РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.10.2019Справа № 910/10544/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК Україна"

до Фізичної особи-підприємця Синиці Дмитра Ігоровича

про стягнення 22529,91 грн.

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Підприємство з іноземними інвестиціями "АМІК Україна" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Синиці Дмитра Ігоровича про стягнення 22529,91 грн. заборгованості за договором від 01.09.2016 № 16/901 оренди частини нерухомого майна, з яких: 17893,23 грн. заборгованості за орендної плати, 1038,78 грн. інфляційних втрат, 385,94 грн. трьох процентів річних, 3211,96 грн. пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та встановлено строк для подання відповідачу відзиву на позов протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Зазначена ухвала суду направлена, зокрема, відповідачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_1 .

Проте конверт із копією вищенаведеної ухвали повернуто на адресу суду підприємством поштового зв`язку без вручення відповідачу у зв`язку із закінченням терміну зберігання даного відправлення.

За приписами частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому, судом також враховано, що згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Таким чином, відповідач мав право та можливість ознайомитися з ухвалою суду від 08.08.2019 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.09.2016 між відповідачем, як орендарем, та позивачем, як орендодавцем, укладено договір № 16/901 оренди частини нерухомого майна, відповідно до якого останній зобов`язався надати, а орендар - прийняти, у строкове платне користування частину приміщень орендодавця із закріпленим за ним обладнанням, а саме: приміщення авто мийки та СТО, що знаходяться на автозаправній станції № 10-12, розташованій за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, вул. Лугова, 1, загальною площею 87,3 кв.м. План АЗС із зазначенням об`єкту оренди та переліку обладнання вказаний у додатку № 1 до даного договору.

Додатковими угодами від 31.08.2016 № 1 та від 30.08.2018 № 2 сторони продовжували строк дії договору до 31.08.2018 та 30.08.2019 відповідно.

Згідно з пунктом 3.2 договору розмір щомісячної орендної плати за користування майном складає 7500 грн.

До розміру орендної плати не входить вартість комунальних послуг, електроенергії, послуг телефонного зв`язку та будь-яких інших послуг, необхідних для утримання та експлуатації майна, забезпечення його безпеки та санітарно-технічного стану (пункт 3.5 договору).

Відповідно до пункту 3.6 договору окрім орендної плати орендатор щомісячно компенсує фактичні витрати за комунальні послуги (електроенергія, тепло, холодна/гаряча вода, каналізація та інше), обслуговування вентиляції та кондиціювання, користування місцями загального користування будівлі та прилеглої території у відповідності до розрахунку, проведеного орендодавцем, на підставі рахунку, виставленого орендодавцем, який орендатор оплачує протягом трьох банківських днів з моменту отримання. Вказаний у даному пункті перелік не є вичерпним та орендатор зобов`язаний відшкодовувати інші послуги, безпосередньо пов`язані з використанням об`єкта оренди. Розмір витрат фіксується сторонами в актах приймання-передачі.

Пунктом 3.8 договору сторони погодили, що оплата за користування приміщенням проводиться щомісячно не пізніше 5-го числа поточного місяця оренди.

Факт передачі обумовленого договором майна в оренду відповідачу підтверджується відповідним актом від 01.09.2016.

Як убачається із матеріалів справи, між сторонами складено та підписано акти здачі-прийняття робіт (послуг по забезпеченню діяльності в орендованому приміщенні) від 31.07.2018 № KV-0001199 на суму 141,98 грн., від 31.08.2018 № KV-0001316 на суму 138,89 грн., від 31.12.2018 № KV-0002132 на суму 2612,36 грн., а також акти здачі-прийняття робіт (оренда частини приміщення з обладнанням) від 30.11.2018 № KV-0001798 на суму 7500 грн., від 31.12.2018 № KV-0001894 на суму 7500 грн. До вказаних актів позивачем виписано відповідні рахунки-фактури.

Згідно з додатковою угодою від 31.12.2018 № 3 сторони дійшли згоди розірвати договір з 01.01.2019 року.

Також між сторонами складено акт звірки станом на 07.02.2019, за яким борг відповідача за договором за період з 01.01.2018 по 07.02.2019 становить 17893,50 грн. Даний акт підписано зі сторони відповідача самим відповідачем, та від позивача - головним бухгалтером.

