ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2019 р. Справа№ 910/3925/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Хрипуна О.О.

Тарасенко К.В.

без повідомлення сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс"

на рішення господарського суду міста Києва від 03.06.2019

у справі №910/3925/19 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Споживчого товариства "УТФ"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс"

про стягнення 43 695,53 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.06.2019 задоволено позовні вимоги частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" на користь Споживчого товариства "УТФ" 3% річних в розмірі 2 495,52 грн, інфляційні втрати в розмірі 14 139,75 грн, судовий збір в розмірі 731,34 грн. В іншій частині відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить частково скасувати рішення господарського суду міста Києва від 03.06.2019 та винести нове рішення у справі №910/3925/19, яким в частині стягнення з ТОВ "Комплекс Агромарс" на користь Споживчого товариства "УТФ" 3% річних задовольнити позов в розмірі 2 036,05 грн, в частині стягнення інфляційних втрат задовольнити позов в розмірі 6 028,57 грн, витрати з судового збору розподілити пропорційно задоволеним позовним вимогам, а в іншій частині рішення залишити без змін. Розподілити витрати з судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам. Судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним оскарженням покласти на позивача.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим, з неправильно встановленими обставинами, які мають значення для справи, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а отже підлягає скасуванню.

Апелянт обґрунтовує скаргу тим, що обґрунтованими до стягнення 3% річних є сума 2 036,05 грн. та інфляційних втрат є сума 6 028,57 грн.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2019 апеляційну скаргу Сільськогосподарського приватного підприємства "РВД-АГРО" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Хрипун О.О., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.08.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" на рішення господарського суду міста Києва від 03.06.2019 у справі №910/3925/19. Ухвалено, що апеляційний перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження. Встановлено строк для подання відзиву та відповіді на нього.

21.08.2019 позивачем подано до Північного апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого він заперечує проти доводів апеляційної скарги та вважає їх безпідставними.

Позивач обґрунтовує свій відзив тим, що апелянт в скарзі зазначає, що між ним та позивачем було укладено договір поставки соєвої олії №368/2017/КАМ/О, проте предметом справи №910/3925/19 є поставка позивачем макухи соєвої за накладною №3 від 04.10.2017 за договором №368/2017/КАМ/О, а не поставка соєвої олії. Таким чином на думку позивача, апеляційна скарга взагалі не стосується предмету спору.

Позивач вказує у відзиві, що підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема статті 9 названого Закону та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

29.09.2017 між Споживчим товариством "УТФ" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" в особі філії "Київкомбікорм" (покупець) укладено договір поставки макухи соєвої №368/2017/КАМ/О.

Відповідно до п. 3.1 договору постачальник взяв на себе зобов`язання здійснити поставку товару, який не обтяжений правами третіх осіб, передати його у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити поставлений постачальником товар належної якості та в обумовлені сторонами строки.

Приписами п. 3.2 договору сторонами погоджено, що предметом даного договору є поставка макухи соєвої, отриманої після віджиму олії з насіння сої.

Пунктами 4.3-4.5 договору сторони визначили, що строк поставки товару складає 2 робочих днів з моменту замовлення покупця. У момент поставки на кожну партію товару постачальник надає покупцю наступні документи: сертифікат якості, товарно-транспортну накладну (ТТН), видаткову накладну, оригінал рахунку-фактури, інші супровідні документи згідно з діючим законодавством. Постачальник повинен здійснювати поставку товару покупцю в робочі дні тижня до 20 години дня. Поставка товару після 20 години дня заборонена. Право власності на товар, що поставляється, переходить від постачальника до покупця в момент фактичної передачі товару покупцю та підписання сторонами видаткових накладних.

Згідно з пунктом 5.1 договору товар, що поставляється за даним договором, повинен відповідати державним стандартам України та технічним умовам і підтверджуватися сертифікатом якості або іншими документами, які є необхідними для товару даного виду згідно з вимогами діючого законодавства України.

Відповідно до пункту 7.1 договору вартість товару визначається у рахунку-фактурі, який виставляється постачальником на кожну окрему партію товару.

Приписами п. 11.1 договору сторонами погоджено строк дії договору, який визначено з моменту підписання його сторонами до 31.12.2018, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

На виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу товар - макуху соєву на суму 548 052,00 грн, що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною № 3 від 04.10.2017, а також товарно-транспортною накладною № 130 від 04.10.2017.

