ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2019 р. Справа№ 910/4682/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.

за участю представників сторін згідно з протоколом судового засідання від 09.10.2019

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2019 (повне рішення складено 08.08.2019)

у справі № 910/4682/19 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Лізингова компанія "Укртранслізинг"

до відповідача: Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 366 204,88 грн,-

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

Приватне акціонерне товариство "Лізингова компанія "Укртранслізинг" (далі - позивач, ПАТ "Лізингова компанія "Укртранслізинг") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач, АТ "Українська залізниця") про стягнення 366 204,88 грн збитків, з яких:

- 312 457,63 грн - вартість придбаних позивачем деталей;

- 1 356,92 грн - вартість транспортування деталей від продавців до позивача;

- 3 218,50 грн - вартість транспортування деталей до вагонних депо;

- 49 171,43 грн - вартість ремонтних робіт.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не було забезпечено збереженість належних позивачу вагонів, а саме: встановлено відсутність частин повітророзподільника, що було зафіксовано у актах загальної форми ГУ-23. А тому, позивачем з вини відповідача було понесено збитки у розмірі вартості придбаних та встановлених деталей на залізничні вагони, збереження яких відповідач не забезпечив, а також у розмірі вартості траснпортування деталей та оплати вартості ремонтних робіт. Нормативно в обгрунтування позову позивач послався на приписи ст. 225 Господарського кодексу України, ст. 924, 1166 Цивільного кодексу України, ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт".

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем не було доведено, що розукомплектування вагонів відбулось саме під час здійснення їх перевезення, а також не доведено взагалі факт розукомплектування вагонів.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.07.2019 позовні вимоги задоволено, а саме: присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 366 204,88 грн збитків.

Рішення суду першої інстанції про задоволення позову мотивовано тим, що прямі збитки, які виникли у ПрАТ "Лізингова компанія "Укртранслізинг" у зв`язку з розукомплектуванням вагонів, становлять загалом 366 204,88 грн, а саме: 312457,63 грн (придбані деталі) + 1356,92 грн (вартість транспортування деталей від продавців до позивача) + 3218,50 грн (вартість транспортування деталей до вагонних депо) + 49171,43 грн (вартість ремонтних робіт), обов'язок по відшкодуванню яких виник у відповідача в силу приписів абз. 1 п. 110, п. 114, абз. 2 п. 126 Статуту залізниць України.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

Не погодившись з вказаним рішенням Господарського суду міста Києва від 22.07.2019, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції про задоволення позову та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2019. Справу призначено до розгляду на 30.09.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2019 у розгляді справи № 910/4682/19 оголошено перерву до 09.10.2019.

В судовому засіданні 09.10.2019 представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції про задоволення позову та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні 09.10.2019 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як таке, що постановлено з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

4. Вимоги апеляційної скарги АТ "Українська залізниця" та короткий зміст наведених у ній доводів

АТ "Українська залізниця" в апеляційній скарзі не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволених позовних вимог, вважає висновки суду першої інстанції такими, що зроблені з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Скаржник в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував на відсутність в його діях складу цивільного правопорушення, що виключає застосування такої міри відповідальності, як збитки.

Скаржник наголошує, що:

- позивачем не доведено факт розукомплектування вагонів саме під час їх перевезення залізницею, внаслідок чого відсутні обумовлені ст. 129 Статуту залізниць України та п. 20 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334 підстави для складання актів про пошкодження вагонів, як відсутні і докази ухилення відповідача від складання таких актів;

- надані позивачем документи в обгрунтування позовни вимог не є належними доказами в підтвердження вини відповідача у завданні збитків;

- позивачем не подано документів в належне підтвердження збитків, зокрема, не надано актів про пошкодження вагонів форми ВУ-25 або ВУ-25М, складання яких передбачено п.п. 19-23 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999;

- судом першої інстанції допущено порушення приписів ст 173 ГПК України, оскільки вимоги позивача грунтуються на 18 окремих договорах перевезення вантажу (накладних), відправлення за якими здійснювалось з 5 різних залізничних станцій трьох окремих залізниць, а отже, вимоги позивача не є пов'язаними між собою ні підставами виникнення, ні спільними доказами, а правочини щодо перевезення вантажів вагонами укладено з філіями/відокремленими підрозділами відповідача, які можуть виступати відповідачами у спорах, які випливають з їх діяльності.

