РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.09.2019Справа № 910/7062/19
За позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл НК"

про стягнення 348060,00 грн та зобов`язання вчинити дії

Суддя Усатенко І.В.

Секретар судового засідання Микитин О.В.

Представники сторін:

Від позивача: Цулаія Г.З.

Від відповідача: не прибули

В судовому засіданні 26.09.2019 на підставі ст. 240 ГПК України прийнято скорочене рішення суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" звернулося до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХОЙЛ НК" про стягнення штрафу у розмірі 348060,00 грн та зобов`язання вчинити дії по передачі пального.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання за договором № від 28.09.2018, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача штраф та зобов`язати виконати в натурі договір шляхом передачі позивачу пального.

Ухвалою суду від 07.06.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 08.07.2019.

Ухвалою суду від 08.07.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 15.08.2019.

15.08.2019 в судовому засіданні оголошено перерву до 05.09.2019. Судом було зобов"язано позивача надати письмові пояснення з приводу підстав передачі відповідачем позивачу талонів на бензин, оскільки, умовами договору № від 28.09.2018 сторони обумовили, що відпуск бензину позивачу буде відбуватись на підставі електронних карток на пальне. Передача пального на підставі талонів на бензин умовами договору № від 28.09.2018 не передбачена. Крім того, судом зобов"язано позивача надати письмові пояснення щодо обставин передачі бензину позивачем на відповідальне зберігання відповідачу за договором № від 28.09.2018.

Ухвалою суду від 05.09.2019 відкладено розгляд справи на 26.09.2019 та повторно зобов`язано позивача надати письмові пояснення.

26.09.2019 позивачем через канцелярію суду подано письмові пояснення, в яких вказано, що оскільки, талони не є платіжним документом, то їх передача за договором № від 28.09.2018 замість електронних карток не суперечить умовам договору.

В судове засідання 26.09.2019 представник відповідача не з`явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвали суду направлені судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення за №123 та №688 на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 25.03.2019 року, а саме: 01930, м. Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 5-В.

Вищезазначені ухвали господарського суду м. Києва повернуті до суду у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвал суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі № 910/7062/19 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Відповідно до ст. 217 ГПК України про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами суд зазначає в протоколі судового засідання і переходить до судових дебатів.

В судових дебатах представник позивача просив позов задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

ВСТАНОВИВ:

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

28.09.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Техойл НК" (постачальник) та Акціонерним товариством "Укртрансгаз" (покупець) укладено договір про закупівлю товару №

Відповідно до п. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із п. 6 статті 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Положеннями ч. 1 статті 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до п.2.1 договору постачальник зобов`язується протягом строку дії договору, передати у власність покупцеві товари - нафта і дистиляти (бензин та дизельне паливо), зазначені в специфікації, яка наведена у додатку №1 до цього договору, а покупець прийняти і оплатити такі товари.

Згідно з п.2.2 договору право власності на товар переходить до покупця з моменту передачі товару в резервуарах АЗС постачальника на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі.

Постачальник на підтвердження виконання свого зобов`язання за договором надає покупцю на зворотній основі електронні картки на пальне (п.2.3 договору).

Відповідно до п.3.1 договору ціна цього договору становить 3480600,00 грн., у тому числі ПДВ.

Пунктом 2.4 договору передбачено, що найменування (номенклатура, асортимент) товарів та кількості товарів, інші умови, зазначені у специфікації, яка наведена в додатку 1 до цього договору.

Відповідно до специфікації (додаток №1 до договору) ціна товару з ПДВ 3480600,00 грн. (товар: бензин автомобільний А-95, кількість: 10000 л, вартістю 23,90 грн. без ПДВ за 1 літр, бензин автомобільний А-92, кількість: 40000 л, вартістю 23,15 грн. без ПДВ за 1 літр, дизельне паливо, кількість: 78000 л, вартістю 22,25 грн. без ПДВ за 1 літр).

Пунктом 2.6 договору передбачено, що у випадках передбачених цим договором покупець має право передати визначений ним обсяг товарів на відповідальне зберігання постачальнику, а постачальник зобов`язується зберігати товари, передані його покупцем, і повернути товари покупцю у схоронності.