04.10.2017 позивачем виставлено рахунок-фактуру № 3 на оплату 548 052,00 грн.

Відповідно до платіжних доручень № від 09.01.2018 на суму 109 610,40 грн та № від 05.12.2017 на суму 43 8441,60 грн відповідачем було оплачено позивачу вартість поставленого товару в повному обсязі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем несвоєчасно виконано зобов`язання з оплати поставленого товару, що стало підставою для нарахування пені у розмірі 22 555,72 грн, 3 % річних у розмірі 2 495,52 грн та інфляційних втрат у розмірі 14 139,75 грн., а також заявлена вимога про стягнення упущеної вигоди в сумі 4504,54 грн у вигляді неодержаних доходів.

Так, рішенням господарського суду міста Києва позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" 3% річних в розмірі 2 495,52 грн, інфляційні втрати в розмірі 14 139,75 грн, а в іншій частині позову відмовлено.

Рішення господарського суду міста Києва від 03.06.2019 оскаржено в частині стягнення 2 495,52 грн 3% річних та 14 139,75 грн інфляційних втрат.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Таким чином, предметом розгляду в апеляційній інстанції є законність стягнення розрахованих позивачем та стягнених судом першої інстанції сум 3% річних та інфляційних втрат.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, присутніх в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення по справі в частині стягнення 2 495,52 грн 3% річних та 14 139,75 грн інфляційних втрат суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції зазначав, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічні висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що на підставі поданих доказів були встановлені обставини прострочення виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленого товару, а тому вимоги про стягнення 3 % річних, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, ґрунтуються на нормах закону.

Проте, колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з такими висновками, викладеними в рішенні місцевого господарського суду, та вважає їх такими, що не відповідають обставинам справи, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачем у встановлений строк обов`язках з оплати поставленого товару не виконано, чим допущено прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК Цкраїни якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Пунктом 7.2 договору сторони передбачили, що розрахунок за товар здійснюється на умовах 80 % післяплати вартості замовленого товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом 21 календарних днів за умови настання наступних умов:

- з дати поставки товару покупцю;

- за умови отримання оригіналів документів, зазначених в п. 4.4 даного договору;

- за умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п. 7.3 Договору, остаточний розрахунок в розмірі 20 % оплати вартості замовленого Товару здійснюється Покупцем протягом 3 (трьох) робочих днів після того, як Постачальник в строки передбачені чинним законодавством засобами електронного зв`язку надіслав Покупцю податкову накладну зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

04.10.2017 позивачем поставлено відповідачу, а відповідачем отримано товар, що підтверджується видатковою накладною № 3 від 04.10.2017 на суму 548 052,00 грн, тому враховуючи п. 7.2 договору, відповідач повинен був розрахуватись за 80% вартості поставленого товару до 25.10.2017 включно.

З матеріалів справи вбачається, що платіжним дорученням № від 05.12.2017, відповідач частково оплатив отриманий товар в сумі 438 441,60 грн, що становить 80% від загальної вартості поставленого товару.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем прострочено оплату поставленого товару на суму 438 441,60 грн у період з 26.10.2017 по 04.12.2017.

Відповідно до квитанції про реєстрацію податкової накладної № 2 від 04.10.2017 зареєстрованій в ЄРПН 31.10.2017, враховуючи п. 7.3. договору, відповідач повинен був остаточно розрахуватися за поставлений Товар до 03.11.2017 включно.

З матеріалів справи вбачається, що платіжним дорученням № від 09.01.2018, відповідач остаточно оплатив кошти в сумі 109 610,40 грн.

Отже, відповідачем прострочено оплату поставленого товару на суму 109 610,40 у період з 04.11.2017 по 08.01.2018.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, позивачем було нараховано 2 495,52 грн 3% річних, яка нараховувалась на суму 548 052,00 у період з 25.10.2017 по 05.12.2017 у розмірі 1 891,91 грн, на суму 109 610,40 у період з 04.11.2017 по 09.01.2018 у розмірі 603,61 грн, а також 14 139,75 грн інфляційних втрат, яка нараховувалась на суму 548 052,00 за листопад та грудень 2017 у розмірі 10 412,99 грн, на суму 109 610,40 за листопад та грудень 2017, січень 2018 у розмірі 3 726,76 грн.