5. Узагальнені доводи відзиву ПАТ "Лізингова компанія "Укртранслізинг" на апеляційну скаргу

20.09.2019 на адресу суду апеляційної інстанції від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Позивач посилався на те, що:

- обов`язок відповідача забезпечувати збереженість (схоронність) вагонів передбачено ст. 924 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України, ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт», ст. 110 Статуту залізниць України;

- доказом розукомплектування вагонів під час їх перевезення саме відповідачем є те, що спірні вагони були прийняті залізницею до початку перевезення на станції відправлення та прийнято до перевезення, а прийняті до перевезення вагони відповідали усім технічним вимогам;

- позивачем належними доказами доведено факт розукомплектування належних позивачу вагонів під час їх перевезення залізницею, що підтверджується актами загальної форми ГУ-23, повідомленнями про направлення вагонів на ремонт за формою ВУ-23М та дефектними відомостями за формою ВУ-22;

- збитки позивача становлять загалом 366 204,88 грн., з яких: 312457,63 грн (придбані деталі) + 1356,92 грн (вартість транспортування деталей від продавців до позивача) + 3218,50 грн (вартість транспортування деталей до вагонних депо) + 49171,43 грн (вартість ремонтних робіт).

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Згідно з наявними в матеріалах справи залізничними накладними, у вересні 2018 року - лютому 2019 року АТ "Українська залізниця" перевозило вантажні вагони, які належать на праві власності ПАТ "Лізингова компанія "Укртранслізинг".

Під час курсування вагонів, які належать ПАТ "Лізингова компанія "Укртранслізинг" було виявлено розукомплектування 22 вагонів за наступними номерами: 95220562, 95215984, 95237863, 95241519, 95238960, 95241568, 95215810, 95238242, 95242509, 95220331, 95220349, 95237442, 95238978, 95329538, 95238929, 95220778, 95241972, 95238655, 95215828, 95220265, 95220612, 95238887 на станціях: Тернопіль (360004) Львівської залізниці, Одеса-Сортувальна (400004) Одеської залізниці, Куп'янськ-Сортувальний (430002) Південної залізниці, Основа (440209) Південної залізниці, Куп'янськ-Вузловий (430103) Південної залізниці, Жмеринка (330009) Південно-Західна залізниця.

Вищенаведені вагони, які належать ПАТ "Лізингова компанія "Укртранслізинг", були направлені на технічне обслуговування внаслідок встановлення відсутності частин повітророзподільника до ПАТ "Укрзалізниця" (регіональних філій "Львівська залізниця", "Одеська залізниця", "Південна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця").

Факт пошкодження вагонів позивача засвідчений актами загальної форми ГУ-23 (від 03.10.2018 по вагону №95220562; від 22.11.2018 по вагону №95215984; від 02.02.2019 по вагонам №95242509 та №95238242; від 20.02.2019 по вагону №95220331; від 15.01.2019 по вагону №95237442; від 12.01.2019 по вагону №95238929; від 12.01.2019 по вагону №95220778; від 12.01.2019 по вагону №95241972; від 12.01.2019 по вагону №95238655; від 12.01.2019 по вагону №95215828).

Як вказував позивач у позові, і що підтверджується матеріалами справи, ним з метою ремонту вагонів ПАТ "Лізингова компанія "Укртранслізинг" придбавалися необхідні деталі та направлялися до вагонних депо для встановлення на розукомплектовані вагони.

Передача позивачем придбаних деталей вагонним депо підтверджується відповідними актами приймання-передачі матеріалів та актами використання давальницьких вузлів.

Також, позивачем на підставі укладених з постачальниками договорів поставки було придбано та оплачено деталі загалом на суму 312 457,63 грн, а саме:

- у ДП "ХМЗ "ФЕД" на підставі договору поставки №11/18-237 від 21.02.2018 придбано деталі, які оплачено платіжним дорученням від 14.03.2018 №00385;

- у ТОВ "Укр-ТОК" придбано деталі, які оплачено платіжними дорученнями від 22.08.2018 №01438; від 02.10.2018 №01746; від 31.10.2018 №01907;

- у TOB "Лемтранс" на підставі договору від 01.11.2018 №704/18 придбано деталі, які оплачено платіжним дорученням від 27.11.2018 №02067;

- у ТОВ "Універсалтрансгруп" на підставі договору від 05.10.2018 №5/10/18-1УТЛ придбано деталі, які оплачено платіжним дорученням від 07.11.2018 №01973.