Згідно з п.4.1 договору, покупець зобов`язаний оплатити вартість переданих товарів не раніше 35 днів та не пізніше 45 календарних днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі товарів.

Оплата товарів здійснюється покупцем на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі товарів згідно виписаних постачальником рахунків, в яких вказуються конкретний асортимент, кількість та ціна товарів. Рахунки на оплату можуть бути передані або надані іншій стороні в оригіналі або у копії факсимільним зв`язком або електронною поштою (із подальшим надсилання оригіналів) (п.4.2 договору).

01.10.2018 року між сторонами договору підписано акти приймання-передачі талонів (бланків дозволу на отримання пального) згідно договору № від 28.09.2018 на суму 1883700,00 грн. та на суму 1596900,00 грн, та на суму 3480600,00 грн.

Позивач здійснив оплату товару, що підтверджується банківською випискою від 07.11.2018 на суму 3480600,00 грн.

Відповідно до п.5.1 договору, строк поставки товарів: цілодобово з дня підписання сторонами договору.

Поставка товарів може здійснюватись окремими партіями. Обсяг і асортимент кожної партії визначається покупцем самостійно. (п.5.2 договору).

Згідно з п.5.3 договору відпуск товарів здійснюється на підставі електронних карток/штрих-карток на пальне.

Пунктом 5.4 договору передбачено, що місце поставки (передачі) товарів: за місцезнаходженням АЗС постачальника, перелік АЗС, на яких здійснюється поставка товарів зазначена у додатку № 4 до договору.

Згідно п.5.5 договору підтвердженням фактичного одержання покупцем товару на АЗС є чек з POS-терміналу та фіскальний чек ЕККА. Вартість товару, яка зазначається в фіскальному чеку ЕККА, зазначається довідково і не змінює вартість, узгоджену сторонами в акті приймання-передачі товару.

Пунктом 6.2.13 договору передбачено право покупця передати визначений ним обсяг товару на відповідальне зберігання постачальнику.

Одночасно, пунктом 6.3.14 визначено обов`язок продавця у випадку приймання товарів на відповідальне зберігання, зберігати товар у резервуарах АЗС і повернути товари покупцю у схоронності.

Відповідно до п.6.3.4 договору, постачальник зобов`язується: передавати покупцю (довіреній особі покупця) товари на АЗС на умовах цього договору при умові пред`явлення картки на пальне покупцем (довіреною особою покупця) та введення вірного PIN-коду.

Постачальник зобов`язується: відпускати товар на АЗС в автотранспортний засіб покупця (довіреній особі покупця) на його вимогу згідно заявленим видам, маркам товарів та їх кількості (п. 6.3.5 договору).

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначає, що всупереч п.п. 6.3.4 та 6.3.5 договору, відповідач безпідставно відмовляв у заправці транспортних засобів позивача, що підтверджується актами від 19.02.2019 року, 15.02.2019 року, 14.02.2019 року, 18.02.2019 року, 19.02.2019 року, 20.02.2019 року, 21.02.2019 року.

Позивач звертався до директорів (керівників) автозаправних станцій з листами щодо заправки паливом по талонах "Техойл" на частину з яких було надано відповідь про тимчасове припинення заправки автомобілів на підставі талонів ТОВ "Техойл НК", в зв`язку з відсутністю оплати вартості пального з його боку.

22.11.2018 позивач звернувся до відповідача з листом № 2401вих-18-3613, в якому просив своєчасно виконувати свої зобов`язання за договором № від 28.09.2018, в іншому випадку позивач буде змушений звернутись до суду (докази направлення в матеріалах справи).

Відповідач зобов`язання за договором не виконав, відповіді на претензію не надав.

Позивачем зазначено, що на даний час у відповідача на відповідальному зберіганні залишається паливо у обсягах: бензин А-92 у кількості 19880,00 літрів, бензин А-95 у кількості 5500,00 літрів, дизельне паливо у кількості 17800,00 літрів

Відповідно до ч.1 статті 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Крім того, судом встановлено, що договір про закупівлю товару № від 28.09.2018 за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору поставки та договору зберігання.

