ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.19 Справа № 917/804/19

м. Полтава

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Поле, вул. Сурікова, 14А/1, м. Черкаси, 18028

до Товариства з обмеженою відповідальністю Кварк, вул. Сорочинська, 31, м. Миргород, Полтавська область, 37600

про стягнення 699 932,78 грн.,

Суддя Пушко І.І.

Секретар судового засідання Квіта О.Т.

Представники сторін в судовому засіданні:

Від позивача: Михалевич М.А., ордер КВ № 444275 від 27.08.2019 року.

Від відповідача: Шидловська Н.М., дов. від 14.07.2019 року.

Рішення приймається після перерви, оголошеної в судових засіданнях 29.08.2019 року, 12.09.2019 року, 26.09.2019 року, 01.10.2019 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 240 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено про дату складення повного рішення.

Повне рішення складено та підписано 17.10.2019 року.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення 699 932,78 грн. повернення попередньої оплати за непоставлений товар за договором поставки № 17-02-27 від 27.02.2017 року, з яких 426 176,00 грн. основного боргу, 213 088,00 грн. штраф, 60 668,78 грн. пеня.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору поставки № 17-02-27 від 27.02.2017 року не поставив позивачу товар в строки та на умовах, визначених сторонами, оплату якого позивач здійснив на умовах передоплати. Також за невиконання умов укладеного договору позивач заявив до стягнення штраф та пеню, передбачені п.п. 5.8 та 5.3 договору поставки.

Ухвалою від 24.05.2019р. позовна заява була залишена без руху, зокрема, з підстав невиконання позивачем вимог п. 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України (а.с. 1).

Позивач, в термін визначений судом, усунув недоліки цієї позовної заяви та ухвалою від 19.06.2019 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначив підготовче засідання в справі на 16.07.2019 року (а.с. 50-51). Цією ж ухвалою суд встановив процесуальні строки: відповідачу для подання відзиву на позов - до 15 днів з дня отримання ухвали та для подання заперечень до 5 днів з дати отримання від позивача відповіді на відзив; позивачу для подання відповіді на відзив - 3 дні з моменту отримання відзиву.

Позивач отримав зазначену ухвалу суду 24.06.2019 року, відповідач 21.06.2019 року, про що свідчать відмітки на повідомленнях про отримання поштового відправлення (а.с. 52-53).

В судовому засіданні 16.07.2019 року відповідач подав відзив на позовну заяву б/н б/д (вх. № 7212 від 15.07.2019 року).

В ухвалі від 16.07.2019 року суд встановив, що відзив подано з пропущенням строку, встановленого судом для його подання, тому залишив його без розгляду на підставі ч. 1 ст. 81 ГПК України, продовжив строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та призначив дату наступного засідання 29.08.2019 року (а.с. 76-77).

Відповідач позовні вимоги не визнав, 28.08.2019 року подав до суду відзив на позов разом із заявою про поновлення строку для його подання (вх. № 9128, а.с. 80-84) та заперечення (вх. № 9129, а.с. 110-114).

В судовому засіданні 29.08.2019 року суд прийняв протокольну ухвалу про задоволення клопотання відповідача про поновлення строку для подання відзиву на позов, про що відображено в протоколі судового засідання від цієї дати (а.с. 142-144) та оголосив перерву в підготовчому засіданні до 12.09.2019 року, представники сторін про дату, час та місце проведення наступного судового засідання повідомлялись під розписку (а.с. 141).

За заявою від 11.09.2019 року (вх. № 9669 від 12.09.2019 року, а.с. 145-146) позивач, в порядку ч. 3 ст. 46 ГПК України, доповнив підстави позову.

В судовому засіданні 12.09.2019 року, суд прийняв заяву позивача про доповнення підстав позову до розгляду та з огляду на усні клопотання представників сторін про відкладення розгляду справи, про що зафіксовано в протоколі судового засідання від 12.09.2019 року (а.с. 151-152), суд оголосив перерву в підготовчому засіданні до 26.09.2019 року для надання можливості позивачу та відповідачу відреагувати заявами по суті справи, представники сторін про дату, час та місце проведення наступного судового засідання повідомлялись під розписку (а.с. 150).

Позивач в строк, встановлений судом в ухвалі від 16.07.2019 року, надав відповідь на відзив (вх. № 10073 від 20.09.2019 року, а.с. 145-149), в якій відхилив доводи відповідача, викладені в відзиві на позов.