Транспортування деталей від ДП "ХМЗ "ФЕД" до ПАТ "Лізингова компанія "Укртранслізинг" здійснювалось із залученням перевізника ТОВ "Транс-Пром" на підставі договору від 20.03.2018 №84НК за заявкою позивача від 20.03.2018.

Факт перевезення товару підтверджується складеними товарно-транспортною накладною від 20.03.2018 №178 та актом наданих послуг від 21.03.2018 №ТП-0296.

ПАТ "Лізингова компанія "Укртранслізинг" було сплачено на рахунок ТОВ "Транс-Пром" вартість послуг за перевезення платіжним дорученням від 22.03.2018 №00445 на суму 4300,00 грн.

ПАТ "Лізингова компанія "Укртранслізинг" на підставі договору від 19.03.2018, укладеного з ТОВ "Муравей-Україна", було оплачено вартість навантажувально-розвантажувальних робіт у розмірі 324 грн. Факт надання послуг підтверджується складеним актом здачі-приймання робіт від 21.03.2018 №916.

Оскільки ПрАТ "Лізингова компанія "Укртранслізинг" на підставі договору від 21.02.2018 №11/18-237 було придбано у ДП "ХМЗ "ФЕД" всього 50 деталей (30 головних частин та 20 магістральних частин), а тому вартість траснпортування 1 однієї деталі становить 92,48 грн та розраховується наступним чином:

4300,00 грн (вартість перевезення) + 324,00 грн (навантажувально-розвантажувальні роботи)) / 50 (кількість деталей, що перевозилась) = 92,48 грн.

Транспортування деталей від ТОВ "Лемтранс" здійснювалось ТОВ "Нова пошта" на підставі накладної №6.

Оскільки ПАТ "Лізингова компанія "Укртранслізинг" було придбано у ТОВ "Лемтранс" усього 70 деталей (50 головних частин та 20 магістральних частин), то вартість по доставці 1 однієї деталі становить 134,61 грн. та розраховується наступним чином:

(9423,00 грн. (загальна вартість доставки) / 70 (кількість деталей, що перевозилась) = 134,61 грн.

Транспортування деталей від ТОВ "Універсалтрансгруп" здійснювалось ТОВ "Нова пошта" на підставі накладної №6977.

Оскільки ПАТ "Лізингова компанія "Укртранслізинг" було придбано у ТОВ "Універсалтрансгруп" усього 5 деталей, то вартість по доставці 1 однієї деталі становить 145,20 грн та розраховується наступним чином:

(726 грн. (загальна вартість доставки) / 5 (кількість деталей, що перевозилась) = 145,20 грн.

Транспортування деталей від ТОВ "Укр-Ток" здійснювалась безпосередньо продавцем (постачальником), а вартість поставки включена до вартості деталі.

Таким чином, загалом на розукомплектовані вагони було встановлено 26 деталей, загальні витрати по транспортуванню яких становлять 1356,92 грн.

Транспортування придбаних деталей від ПАТ "Лізингова компанія "Укртранслізинг" до вагонних депо (місце проведення ремонтних робіт) здійснювалось перевізником ТОВ "Нова пошта" на підставі договору від 02.03.2018 №204075.

Підтвердженням здійснення факту перевезення є складені наступні експрес-накладні: 9790, 5735, , 0524, 3893, 0951, 9702, 8076, 2429, 2442, 9830, 9237, 5410.

Послуги перевізника - ТОВ "Нова пошта" - за доставку деталей до вагонних депо оплачені позивачем, що підтверджується платіжними дорученнями від 18.01.2019 №00091, від 29.01.2019 №138, від 14.02.2019 №00235, від 07.03.2019 №00369, від 07.03.2019 №00370, від 16.10.2018 №01819, від 23.11.2018 №02050, від 23.11.2018 №02051.

Таким чином, загальна вартість транспортування деталей до вагонних депо становить 3218,50 грн.