Частиною 1 статті 936 ЦК України передбачено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Частиною першою статті 938 ЦК України встановлено, що зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Так, п. 2.6 договору передбачено, що у випадках передбачених цим договором покупець має право передати визначений ним обсяг товарів на відповідальне зберігання постачальнику, а постачальник зобов`язується зберігати товари, передані його покупцем, і повернути товари покупцю у схоронності.

Пунктом 6.2.13 договору передбачено, що покупець має право: передати визначений ним обсяг товарів на відповідальне зберігання постачальнику.

Згідно п.п.6,7 додатку №5 до договору сторони домовились про те, що покупець передає прийнятий за актом приймання-передачі товарів обсяг товарів постачальнику на відповідальне зберігання в резервуарах АЗС постачальника. Отримання товарів зі зберігання покупцем відбувається в момент передачі товарів (заправки в автотранспортні засоби) покупцю (довіреній особі покупця) в місцях поставки - АЗС постачальника.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази повернення товару позивачу з відповідного зберігання.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача про зобов`язання відповідача передати акціонерному товариству "Укртрансгаз" бензин А-92 у кількості 19880,00 літрів, бензин А-95 у кількості 5500,00 літрів, дизельне паливо у кількості 17800,00 літрів на АЗС на умовах договору та вимоги про зобов`язання відповідача відпускати бензин А-92 у кількості 19880,00 літрів, бензин А-95 у кількості 5500,00 літрів, дизельне паливо у кількості 17800,00 літрів на АЗС в автотранспортні засоби АТ "Укртрансгаз" на його вимогу згідно заявленим видам, маркам палива є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно з п.7.6 договору за порушення строків поставки товарів постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості товарів, поставку яких прострочено за кожний день прострочення, а за прострочення поставки товарів понад тридцять днів постачальник додатково сплачує штраф в розмірі семи відсотків вартості товарів, поставку яких прострочено.

Пунктом 7.8 договору передбачено, що в разі відмови покупцю у передачі товару на АЗС, що знаходиться на відповідальному зберіганні у постачальника, крім випадків зазначених у п.6.4.11, 7.4 цього договору, постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 10 відсотків від вартості цього договору.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

В силу ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.2 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості стягнення з відповідача штрафу за порушення умов договору щодо повернення товару з відповідального зберігання в розмірі 348060,00 грн. (3480600,00 * 10%).

Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 р. (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України. Згідно зі ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилається як на підставу позовних вимог, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідач був належним чином повідомлений про наслідки не подання відзиву, однак не скористався своїм правом, належних та допустимих доказів у спростування обставин, зазначених позивачем та підтверджених матеріалами справи, суду не надав.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст. 129, ч.2 ст. 178, ст.ст. 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1 Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл НК" (01030, м. Київ, вул. Ярославів Вал, будинок 5-В, ) на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський Узвіз, будинок 9/1, ) штраф в розмірі 348060 (триста сорок вісім тисяч шістдесят) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 7141 (сім тисяч сто сорок одна) грн 90 коп.

3. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю Техойл НК" (01030, м. Київ, вул. Ярославів Вал, будинок 5-В, ) виконати в натурі зобов`язання за договором, передбачені пунктами 6.3.4 та 6.3.5 договору, а саме зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Техойл НК" передати Акціонерному товариству "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський Узвіз, будинок 9/1, ) (довіреній особі AT "Укртрансгаз") бензин А-92 у кількості 19880,00 літрів, бензин А-95 у кількості 5500,00 літрів, дизельне паливо у кількості 17800,00 літрів на АЗС на умовах договору та зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Техойл НК" відпускати бензин А-92 у кількості 19880,00 літрів, бензин А-95 у кількості 5500,00 літрів, дизельне паливо у кількості 17800,00 літрів на АЗС в автотранспортні засоби Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (довіреній особі AT "Укртрансгаз") на його вимогу згідно заявленим видам, маркам палива та його кількості.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 07.10.2019

Суддя І.В.Усатенко