здійснення митного контролю та митних процедур на залізничному транспорті, зокрема, за змістом ч. 5 ст. 338 цього Кодексу, в ході митних процедур може проводитися огляд (переогляд) залізничних вагонів у випадку перетину ними державного кордону України. Огляд (переогляд) проводиться за рахунок органу, з ініціативи або на підставі інформації якого прийнято рішення про його проведення. Якщо в результаті проведення огляду (переогляду) виявлено факт незаконного переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, витрати, пов`язані з проведенням огляду (переогляду), відшкодовуються власником зазначених товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою.

Згідно зі статтею 119 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх вантажовласнику. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов`язаної з митним оформленням.

Відповідно до пунктів 2,13 Правил користування вагонами і контейнерам, затверджених наказом Міністерства транспорту України №113 від 25.02.1999, за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під`їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (далі - вантажовласники) вносять плату. Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Пунктами 8, 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, визначено, що збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо). За зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Крім того, частиною 1 ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.

Підпункт 1.10 Правил розрахунків за перевезення вантажів передбачає, що остаточні розрахунки за експортні вантажі, за перевезення яких платежі були сплачені на станції відправлення, провадяться на прикордонній станції, яка передає вантаж на іноземну залізницю.

За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників у разі затримки вагонів, пов`язаної з митним оформленням. (пункт 119 Статуту)

Пунктами 8, 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 передбачено, що збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо). За зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Нарахування заявлені до стягнення здійснені позивачем на підставі Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги та Коефіцієнтів, що застосовуються до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого наказом № 317 від 26.03.2009 Міністерством транспорту та зв`язку України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за №340/16356.

Колегія суддів вважає, що господарським судом за наслідками розгляду цієї справи було встановлено, що заявлена до стягнення сума платежів (11 519,64 грн.) за затримку вагону була визначена правильно, відповідно до вимог чинного законодавства, що визначає порядок проведення розрахунку таких платежів.

Так, збір за користування вагонами розраховувався на підставі пункту 1 розділу 5 Збірника тарифів: 63 ваг/год. (206,20 грн * 2.647 (коефіцієнт)) + 18 год * 16 грн * 2.647 коефіцієнт) = 5 232,80 грн з них 50% становить 2 616,40 грн без ПДВ. 2 616,40 грн + 20% = 3 139,68 грн з ПДВ.

Збір за зберігання вантажу в вагонах на місцях загального користування розраховувався на підставі пункту 2.1 розділу 3 Збірника тарифів: 2 діб * 4 грн. за добу * 2,647 (коефіцієнт) * 250 тон = 5 294,00 грн без ПДВ. 5 294,00 грн + 20% = 6 352,80 грн з ПДВ.

Збір за повідомлення розраховувався на підставі пункту 10 розділу 3 Збірника тарифів: 53,00 грн. * 2,647 (коефіцієнт) = 140,30 грн без ПДВ. 140,30 грн + 20% = 168,36 грн з ПДВ.

Збір за маневрову роботу розраховувався на підставі пункту 1,8 розділу 3 Збірника тарифів: за кожні півгодини роботи локомотива 292,60 грн * 2.647(коефіцієнт ) 4,50 грн. За 1 год. маневрової роботи 774,50 грн * 1 год. = 1 549,00 грн без ПДВ. 1 549,00 грн + 20% = 1 858,80 грн з ПДВ

Матеріалами справи підтверджено, що 09.11.2018 вагони №№52291606, 65173114, 67409532, 67691451 було затримано митними органами на станції Ізов Львівської залізниці у зв`язку з відсутністю вантажно-митних декларацій, про що позивачем складено акт загальної форми № 3875 від 09.11.2018.

Акт загальної форми є підтвердженням фактичного часу затримки вагонів. У акті зазначено причину, початок та кінець затримки вагонів.

Відповідач не вказує, та не доводить, що затримка у митному оформленні виникла з причин, які залежать від позивача (перевізника).

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що у цьому випадку, підставою для нарахування позивачем додаткових платежів є не причина, по якій митне оформлення товару не проводилось з 09.11.2018 по 12.11.2018, а сам факт затримки вагонів, оскільки плата за користування вагонами, яка належала до сплати була розрахована без врахування такої затримки.

Отже, доводи скаржника про наявність у нього всіх необхідних документів для митного оформлення та відсутності підстав для затримки у митному оформленні товару не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги під час вирішення даного спору.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта, що у разі незгоди відповідача з причинами та підставами затримки на митному кордоні, він не позбавлений права пред`являти претензії тим органам, які уповноважені були приймати відповідні рішення.

За таких обставин місцевий господарський суд, дійшов обґрунтованого висновку про обов`язок відповідача як вантажовідправника оплатити перевізнику додаткові платежі, пов`язані зі здійсненням перевезення на залізничному транспорті у розмірі 11 519,64 грн.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновку Європейського Суду з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права під час постановлення оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено. В зв`язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції має бути залишена без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Металургійний завод "Дніпросталь" відмовити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.07.2019 у справі №904/1939/19 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді І.О.Вечірко

О.В.Чус