Придбані деталі встановлювались на розукомплектовані вагони у вагонних депо, а виконання робіт у депо підтверджується складеними відповідними первинними документами, а саме: актами приймання-передачі деталей, актами використання давальницької сировини, дефектними відомостями за формою ВУ-22, повідомленнями за формою ВУ- 36М, повідомленнями за формою ВУ-23М.

Факт виконання вагонними депо ремонтних робіт підтверджується складеними актами від 05.11.2018 №1.11/024, від 28.12.2018 №А102, від 25.02.2019 №24.02/024, від 11.03.2019 №11.03/024, від 07.02.2019 №257/485, від 21.02.2019 №98, від 27.01.2019 №153/485, від 28.01.2019 №30, від 28.01.2019 №37, від 28.02.2019 №78/398, від 11.03.2019 №645/485.

Позивачем було здійснено оплату виконаних робіт вагонними депо загалом у розмірі 49171,43 грн, що підтверджується наступними платіжними дорученнями від 12.11.2018 №01996, від 28.01.2019 №00132, від 14.03.2019 №00405, від 14.03.2019 №00406, від 28.02.2019 №00318, від 03.04.2019 №00529, від 11.03.2019 №00385, від 05.02.2019 №00197, від 31.01.2019 №00160, від 31.01.2019 №00161, від 19.03.2019 №00452.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, застосовані ним положення законодавства та межі апеляційного перегляду рішення суду

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За приписами ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Пункт 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (надалі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно зі ст. 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Згідно зі ст. 8 Статуту, перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

За приписами п. 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до п. 4.1 вказаних Правил, випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Абзацом 1 п. 12.1 розділу 12 «Технічне обслуговування і ремонт рухомого складу, в тому числі спеціального самохідного рухомого складу» Правил технічної експлуатації залізниць, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20 грудня 1996 р. № 411, визначено, що забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, у тому числі спеціальний рухомий склад, що має несправності, які загрожують безпеці руху, порушують охорону праці, а також ставити в поїзди вантажні вагони, стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що прийняття відповідачем до перевезення наступних вагонів 95220562, 95215984, 95237863, 95241519, 95238960, 95241568, 95215810, 95238242, 95242509, 95220331, 95220349, 95237442, 95238978, 95329538, 95238929, 95220778, 95241972, 95238655, 95215828, 95220265, 95220612, 95238887, свідчить про те, що останні перебували у технічному справному стані.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що оформлені відповідачем накладні щодо залізничного перевезення зазначених вище вагонів, не містять будь-яких відміток відповідача про несправність вагонів та/або їх невідповідність правилам безпеки руху, закріплених у п. 3.4, п. 4.1 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, п. 12.1 розділу 12 «Технічне обслуговування і ремонт рухомого складу, в тому числі спеціального самохідного рухомого складу» Правил технічної експлуатації залізниць, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996 № 411, а також допущено відповідні вагони до руху шляхом прийняття їх до перевезення. А тому доводи скаржника про передачу йому розукомплектованих вагонів відхиляються як безпідставні, оскільки доказів прийняття розукомплектованих вагонів від позивача, скаржником, в порядку ст. 73, 76 - 79, 269 ГПК України, не надано.

Відповідно до п. 6.2.7 Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України, затвердженої наказом Укрзалізниці № 264-Ц від 28 жовтня 1997 р. (зі змінами та доповненнями згідно з наказом № 312-Ц від 07.06.2001) (далі - Інструкція з експлуатації гальм), забороняється ставити в состав поїзда вагони, гальмівне обладнання яких має хоча б одну з таких несправностей: несправні повітророзподільники, електроповітророзподільники, електричний ланцюг ЕПГ (у пасажирському поїзді), авторежим, кінцевий або роз`єднувальний кран, випускний клапан, гальмівний циліндр, резервуар, робоча камера.

Згідно з п. 6.2.1 зазначеної Інструкції, при технічному обслуговуванні вагонів слід перевіряти: дію автогальм на чутливість до гальмування і відпускання. Повітророзподільники й електроповітророзподільники, що працюють незадовільно, замінити справними.

Таким чином, відсутність головної та/або магістральної частини повітророзподільника є пошкодженням вагону, а їх несправність - забороною для постановки такого вагону в состав поїзда.