26.09.2019 року відповідач подав суду доповнення до відзиву на позов у зв`язку з подачею позивачем змін (доповнень) підстав позову (вх. № 10294, а.с. 163-164) та заперечення до відповіді на відзив (вх. № 10293, а.с. 168-173). Зазначені заяви вручені представнику позивача в судовому засіданні 26.09.2019 року, про що ним вчинено розписки про отримання на екземплярах, залучених до матеріалів справи.

В судовому засіданні 26.09.2019 року суд оголосив перерву в підготовчому засіданні до 01.10.2019 року, представники сторін про дату, час та місце проведення наступного судового засідання повідомлялись під розписку (а.с. 189).

В судовому засіданні 01.10.2019 року представники сторін відповідно до п. 6 ст. 183 ГПК України подали письмову заяву про погодження розпочати розгляд справи по суті в день закінчення підготовчого провадження, тобто 01.10.2019 року (а.с. 193); суд оголосив протокольну ухвалу про закінчення підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті (протокол судового засідання від 01.10.2019 року, а.с. 194-197); суд оголосив перерву в судовому засіданні для розгляду справи по суті до 08.10.2019 року, представники сторін про дату, час та місце проведення наступного судового засідання повідомлялись під розписку (а.с. 198).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

27.02.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Кварк, як Постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Поле, як Покупцем, був укладений договір поставки № 17-02-27 (далі Договір, а.с. 11-13), в порядку та на умовах якого Постачальник зобов`язався поставити і передати у власність Покупцю сільськогосподарську продукцію українського походження: просо органічне Еквівалентного Стандарту постанов ЄС 834/2007 і 889/2008 врожаю 2017 року (далі - Товар) в асортименті, за ціною, якістю, кількістю та на умовах, викладених в даному Договорі (п. 1.1 Договору).

Відповідно до розділу 2 Договору сторони погодили:

- п. 2.1 Договору - поставка Товару здійснюється на умовах FCA. Пункт поставки: FCA склади Постачальника за адресою: Полтавська область, Семенівський район, с. Худоліївка (ІНКОТЕРМС 2010);

- п. 2.2 Договору ціна Товару за одну тонну на умовах FCA місце поставки визначається на складі Постачальника (за п. 2.1) і вказується сторонами у додатках (специфікаціях) до Договору, які є його невід`ємною частиною. Загальна сума за Договором складає вартість усіх поставок, здійснених в рамках цього Договору;

- п. 2.3 Договору кількість Товару: Просо органічне орієнтовно 31 тонна;

- 2.6 Договору Постачальник зобов`язується забезпечити завантаження в автотранспорт Покупця за власний кошт та своїми засобами;

- 2.7 Договору Постачальник зобов`язується передати Товар Покупцю в повному об`ємі, в строк до 15 вересня 2017 року включно;

- п. 2.8 Договору Покупець повинен попередньо узгодити з Постачальником графік відвантаження Товару;

- п. 2.9 договору датою поставки є дата завантаження Товару в автотранспорт Покупця.

Договір набирає чинності з моменту підписання його уповноваженими особами та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (п. 8.1 Договору).

П. 8.2 договору встановлено, що його умови можуть бути змінені або доповнені за взаємною згодою сторін з обов`язковим укладенням додаткової угоди.

Пунктом приймання Товару за кількістю є пункт поставки (п. 3.1 Договору), пунктом приймання Товару за якістю є пункт призначення (п. 3.2 Договору), якість Товару вказується сторонами в додатках (специфікаціях) до Договору, які є його невідємною частиною (п. 3.4 Договору).

Відповідно до п. 4.1 Договору, оплата Товару була здійснена Покупцем платіжними дорученнями: № 567 від 04.02.2016 року на суму 200 000,00 грн., № 656 від 24.02.2016 року на суму 186 600,00 грн., № 767 від 17.03.2016 року на суму 39576,00 грн., на умовах передплати за Товар. В підтвердження виконання свого обов`язку з оплати Товару позивач надав копії зазначених платіжних доручень (а.с. 15-17).

Постачальник підтвердив 100% оплату Товару Покупцем на день підписання даного Договору (п. 4.2 Договору).

