ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2019 р. Справа№ 920/368/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання : Стаховській А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Кучменко С.В. довіреність № б/н від 10.09.2019 року;

від відповідача: Лучинкін Є.С. довіреність № б/н від 16.09.2019 року,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумбуд-Агро"

на рішення Господарського суду Сумської області від 07.06.2019 року (дата підписання повного тексу 12.06.2019 року).

у справі № 920/368/19 (суддя: Спиридонова Н.О.)

за позовом Державного професійно-технічного навчального закладу "Лебединське вище професійне училище лісового господарства"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумбуд-Агро"

про розірвання договору

Встановив

Державний професійно-технічний навчальний заклад "Лебединське вище професійне училище лісового господарства" (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Сумської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумбуд-Агро" (далі - відповідач) про розірвання договору № 1 від 03.2018 року про надання послуг вирощування сільськогосподарської продукції, укладений між сторонами, на підставі статті 651 Цивільного кодексу України та статті 188 Господарського кодексу України; судові витрати, пов`язані з розглядом справи покласти на відповідача; розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем порушуються істотні умови укладеного між сторонами договору, що є підставою для його розірвання.

Господарський суд Сумської області задовольнив позов Державного професійно-технічного навчального закладу "Лебединське вище професійне училище лісового господарства" своїм рішенням від 07.06.2019 року (повний текст рішення складено - 12.06.2019 року).

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сумбуд-Агро" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у даній справі та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Сумської області, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, зокрема не застосував до спірних правовідносин правову позицію Верховного Суду висловлену у постановах, зокрема, від 16.05.2018 року №925/2212/17 та від 13.03.2018 року №910/3987/17.

Також, скаржник зазначив, що він листом повідомив позивача про план посіву с/г культур, а останній не вчинив жодних юридично значущих дій для заперечення або ж погодження такого плану, тобто вчинив «мовчазну згоду».

Крім того, скаржник вказав, що суд першої інстанції дійшов невірних висновків, щодо неотримання будь-яких листів (в тому числі з пропозиціями надати учнів для проходження занять та практики), адже на підтвердження їх направлення матеріали справи містять описи вкладення до цінних листів та квитанції пошти.

Разом з цим, скаржник вказав, що ним були прийняті всі необхідні міри для виконання п.п. 2.3., 2.6, 2.7 . договору.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2019 року справу № 920/368/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумбуд-Агро" на рішення Господарського суду Сумської області від 07.06.2019 року у справі № 920/368/19.

19.09.2019 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів до суду від представника скаржника до суду надійшли додаткові пояснення.

У судовому засіданні 24.09.2019 року скаржник підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційні скарги задовольнити, а рішення місцевого господарського суду скасувати.

Представник позивача 24.09.2019 року в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Сумської області від 07.06.2019 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумбуд-Агро" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 03.01.2018 року між сторонами було укладено договір № 1 про надання послуг вирощування сільськогосподарської продукції (далі - договір), відповідно до умов якого, останній укладено з метою створення нових та поліпшення існуючої навчально-матеріальної та соціально-побутової бази, забезпечення професійно-практичної підготовки, вирішення соціальних питань працівників та учнів училища. Сторони домовились здійснювати заходи щодо розвитку матеріально-технічної бази відповідача, шляхом виконання визначених сторонами робіт.

Згідно п. 2 договору відповідач зобов`язувався із використанням власних засобів виробництва та сільгосптехніки із залученням учнів та працівників позивача здійснювати вирощування зернових культур та обслуговування об`єктів тваринництва та птахівництва, при цьому до 1 лютого кожного року план вирощування с/г культур мав узгоджуватись сторонами шляхом складання відповідного завдання.

Пунктом 4.1 договору визначено, що незалежно від результатів роботи по вирощуванню врожаю та реалізації продукції тваринництва відповідач перераховує позивачеві щоквартально кошти у розмірі 141210,00 грн (сім відсотків від грошової оцінки сільськогосподарських угідь) до 10 числа місяця, наступного за звітним кварталом, або виконує на дану суму будівельні роботи за потреби позивача.

Договір підписаний сторонами 03.01.2018 року та скріплений печатками сторін. Строк дії договору з 03.01.2018 року по 03.01.2025 року.

Відповідно до ст. 1 Господарського кодексу України, основні засади господарювання в Україні визначає Господарський кодексу України, який регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Відповідно до частини першої статті 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Статтею 14 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором про надання послуг виконавець зобов`язується за завдання замовника надати послугу, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання (ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України).

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Предметом договору про надання послуг (як істотною умовою) є сама нематеріальна послуга, тобто те нематеріальне благо, яке отримує замовник у процесі вчинення виконавцем певних дій або здійснення певної діяльності.

Крім того, договір про надання послуг, виходячи з системного аналізу статей Цивільного кодексу України, повинен містити: предмет - опис послуги, яка надається, плату, якщо договір є оплатним, термін дії договору, виконання договору особисто виконавцем або можливість передачі цього обов`язку третій особі, відповідальність сторін у разі невиконання або неналежного виконання договору, умови дострокового розірвання договору.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, протягом дії договору відповідачем систематично порушувались його умови, а саме:

- розрахунки проводились несистематично, чим порушувався пункту 4.1 договору;

- в порушення пунктів 2.2, 2.3, 2.5, 2.6, 2.7 договору, відповідач не залучав учнів та працівників позивача для обслуговування об`єктів тваринництва та птахівництва та вирощування сільськогосподарської продукції;

- не використовував техніку позивача;

- семінари, заняття, консультації з учнями не проводились, як і не забезпечувалось проходження ними практики.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що відповідач без будь-якого узгодження скористався землями училища і посіяв зернові культури в 2019 році, чим порушив умови пункту 2.2 договору.

Доказів зворотнього відповідачем не надано ані суду першої інстанції ані суду апеляційної інстанції.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Загальний порядок укладення, зміни і розірвання цивільно-правових договорів урегульовано главою 53 Цивільного кодексу України. Порядок укладення, зміни і розірвання господарських договорів визначено главою 20 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

15.03.2019 року у відповідності до вимог ст. 188 Господарського кодексу України, направлена відповідачеві претензія-пропозиція розірвати договір у зв`язку з порушенням відповідачем істотних умов укладеного між сторонами договору.

Зазначена претензія-пропозиція позивача залишена відповідачем без відповіді.

Згідно ст. 651 Цивільного кодексу України,зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною.

Згідно цієї норми істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, установлених зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні з`ясувати не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у виді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, відповідачем в порушення умов пункту 4.1 договору допущено прострочення сплати платежів за договором, що підтверджується банківськими виписками, і станом на 10.04.2019 року відповідач має заборгованість перед позивачем в сумі 140000,00 грн.

Разом з цим, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що останній 21.01.2019 року надсилав позивачу пропозицію узгодити посіви культур у 2018-2019 році, оскільки в жовтні 2018 року скаржником вже були використані без узгодження з позивачем земельні ділянки державної власності (здійснено посіви неузгоджених культур і неузгоджено на яких саме земельних ділянках вони мали бути посіяні), а саме: відповідач без згоди позивача засіяв 150 га на території Ворожбянської сільради, що, як правильно встановлено судом першої інстанції є фактичним самовільним зайняттям відповідачем спірних земельних ділянок.

Щодо твердження скаржника про направлення відповідачу листа №12/68 від 11.06.2018 року про надання списків учнів для проходження виробничої практики та листа №12/71 від 23.07.2018 року про надання учнів для практичних занять під час збору врожаю (а.с. 53, 54), апеляційний суд відзначає, що останні в розумінні ст.ст. 73, 76-79 Господарського процесуального кодексу України не містять будь-яких доказів направлення/отримання їх відповідачем.

Разом з цим, колегія суддів не приймає як належне посилання скаржника на пропозиції відповідача щодо семінарів та практики учнів направлені позивачем відповідачу, а саме лист №5 від 25.03.2019 року та №7 від 15.05.2019 року (а.с. 65-69), оскільки, останні були відправлені/отримані позивачем після отримання відповідачем пропозиції позивача розірвати договір.

Водночас, колегія суддів відзначає, що відповідач вперше, з дня укладення договору (03.01.2018 року), направив лист № 5 від 25.03.2019 року про направляння учнів для проходження виробничої практики, проте без попереднього узгодження плану таких заходів, а лист № 7 від 15.05.2019 року було направлено після подачі даного позову до суду першої інстанції (12.04.2019 року).

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що суд першої інстанції дійшов невірних висновків, щодо неотримання будь-яких листів (в тому числі з пропозиціями надати учнів для проходження занять та практики).

Тобто, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що влітку 2018 року будь-яких пропозицій позивач від відповідача про надання учнів для практичних занять не отримував.Щодо посилання скаржника на правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 16.05.2018 року №925/2212/17 та від 13.03.2018 року №910/3987/17, колегія суддів відзначає, що в даному випадку інші правові підстави та обставини справи.

З огляду на викладене та враховуючи, що в даному випадку недотримання відповідачем умов договору нівелюють мету його укладення сторонами, а відповідач користується землями державної власності на свій розсуд без погодження завдання їх використання з позивачем як законним землекористувачем таких земельних ділянок, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Так, скаржник не надав суду мотивів та доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційної скарги фактично зводяться до мотивів викладених у позовній заяві, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України по. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумбуд-Агро" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 07.06.2019 року у справі №920/368/19 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №920/368/19 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко

Дата складення повного тексту 15.10.2019 року у зв`язку з перебуванням судді Руденко М.А. у відпустці.