Відповідно до п. 20 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Пошкодження можуть бути істотними і бути причиною вилучення вагонів із експлуатації.

Відповідно до п. 20 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що складені акти загальної форми ГУ-23 є належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні ст. ст. 76, 77, 79, 80, 269 ГПК України розукомплектування належних позивачу вагонів, зокрема щодо відсутності головної та/або магістральної частини повітророзподільника.

Акти загально форми ГУ-23 були отримані позивачем на офіційні запити, адресовані АТ "Укрзалізниця", а саме: №УТЛ-189/03/19 від 21.03.2019, №УТЛ-173/03/19 від 19.03.2019, №84/02/19 від 01.02.2019, №83/02/19 від 01.02.2019, №УТЛ-884/12/18 від 12.12.2018, №УТЛ-885/12/18 від 12.12.2018.

Відповіді відповідача разом із примірниками актів загальної форми або їх копіями (засвідченими представниками АТ "Укрзалізниця") направлялись позивачу листами: №НЗЛП від 22.02.2019, №ЦЦТех-10/15 від 10.01.2019, №Т-957/957/38102-18 від 20.12.2018, №ЦЦТех-09/139 від 11.04.2019.

Вищезазначені запити направлялись до АТ "Укрзалізниця" з метою отримання комерційних актів за фактом розукомплектування вагонів, проте жодного примірника комерційного акту відповідачем не було надано ПАТ "Лізингова компанія "Укртранслізинг", а були надані виключно акти загальної форми.

Відповідно до пункту 21 Правил користування вагонами і контейнерами, ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

З матеріалів справи вбачається, що наступні вагони: №№ 95220562, 95215984, 95237863, 95241519, 95238960, 95241568, 95215810, 95238242, 95242509, 95220331, 95220349, 95237442, 95238978, 95329538, 95238929, 95220778, 95241972, 95238655, 95215828, 95220265, 95220612, 95238887 були відремонтовані з встановленням головних і/або магістральних частин повітророзподільника, а також встановлено горизонтальні важелі регулятора ТДП, що підтверджується відповідними актами виконаних робіт.

Загальна вартість робіт, оплачених позивачем, становить 49 171,43 грн, що підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями.

При цьому, матеріалами справи підтверджується, що необхідні деталі були придбані позивачем за власні кошти у контрагентів.

Загальна вартість придбаних позивачем деталей становить 312 457,63 грн, оплата яких на користь постачальників підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями.

Крім того, позивачем було витрачено кошти у загальному розмірі 3 218,50 грн на транспортування (пересилання) придбаних деталей до ремонтних ДЕПО, а також оплачено 1356,92 грн вартості транспортування деталей від контрагентів позивача.

Відповідно до п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, сума збитків за пошкодження вагона складається з:

- витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.99 N 551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.99 за №828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;

- вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;

- витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;

- плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Вимогами ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підставою для застосування до особи цивільно - правової відповідальності у вигляді збитків є доведені позивачем належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами в розумінні ст. 76-80, ст. 269 ГПК України обставини заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Порожні приватні (власні) вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.

Згідно зі ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

За приписами п. 110 Статуту, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно з абз. 2 п. 126 Статуту, за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Приймаючи до уваги наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості належного позивачу майна (вагонів), завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

При цьому, відповідачем не було доведено ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду справи, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталось не з вини відповідача. Матеріали справи належних, допустимих та достатніх доказів протилежного в розумінні ст. ст. 76-79, 80, 269 ГПК України - не містять. А тому такі доводи скаржника відхиляються як необґрунтовані.

Заперечення скаржника щодо недоведеності факту заподіяння збитків позивачу з його вини за відсутності складених належним чином комерційних актів суперечать іншим зібраним у справі доказам та вимогам чинного законодавства, яке визначає обов`язок перевізника скласти комерційний акт при видачі вантажу на станції призначення. З матеріалів справи ж слідує, що факт розукомплектування вагонів стався до видачі вантажу. Таким чином, наведені доводи скаржника в цій частині є необґрунтованими та безпідставними, а тому відхиляються судом апеляційної інстанції як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до пункту 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності.