Проте за перерахунком суду апеляційної інстанції позивачем підлягало до нарахування 3% річних у розмірі 2 036,05 грн, яка нараховувалась на 438 441,60 грн у період з 26.10.2017 по 04.12.2017 у сумі 1 441,45 грн та на 109 610,40 грн у період з 04.11.2017 по 08.01.2018 у сумі 594,60 грн.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги Споживчого товариства "УТФ" в частині стягнення 3% річних з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" підлягають частковому задоволенню у розмірі 2 036,05 грн.

Також, апелянтом здійснено перерахунок інфляційних втрат, сума яких за його розрахунком складає 6 028,57 грн та розраховується наступним чином на суму 438 441,60 грн у період з 26.10.2017 по 04.12.2017 у розмірі 3945,97 та на суму 109 610,40 грн у період з 04.11.2017 по 08.01.2018 у розмірі 2 082,60 грн, який підлягає задоволенню судом апеляційної інстанції в межах апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги Споживчого товариства "УТФ" в частині стягнення інфляційних втрат з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" підлягають частковому задоволенню у розмірі 6 028, 57 грн.

Щодо доводів позивача, наведених у відзиві, про те, що підписання покупцем видаткової накладної, фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення щодо здійснення розрахунків за отриманий товар, колегією суддів відхиляється, оскільки сторонами погоджено у п. 7.2. та 7.3 договору сплату коштів за товар частинами 80% та відповідно 20%.

Також, доводи позивача про те, що апеляційна скарга взагалі не стосується предмету спору, оскільки в ній вказано про договір поставки соєвої олії №368/2017/КАМ/О, колегією суддів відхиляється, як необґрунтовані з огляду на наступне.

З прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що апелянт просить суд частково скасувати рішення господарського суду міста Києва від 03.06.2019 по справі №910/3925/19 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" на користь Споживчого товариства "УТФ" 3% річних в розмірі 2 495,52 грн, інфляційні втрати в розмірі 14 139,75 грн за договором поставки макухи соєвої №368/2017/КАМ/О. Предметом договору є поставка макухи соєвої, отриманої після віджиму насіння сої.

Таким чином доводи позивача спростовуються матеріалами справи, умовами договору та обставинами встановленими судом першої інстанції щодо поставки макухи соєвої.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції в частині стягнення 2 495,52 грн 3% річних та 14 139,75 грн інфляційних втрат є необґрунтованими та передчасними, а відтак рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 2 ч 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 277 ГПК України, зокрема, є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 у справі №910/3925/19 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції у відповідній частині скасуванню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. 277, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" на рішення господарського суду міста Києва від 03.06.2019 у справі № 910/3925/19 - задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 03.06.2019 у справі № 910/3925/19 в частині задоволених позовних вимог про стягнення 3% річних в розмірі 2 495,52 грн, інфляційні втрати в розмірі 14 139,75 грн - скасувати, прийняти в цій частині у справі № 910/850/18 нове рішення.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПЛЕКС АГРОМАРС" (02094, м. Київ, вул. Пожарського, буд. 3, ідентифікаційний код 30160757) на користь Споживчого товариства "УТФ" (04205, м. Київ, проспект Оболонський, будинок 30, офіс 287, ідентифікаційний код 30839403) 3% річних в розмірі 2 036 (дві тисячі тридцять шість гривень) 05 коп., інфляційні втрати в розмірі 6 028 (шість тисяч двадцять вісім гривень) 57 коп.

3. В іншій частині рішення господарського суду міста Києва від 03.06.2019 у справі № 910/3925/19 залишити без змін.

4. Здійснити розподіл судових витрат, у зв`язку з частковим скасуванням рішення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПЛЕКС АГРОМАРС" (02094, м. Київ, вул. Пожарського, буд. 3, ідентифікаційний код 30160757) на користь Споживчого товариства "УТФ" (04205, м. Київ, проспект Оболонський, будинок 30, офіс 287, ідентифікаційний код 30839403) судовий збір за розгляд у суді першої інстанції в сумі 354 (триста п`ятдесят чотири гривні 55 коп.

Стягнути з Споживчого товариства "УТФ" (04205, м. Київ, проспект Оболонський, будинок 30, офіс 287, ідентифікаційний код 30839403) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПЛЕКС АГРОМАРС" (02094, м. Київ, вул. Пожарського, буд. 3, ідентифікаційний код 30160757) судовий збір за розгляд у суді апеляційної інстанції в сумі 2881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна гривня) 50 коп.

5. Видачу відповідних наказів доручити господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи № 910/3925/19 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді О.О. Хрипун

К.В. Тарасенко