УХВАЛА

11 жовтня 2019 року

м. Київ

Справа № 904/8907/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткаченко Н.Г. - головуючий, Білоуса В.В., Жукова С.В.

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1

на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 29.07.2019

у справі № 904/8907/16

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Голдфрукт"

до Приватного акціонерного товариства "Царичанський завод мінводи"

про визнання банкрутом, -

ВСТАНОВИВ:

До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2019 у справі № 904/8907/16.

Перевіривши матеріали справи № 904/8907/16 та наведені у касаційній скарзі ОСОБА_1 доводи, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічні положення закріплено і в ч. 1 ст. 17 ГПК України за якими учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, встановлене законодавством обмеження права на касаційне оскарження відповідає вимогам вищевказаної статті 129 Конституції України.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.10.2016 у справі № 904/8907/16 кандидатури арбітражних керуючих Сиволобова М.М., Потупало Н.І., Вербицького О.В., Ткаченко Д.В., Лукашука М.В. - відхилено.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.06.2019 у справі № 904/8907/16 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення його від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, або розстрочення його сплати частинами, перенесення його сплати на більш пізній строк, за подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 31.10.2016 у справі № 904/8907/16. Апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвала Центрального апеляційного господарського суду від 10.06.2019 у справі № 904/8907/16 про залишення апеляційної скарги без руху оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень 11.06.2019, доступ до якого є відкритим.

Перевіривши виконання заявником вимог ухвали суду від 10.06.2019 колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що станом на момент постановлення ухвали на адресу суду заява про усунення недоліків апеляційної скарги від ОСОБА_1 не надходила. У зв`язку з чим ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.07.2019 повернуто апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

В оскаржуваній ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2019 встановлено, що ухвала про залишення апеляційної скарги без руху від 10.06.2019 була направлена за адресою офіційного місцезнаходження скаржника, а саме: АДРЕСА_1 . Проте, повернута підприємством зв`язку з посиланням на закінчення строку зберігання поштового відправлення. Будь-яких відомостей щодо наявності у апелянта іншої адреси матеріали справи не містять. При цьому, в апеляційній скарзі скаржником вказано саме зазначену вище адресу.

Як також вбачається із матеріалів справи будь-яких відомостей щодо наявності у ОСОБА_1 іншої адреси матеріали справи не містять, а також скаржник не звертався до суду із заявами про зміну свого місцезнаходження.

Згідно з ч. 3 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

За змістом п. 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Судом апеляційної інстанції також зазначено, що скаржник, як заінтересована сторона, проявивши обачність міг скористатися своїм правом на отримання інформації щодо руху його апеляційної скарги, проте наведеного апелянтом зроблено не було.

Застосовуючи відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд апеляційної інстанції зазначив, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Однак, як встановлено колегією суддів Центрального апеляційного господарського суду, станом на дату прийняття оскаржуваної ухвали скаржником не усунено недоліків апеляційної скарги.

Згідно ч. 2 ст. 260 ГПК України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 4 ст. 174 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

З врахуванням викладеного та встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи щодо не усунення у встановлений судом строк недоліків апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла правомірного висновку про повернення скаржнику апеляційної скарги на підставі ч.2 ст.260 та ч. 4 ст. 174 ГПК України. Також, суд апеляційної інстанції зазначив, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню з нею до апеляційного господарського суду у загальному порядку після усунення вказаних недоліків.

Відповідно абз.1 п.2 ч. 2 ст. 293 ГПК України суд касаційної інстанції , зокрема, у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки у даній справі правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що касаційна скарга є необгрунтованою і підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 29.07.2019 у справі № 904/8907/16 не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 233, 234, 235, абз.1 п. 2 ч. 2 ст. 293 ГПК України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 29.07.2019 у справі № 904/8907/16.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ткаченко Н.Г.

Судді Білоус В.В.

Жуков С.В.