В специфікації № 1 від 27.02.2017 року до Договору (а.с. 14) сторонами погоджено, що Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти й оплатити Товар просо ор просо органічне Еквівалентного Стандарту постанов ЄС 834/2007 і 889/2008 врожаю 2017 року, загальною кількістю 31 тонна (+-15%), період поставки - з 01.08.2017 року по 15.09.2017 року, ціна 300 євро/т по курсу Національного Банку України на дату відвантаження Товару.

Відповідач не поставив відповідачу Товар в строк, встановлений в специфікації.

Позивач звертався до відповідача із вимогою повернути 426 176,00 грн., сплачених позивачем у якості передоплати за Договором (лист-вимога від 03.04.2019 року, а.с. 18-19.

Відповідач отримані кошти не повернув, що стало підставою для звернення позивача із позовом про стягнення неповернутої передоплати в сумі 426 176,00 грн., а також 213 088,00 грн. штрафу згідно п. 5.8 Договору та 60 668,78 грн. пені, нарахованої за період 06.09.2017 року по 16.03.2018 року на підставі п. 5.3 Договору.

Під час розгляду спору по суті господарським судом приймається до уваги наступне.

Як було встановлено судом, укладений між сторонами договір № 17-02-27 від 27.02.2017 року за своїм правовим змістом є договором поставки.

Частиною першою ст. 712 Цивільного кодексу (далі ЦК) України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Згідно зі статтею 265 Господарського кодексу (далі ГК) України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як було встановлено судом, в п.п. 4.1, 4.2 Договору сторонами визначено, що оплата Товару була здійснена Покупцем платіжними дорученнями: № 567 від 04.02.2016 року на суму 200 000,00 грн., № 656 від 24.02.2016 року на суму 186 600,00 грн., № 767 від 17.03.2016 року на суму 39 576,00 грн., на умовах передплати за Товар. Постачальник підтверджує 100% оплату Товару Покупцем на день підписання даного Договору.

Таким чином, умовами Договору передбачено, що попередня оплата за Договором, укладеним в 2017 році, здійснена покупцем в 2016 році, тобто до моменту його укладення.

Судом приймається до уваги, що частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ч.3 ст.631 ЦК України передбачає, що сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Відповідач у відзиві на позов та у запереченнях на відповідь на відзив посилається на те, що кошти, сплачені йому позивачем платіжними дорученнями: № 567 від 04.02.2016 року на суму 200 000,00 грн., № 656 від 24.02.2016 року на суму 186 600,00 грн., № 767 від 17.03.2016 року на суму 39 576,00 грн., які згадуються в п. 4.1 Договору, були сплачені як попередня оплата за іншим договором а саме за договором поставки №16-01-19 від 19.01.2016р., поставка товару за яким була здійснена відповідачем (продавцем) в повному обсязі.

У своїх запереченнях на відповідь на відзив відповідач посилається також на те, що додаткова угода № 1 від 27.02.2017р. до договору поставки №16-01-19 від 19.01.2016 р., якою загальна вартість товару, що підлягає поставці, була зменшена з 534 600 грн. до 259 400 грн. (а.с. 95-98) є, на його думку, нечинною та анульованою, з огляду на встановлену ч. 3 ст. 632 ЦК України норму, відповідно до якої зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Також відповідач посилається на те, що ним направлена на адресу позивача заява від 05.09.2019р. (а.с. 180-184) щодо анулювання додаткової угоди №1 від 27.02.2017р. до договору поставки №16-01-19 від 19.01.2016 р., а також направлено проект додаткової угоди щодо внесення змін до п.п. 4.1, 4.2 Договору.

За змістом вказаного вище проекту додатковою угоди, відповідачем запропоновано викласти п.п. 4.1, 4.2 в наступній редакції:

«П. 4.1. Оплата Товару Покупцем не здійснена на час підписання цього Договору. Оплата Товару здійснюється Покупцем на умовах передплати 100%.

П. 4.2. Постачальник і Покупець підтверджують відсутність передоплати Покупця за Товар на день підписання цього Договору».

Разом з тим, на момент вирішення спору по суті суду не надані докази внесення змін в п.п. 4.1, 4.2 Договору за згодою сторін або за рішенням суду, а також не надані докази визнання Договору недійсним в повному обсязі або в частині умов, викладених в зазначених пунктах, так само як не надані докази визнання недійсною додаткової угоди №1 від 27.02.2017р. до договору поставки №16-01-19 від 19.01.2016 р. щодо зменшення вартості товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ч. 3 ст. 632 ЦК України, на яку посилається відповідач, прямо не визначає нікчемність правочину щодо зміни ціни в договорі після його виконання.

В той же час, обставини щодо можливого виконання або невиконання сторонами умов договору поставки №16-01-19 від 19.01.2016 р. не входять до предмету доказування по справі, оскільки підставами заявлених позовних вимог є інший договір.

Таким чином, з огляду на умови п.п. 4.1, 4.2 Договору, суд вважає доведеним факт здійснення позивачем попередньої оплати за Договором на загальну суму 426 176 грн. платіжними дорученнями № 567 від 04.02.2016 року на суму 200 000,00 грн., № 656 від 24.02.2016 року на суму 186 600,00 грн., № 767 від 17.03.2016 року на суму 39 576,00 грн.

Разом з тим, суд звертає увагу, що п. 2.3 Договору та специфікацією № 1 до нього визначено як орієнтовну кількість товару, що підлягає поставці в період з 01.08.2017р. по 15.09.2017 р. у кількості 31 тони за ціною 300 євро за тону по курсу Національного банку України (НБУ) на момент відвантаження товару. Таким чином, відповідно до курсу НБУ станом на момент укладення Договору, узгоджена між сторонами вартість товару, яка підлягала поставці відповідачем у встановлений Договором строк, становила 266 160,42 грн. (31 х 300 євро х 28,6194 грн.).

Строки поставки товару в іншій частині попередньої оплати, отримання якої продавцем було узгоджене сторонами в п.п. 4.1, 4.2 договору, а саме на суму 160 015,58 грн. (426 176 - 266 160,42=160 015,58 грн.), встановлені сторонами не були, докази погодження між сторонами строків поставки товару на вказану суму шляхом внесення змін та доповнень до Договору або шляхом укладення специфікацій суду не надані, сторони не посилаються на наявність відповідних обставин.

Враховуючи викладене, а також з урахуванням того, що, як було встановлено судом, строк дії Договору, відповідно до умови, викладеної в його п. 8.1, не закінчився, позовні вимоги щодо повернення попередньої оплати на вказану вище суму є передчасними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Стосовно іншої частини заявлених позовних вимог про стягнення попередньої оплати з посиланням на нездійснення відповідачем поставки товару в установлений строк, судом приймається до уваги наступне.

Згідно зі статтею 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2.7 Договору, Постачальник зобов`язується передати Товар Покупцю в повному об`ємі в строк до 15 вересня 2017 року включно.

П. 2.8 Договору також передбачає, що Покупець повинен попередньо узгодити з Постачальником графік відвантаження Товару.

Частиною четвертою статті 265 ГК України визначено, що сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Отже, суб`єкти господарської діяльності мають можливість укладати договори, використовуючи при цьому і правила Інкотермс - Правила Міжнародної торгової палати з використання термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі в редакції 2010 року (далі по тексту - Інкотермс-2010), які почали застосовуватися у світі з 01.01.2011р.

П. 2.1 Договору передбачено, що поставка Товару здійснюється на умовах FCA. Пункт поставки: FCA склади Постачальника за адресою: Полтавська область, Семенівський район, с. Худоліївка (ІНКОТЕРМС 2010).

Тобто, сторони погодили, що основні умови поставки товару визначаються ними відповідно до базисних умов поставки FCA, передбачених Інкотермс-2010 (Інкотермс-2010. Правила ІСС з використання термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі. Офіційний переклад на українську мову та текст англійською мовою Інкотермс 2010 Міжнародної торгової палати. / пер. з англійської ТОВ «Асоціація експортерів і імпортерів «ЗЕД». К.:Асоціація «ЗЕД»,2011. 266 с.)

Відповідно до ст. А4 умов поставки FCA (Франко-перевізник) Інкотермс-2010, продавець зобов`язаний поставити товар перевізнику або іншій особі, які призначені покупцем, в узгодженому пункті, якщо такий є, в названому місці в узгоджену дату або в межах узгодженого періоду.

Пункт (а) ст. А4 умов поставки FCA передбачає, що поставка вважається здійсненою, коли товар завантажений на транспортний засіб, наданий покупцем, якщо названим місцем є площі продавця.

Зазначена норма кореспондується зі змістом п. 2.9 Договору, відповідно до якої датою поставки є дата завантаження Товару в автотранспорт Покупця.

Таким чином, виконання продавцем свого зобов`язання поставити товар шляхом його передачі перевізнику обумовлено вчиненням з боку покупця дій щодо призначення такого перевізника та фактичного надання відповідного транспортного засобу під завантаження.

В той же час, в розділі В умов поставки FCA визначені обов`язки покупця за договором, серед яких, зокрема, зобов`язання покупця за власний рахунок укласти контракт (договір) перевезення товару з названого місця поставки (ст. В3).

Відповідно до ст. В7 умов поставки FCA, покупець також зобов`язаний повідомити продавцю:

а) найменування перевізника чи іншої особи, які призначені, як передбачено статтею А4, протягом достатнього часу для надання продавцю можливості поставити товар відповідно до зазначеної статті;

в) де це необхідно, обраний час в межах узгодженого періоду для поставки, коли перевізник чи призначена особа прийматиме товар;

с) вид транспорту, який має використовуватись призначеною особою; та

d) пункт прийняття поставки в межах названого місця.

Суд звертає увагу, що зазначені умови передбачають здійснення вказаного повідомлення зі сторони покупця «протягом достатнього часу для надання продавцю можливості поставити товар», тобто виконання відповідного обов`язку покупця має передувати в часі стосовно подальших дій продавця по передачі товару перевізнику.

В будь-якому випадку, виконання продавцем свого зобов`язання поставити товар шляхом його передачі перевізнику неможливе до призначення покупцем відповідної особи (перевізника) шляхом укладення з ним договору перевезення та повідомлення продавця про найменування такого перевізника відповідно до ст.ст. В3, В7 умов поставки FCA згідно з Інкотермс-2010.

Також суд звертає увагу, що п. 2.8 Договору передбачено обов`язок саме покупця попередньо узгодити з постачальником графік відвантаження товару, тобто наявність такого графіку є необхідною попередньою умовою для передачі товару, та, одночасно, має своїм наслідком відповідно до п. (b) cт. В7 виникнення зобов`язання у покупця повідомити продавця про конкретні дати та обраний час для завантаження товару в межах узгодженого періоду, визначеного п. 2.7 договору та специфікацією (тобто, з 01.08.2017 р. по 15.09.2017 р.).

Позивач не посилається в позовній заяві на виконання ним вказаних вище обов`язків, передбачених Договором та умовами поставки FCA правил Інкотермс-2010, докази вчинення відповідних дій з боку позивача надані суду не були.

Частиною першою ст. 538 ЦК України передбачено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 вказаної вище статті ЦК України, при зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Умовами Договору та умовами поставки FCA згідно правил Інкотермс-2010 передбачене зустрічне виконання зобов`язань між сторонами.

Позивач у заяві про доповнення підстав позовних вимог від 11.09.2019 р. та у відповіді на відзив посилається на те, що відповідач не виконав зобов`язання проінформувати покупця про готовність товару до відвантаження, що передбачено абзацом третім ч. 1 ст. 664 ЦК України, в результаті чого покупець не надав автотранспорт під завантаження.

Суд звертає увагу, що ст. 664 ЦК України визначає саме момент виконання обов`язку продавця передати товар.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Таким чином, ч. 1 вказаної вище статті ЦК України визначає момент виконання обов`язок продавця передати товар в тому випадку, коли він підлягає передачі або шляхом безпосереднього його вручення покупцю, або шляхом надання у розпорядження покупця за місцезнаходженням товару, тобто на площах продавця.

Зазначені умови, передбачені ч. 1 ст. 664 ЦК України, за своїм змістом відповідають умовам поставки EXW (Франко- завод) згідно правил Інкотермс 2010, відповідно до яких продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з поставки, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві або іншому зазначеному місці (наприклад: на заводі, фабриці, складі і т.п.).

Обов`язок продавця надати покупцю повідомлення, необхідне для прийняття поставки товару покупцем (тобто зобов`язання проінформувати покупця про готовність товару до відвантаження) передбачений в ст. А7 умов поставки EXW (Франко - завод), які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Умовами Договору та базисом поставки FCA (Франко-перевізник), які підлягають застосуванню до зобов`язань сторін за Договором відповідно до змісту його п. 2.1, не передбачено обов`язок продавця вручити товар безпосередньо покупцю або надати йому товар у розпорядження за його місцезнаходженням, тому ч. 1 ст. 664 ЦК України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Суд вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч. 2 статті 664 ЦК України, якою передбачено, якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Таким чином, саме ч. 2 ст. 664 ЦК України визначає момент виконання обов`язку продавця передати товар у випадку, коли він передається визначеному покупцем перевізнику, що відповідає умовам, викладеним в п. 2.9 Договору. В той же час, ч. 2 ст. 664 ЦК України не передбачає обов`язок продавця надавати покупцю будь-яке повідомлення до моменту передачі товару.

Перелік повідомлень, які продавець має здійснити покупцю, мітить ст. А7 умов поставки FCA Інкотермс 2010, яка передбачає, що продавець зобов`язаний на ризик та за рахунок покупця надати покупцю достатнє повідомлення або про те, що товар був поставлений відповідно до ст. А4, або про те, що перевізник чи інша особа, які призначені покупцем, не прийняли товар у межах узгодженого періоду часу.

Таким чином, вказаними умовами на продавця покладено зобов`язання проінформувати покупця лише про те, що товар був фактично переданий визначеному покупцем перевізнику, або про відмову такого перевізника від прийняття товару в межах попередньо узгодженого періоду, в той час як зобов`язання продавця надати покупцю будь-яке інше повідомлення в ст. А7 умов поставки FCA відсутнє.

В зв`язку з викладеним, посилання позивача на невиконання відповідачем свого зобов`язання проінформувати позивача про готовність товару до відвантаження є необґрунтованим, оскільки, по-перше, виникнення такого зобов`язання не передбачено базисними умовами поставки FCA; по-друге, можливість виконання продавцем своїх зобов`язань по передачі товару на вказаних умовах поставки є можливим лише при попередньому виконанні покупцем своїх зобов`язань щодо визначення перевізника, укладення з ним договору, узгодження графіка відвантаження товару в межах узгодженого періоду, як це передбачено п. 2.8 Договору, та попереднього повідомлення продавця про вказані обставини протягом достатнього часу відповідно до ст. В7 умов поставки FCA (Франко-перевізник).

Позивач жодним чином не обґрунтував, які саме обставини завадили йому виконати вказані вище зобов`язання.

Як було встановлено судом, зі змісту умов поставки FCA та п. 2.8 Договору вбачається, що відповідні дії покупець мав вчинити завчасно, в той же час до вчинення таких дій продавець не мав можливості виконати свій обов`язок по передачі товару перевізнику, визначеному покупцем.

В свою чергу, зі змісту умов Договору та базисних умов поставки FCA згідно правил Інкотермс-2010 не вбачається, що неповідомлення продавцем про готовність товару для відвантаження є обставиною, яка могла об`єктивно зробити неможливим виконання для позивача своїх зобов`язань щодо призначення перевізника, укладення з ним контракту, попереднього узгодження графіку відвантаження в межах узгодженого періоду та здійснення повідомлення, передбаченого ст. В7 умов поставки FCA, протягом достатнього часу для надання продавцю можливості поставити товар.

Відповідно до ч. 2 ст. 613 ЦК України, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Ч. 3 ст. 538 ЦК України передбачає, що у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Докази здійснення відповідачем відмови від Договору, так само як і докази розірвання Договору в судовому порядку або за згодою сторін надані суду не були, відповідно до п. 8.1 Договору він діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Враховуючи викладене, суд вважає, що зобов`язання відповідача щодо передачі товару позивачу на умовах поставки FCA (Франко-перевізник) згідно правил Інкотермс 2010 є зупиненими до виконання позивачем (покупцем) своїх зобов`язань, передбачених ст.ст. В3, В7 умов поставки FCA та п. 2.8 Договору.

Таким чином, строк виконання зобов`язання відповідача щодо передачі товару, з огляду на наявність підстав для його зупинення, є таким, що не настав на момент подання позову, а тому позовні вимоги про стягнення попередньої оплати з посиланням на ч. 2 ст. 693 ЦК України визнаються судом необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного, є необґрунтованими і заявлені вимоги про стягнення пені, передбаченої п. 5.3 Договору за порушення постачальником графіку відвантаження товару (з огляду на встановлення судом факту неподання позивачем такого графіку та його неузгодження сторонами) та штрафу, передбаченого п.5.8 Договору за невиконання сторонами своїх зобов`язань (з огляду на встановлення судом відсутності вини відповідача у невиконанні зобов`язання з передачі товару та зупинення строку виконання відповідного зобов`язання внаслідок невиконання зустрічного зобов`язання позивачем).

Стосовно здійсненої відповідачем у відзиві на позов заяви про застосування до заявлених позовних вимог строку позовної давності, судом приймається до уваги наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів № 10 від 29 травня 2013 року, за змістом ч.1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З огляду на фактичні обставини, встановлені судом, підстав для застосування до позовних вимог строку позовної давності не вбачається, оскільки позов визнано судом необґрунтованим.

Стосовно посилання відповідача у відзиві на ненадання позивачем передбачених законом документів, які б надавали представнику позивача адвокату Гурському М.Р. право підпису позовної заяви, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ГПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Як свідчить договір про надання правової допомоги, укладений позивачем з Адвокатським об`єднанням «ОМП» № 13/11-18 від 13.11.2018 року (а.с.24), зазначене адвокатське об`єднання наділене правом представництва інтересів позивача в судах всіх інстанцій, в тому числі з правом подання позову.

Вказаним адвокатським об`єднанням видано ордер на надання правової допомоги серія КВ № 391436 адвокату Гурському Михайлу Ромуальдовичу, який має свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 4037/10 від 23.07.2009 року (а.с.22-23). При цьому, в ордері зазначено, що він виданий саме на підставі договору про надання правової допомоги № 13/11-18 від 13.11.2018 року, обмежень щодо обсягу повноважень адвоката ОСОБА_1 , передбачених договором, ордер не містить.

Як свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 04.10.2019 року (а.с. 199-202), ОСОБА_1 входить до складу учасників (засновників) адвокатського об`єднання «ОМП».

Таким чином,заперечення відповідача з посиланням на відсутність документів, які підтверджують право адвоката Гурського М.Р. на підписання позовної заяви, є необґрунтованими та відхиляються судом.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та підлягають відхиленню в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, та, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу, суд виходив із наступного.

За п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

У відзиві на позов від 28.08.2019р. (а.с. 84), строк подання якого був поновлений судом, тобто у своїй першій заяві по суті спору, відповідач просив суд стягнути з позивача витрати на правничу допомогу згідно з укладеним договором про надання правничої допомоги, разом з тим, не зазначив в тексті відзиву на позов ні розміру таких витрат, ні їх попереднього розрахунку.

У відзиві на позов відповідачем зазначено, що розрахунок понесених витрат та підтверджуючі документи будуть надані додатково, що суперечить вимогам, викладеним в ч. 1 ст. 124 ГПК України.

Суд звертає увагу, що в договорі про надання правничої допомоги від 14.07.2019р., копія якого додана до відзиву (а.с.106-107) зазначено лише загальна вартість послуг адвоката Шидловської Н.М., та відсутній будь-який обґрунтований розрахунок вказаної суми, в договорі не визначено складових, з яких складається розрахунок зазначеної вартості (опису робіт, орієнтовної кількості витраченого часу, розміру плати за годину роботи адвоката, тощо).

Згідно з частиною третьою статті 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Ч. 4 ст. 126 ГПК України передбачає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналіз судових рішень Верховного Суду дає змогу дійти обґрунтованого висновку, що підставою для відмови у розподілі витрат на професійну правничу допомогу у заявленій сумі може бути неподання відповідною стороною переліку послуг (робіт), наданих (виконаних) адвокатом (постанова Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 05.06.2018 у справі № 904/8308/17).

Відповідно до правової позиції, викладеній у вказані постанові, встановлений у договорі про надання правової допомоги фіксований розмір адвокатських послуг не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у такому розмірі) з іншої сторони, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Крім того, Верховний Суд дотримується позиції, що необхідною умовою для вирішення питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи (постанови КГС ВС від 31.01.2019 у справі № 19/64/2012/5003, від 05.01.2019 у справі № 906/194/18, від 19.02.2019 у справі № 917/1071/18).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи викладене, а також неподання відповідачем разом з відзивом на позов попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат на оплату професійної правничої допомоги, суд відповідно до ч. 2 ст. 124 ГПК України відмовляє відповідачу у стягненні зазначених витрат з позивача.

Що стосується судових витрат, понесених позивачем, вони покладаються на позивача відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129 (ч. 1), 232-233, 237-238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Копію рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.І. Пушко