За приписами статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 11, 509 ЦК України зобов`язання виникають, зокрема, з договору чи іншого правочину.

Частиною 1 статті 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Аналогічна норма закріплена й у частині 1 статті 759 ЦК України, відповідно до якої за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Плата за користування майном справляється з наймача (частина 1 статті 762 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Судом встановлено, що сума основного боргу по орендній платі та послуг по забезпеченню діяльності в орендованому приміщенні, яка разом складає 17893,23 грн., підтверджена належними доказами - актами здачі-прийняття робіт, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документів, які б могли свідчити про погашення вказаної заборгованості перед позивачем.

Крім того, судом ураховано підписаний уповноваженими представниками обох сторін акт звірки, за яким відповідач підтвердив заборгованість перед позивачем за договором у розмірі 17893,50 грн.

Акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про стягнення основної суми боргу в розмірі 17893,23 грн., що підлягає задоволенню в повному розмірі.

Також позивачем нараховані 1038,78 грн. інфляційних втрат, 385,94 грн. трьох процентів річних та 3211,96 грн. пені за несвоєчасну сплату орендної плати та відшкодування витрат на послуги по забезпеченню діяльності в орендованому приміщенні.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з частиною 3 вказаної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 5.2 договору в разі порушення строків оплати орендних платежів та/або сум відшкодувань орендатор сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як передбачено пунктом 3.6 договору, орендатор відшкодовує витрати орендаря на послуги по забезпеченню діяльності в орендованому приміщенні протягом трьох банківських днів з моменту отримання рахунку на оплату.

Проте, у матеріалах справи відсутні докази виставлення/направлення позивачем рахунків на оплату вказаних послуг відповідачу, а наявні копії цих рахунків не містять дати отримання їх відповідачем, у зв`язку з чим у суду відсутня можливість як дійти висновку про отримання відповідачем рахунків, так і перевірити дату початку прострочення відповідачем оплати за такі послуги.

Отже, позивачем не доведено обґрунтованість розрахунку (періодів і розміру) пені та компенсаційних витрат за несвоєчасне відшкодування відповідачем плати за послуги по забезпеченню діяльності в орендованому приміщенні, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні відповідної частини позовних вимог.

Одночасно, беручи до уваги пункт 3.8.1 договору, за яким орендна плата має сплачуватися відповідачем щомісячно не пізніше 5-го числа поточного місяця оренди, суд дійшов висновку про наявність підстав для нарахування позивачем пені та компенсаційних виплат на суми заборгованості з орендної плати.

Проте, перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд зауважує, що згідно акту здачі-прийняття № KV-0001798 та відповідного рахунку від 30.11.2018 на суму 7500 грн., орендна плата нарахована саме за листопад 2018 року, у зв`язку з чим позивачем помилково визначено дату прострочення вказаного платежу ще з 06.10.2018 року.

Таким чином, за арифметичним перерахунком суду, з урахуванням дати початку заборгованості за пунктом 3.8.1 договору та у межах визначеного позивачем періоду, за несвоєчасну оплату орендної плати за листопад 2018 року з відповідача підлягає стягненню 1116,99 грн. пені, 166,44 грн. трьох процентів річних та 397,66 грн. інфляційних втрат; за несвоєчасну оплату орендної плати за грудень 2018 року - 1337,88 грн. пені, 147,95 грн. трьох процентів річних та 288,62 грн. інфляційних втрат. Відтак, дані позовні вимоги підлягають задоволенню частково, у межах указаних сум.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України у зв`язку з частковим задоволенням позову покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК Україна" задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Синиці Дмитра Ігоровича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК Україна" (04071, м. Київ, вул. Верхній Вал, 68; ідентифікаційний код 30603572) 17893 (сімнадцять тисяч вісімсот дев`яносто три) грн. 23 коп. основної заборгованості, 2454 (дві тисячі чотириста п`ятдесят чотири) грн. 87 коп. пені, 314 (триста чотирнадцять) грн. 39 коп. трьох процентів річних, 686 (шістсот вісімдесят шість) грн. 28 коп. інфляційних втрат, а також 1820 (одну тисячу вісімсот двадцять) грн. 29 коп. витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.В. Полякова