Тому обставини, викладені в акті загальної форми, не повинні повторно підтверджуватись іншими актами загальної форми, а тому зазначені в акті підстави його складання повинні оцінюватись судами без повторного доказування таких обставин (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.07.2018 по справі №907/382/17).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що акти загальної форми ГУ-23 є належними, допустимими та достатніми доказами в підтвердженням факту заподіяння збитків позивачу з вини відповідача.

Враховуючи наведене вище, керуючись ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача обов`язку відшкодувати позивачу понесені останнім збитки загалом у розмірі 366 204,88 грн, з яких: понесені витрати на придбання деталей - 312 457,63 грн, транспортування деталей від продавців до позивача - 1 356,92 грн, вартість транспортування деталей до вагонних депо - 3 218,50 грн, вартість ремонтних робіт - 49 171,43 грн. А тому, вимоги позивача є законними, обґрунтованими, доведеними належними, допустимими та достатніми доказами, у зв'язку з чим правомірно задоволені судом першої інстанції у повному обсязі.

Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції допущено порушення приписів ст. 173 ГПК України, оскільки вимоги позивача не є пов'язаними між собою ні підставами виникнення, ні спільними доказами, а правочини щодо перевезення вантажів вагонами укладено з філіями/відокремленими підрозділами відповідача, які можуть виступати відповідачами у спорах, які випливають з їх діяльності - судом апеляційної відхиляються як безпідставні та необгрунтовані з огляду на наступне.

Позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Однорідними можуть вважатися позовні заяви, пов'язані однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим самим позивачем до одного і того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного і того самого відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Як підтверджується матеріалами справи, ПАТ "Лізингова компанія "Укртранслізинг" обґрунтовує свої вимоги незабезпеченням збереженості (схоронності) майна (вагонів) відповідачем під час курсування шляхами сполучення АТ "Укрзалізниці".

Господарські права та обов'язки між ПАТ "Лізингова компанія "Укртранслізинг" та АТ "Укрзалізниця" виникли на підставі здійснення перевезень АТ "Укрзалізниця" вагонів позивача, що і є спільною підставою для звернення із позовом у цій справі.

Заявлені позивачем вимоги пов'язані між собою підставами виникнення та поданими доказами в частині компенсації витрат позивача, які виникли внаслідок невиконання АТ "Укрзалізниця" обов'язку забезпечувати збереженість (схоронність) вагонів. А підставою позову позивачем вказується наявність факту завдання збитків, у зв'язку з чим позовні вимоги заявлені позивачем у відповідності до частини 1 статті 173 ГПК України.

Крім того, право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні мати легітимну мету, а слід дотримуватися розумного ступеня пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010).

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що об'єднання позовних вимог не мало наслідком суттєвого утруднення вирішення спору, а навпаки, об'єднання позовних вимог у цій справі надало можливість досягти процесуальної економії за однакових обставин.

Довод скаржника в обгрунтування підстав скасування рішення суду про те, що правочини щодо перевезення вантажів вагонами укладено з філіями/відокремленими підрозділами відповідача, які можуть виступати відповідачами у спорах, які випливають з їх діяльності - судом апеляційної інстанції відхиляться як безпідставні та необгрунтовані з огляду на те, що відповідні філії - є виключно відокремленими підрозділамим АТ «Укрзалізниця», які не мають статусу юридичної особи. Філія діє від імені товариства та в його інтересах, здійснює делеговані товариством функції відповідно до мети, завдань та предмету діяльності товариства. Метою діяльності філії є забезпечення потреб товариства матеріально-технічними ресурсами, надання послуг, що здійснюються (надаються) філією, забезпечення ефективного функціонування та розвитку виробничо-технологічного комплексу залізничного транспорту України.

Наведене також узгоджується і з положеннями, закріпленими у пункті 18 Статуту АТ "Українська залізниця", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 р. № 735 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 р. № 938), в якому зафіксовано, що товариство утворює філії, представництва, інші відокремлені підрозділи без статусу юридичної особи як на території України, так і за її межами, які діють на підставі положень.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що правильно задоволені у розмірі 366 204,88 грн.

Під час розгляду справи, судом апеляційної інстанції також не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, як не встановлено неправильного застосування норм матеріального права.

Таким чином, керуючись ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275?ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, судовий збір, понесений у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покладається на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2019 у справі № 910/4682/19 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2019 у справі № 910/4682/19 - залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця".

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 15.10.2019.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич