ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2019 р. м. Київ Справа № 911/936/19

Розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю виробнича фірма «Васильків-Млин»

про стягнення 453 620,57 грн.

За участю секретаря судового засідання Беркут Я.О.

Суддя Карпечкін Т.П.

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Панасюк О.В. (ордер КВ № 458458 від 14.08.2019 року).

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю виробнича фірма «Васильків-Млин» про стягнення 453 620,57 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.05.2019 року відкрито провадження у справі № 911/936/19, справу № 911/936/19 призначено за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 03.07.2019 року.

03.07.2019 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. В судове засідання 03.07.2019 року відповідач не з`явився.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.07.2019 року підготовче засідання у справі № 911/936/19 відкладалось на 24.07.2019 року.

Сторони належним чином повідомлений про дату, час і місце підготовчого засідання, в судове засідання 24.07.2019 року не з`явилися, вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 03.07.209 року не виконали, про причини неяки суд не повідомили.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.07.2019 року підготовче засідання у справі № 911/936/19 відкладалось на 14.08.2019 року.

14.08.2019 року представником відповідача подано клокопотання про розгляд справи без їх участі та пояснення по суті спору.

В судовому засіданні 14.08.2019 року представник позивача позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, підтримав в повному обсязі, уточнень позовних вимог не має. Також зазначив і про те, що позивачем повідомлено про всі обставини справи, які йому відомі, та надані суду всі наявні в нього докази.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце підготовчого засідання, в судове засідання 14.08.2019 року не з`явився, вимог ухвали Господарського суду Київської області від 03.07.2019 року не виконав, відзив на позов не надав.

Враховуючи те, що судом під час підготовчого судового засідання вирішено питання, зазначені в ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України та вчинено усі необхідні дії, передбачені ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення правильного, своєчасного та безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 02.09.2019 року.

В судовому засіданні 02.09.2019 року в розгляді справи оголошувалась перерва на 16.09.2019 року.

В судове засідання 16.09.2019 року позивач не з`явився, представник відповідача проти позову заперечував.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 16.09.2019 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, ОСОБА_1 є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничої фірми «Васильків-Млин», розмір внеску гр. ОСОБА_1 до статутного фонду ТОВ ВФ «Васильків-Млин» становить 79 000,00 грн. Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань розмір статутного капіталу ТОВ ВФ «Васильків-Млин» становить 1 000 000 грн. Таким чином, частка гр. ОСОБА_1 в статутному фонді ТОВ ВФ «Васильків-Млин» становить 7,9 %.

ОСОБА_1 зазначає в позові, що як йому стало відомо, станом на 01.01.2017 року ТОВ ВФ «Васильків-Млин» в Балансі та Звіті про фінансові результати за 2016 рік вказало на наявність нерозподіленого прибутку в розмірі: станом на 31.12.2015 року в розмірі 1537,4 тис.грн.; станом на 31.12.2016 року в розмірі 2665,1 тис.грн.

У зв`язку з чим, гр. ОСОБА_1 зазначає, що належна йому частка дивідендів у розмірі пропорційному його частці в статутному капіталі Товариства в грошовому виразі становить: за 2015 рік 121 454,60 грн.; за 2016 рік 210 542,90 грн. Всього сума дивідендів складає 331 997,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 116 Цивільного кодексу України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди).

Відповідно до ч.1 ст.143 Цивільного кодексу України в редакції, що діяла станом на 01.01.2017 року, установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю є статут.

Відповідно до ст. 88 Господарського кодексу України учасники господарського товариства мають право брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди).

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» в редакції, що діяла станом на 01.01.2017 року, учасники товариства мають право брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про господарські товариства» в редакції, що діяла станом на 01.01.2017 року, вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 та ч. 5 ст 41 Закону України «Про господарські товариства» в редакції, що діяла станом на 01.01.2017 року, до компетенції зборів товариства з обмеженою відповідальністю налжить затвердження річних результатів діяльності акціонерного товариства, включаючи його дочірні підприємства, затвердження звітів і висновків ревізійної комісії, порядку розподілу прибутку, строку та порядку виплати частки прибутку (дивідендів) з урахуванням вимог, передбачених цим та іншими законами, визначення порядку покриття збитків.

З огляду на викладене, позивач зазначає, що отримання дивідендів є безумовним правом учасника. Обов`язки учасників визначені у ст. 11 Закону України «Про господарські товариства», і серед них відсутній обов`язок учасника звертатись до Товариства з письмовою вимогою щодо отримання нарахованих дивідендів.

Таким чином, позивач зазначаєа, зо згідно з чинним законодавство не передбачено обов`язку учасника звертатися з вимогою про виплату дивідендів до товариства і не встановлено строків такого звернення.

При цьому, позивач зазначає, що директор ТОВ ВФ «Васильків-Млин» жодного разу не звітувала перед загальними зборами ТОВ ВФ «Васильків-Млин» про розмір дивідендів, не вживала заходів із розподілу дивідендів та їх виплати учасникам, хоча відповідно до ч. 2 ст 62 Закону України «Про господарські товариства» в редакції, що діяла станом на 01.01.2017 року, директор вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників.

Таким чином, позивач вважає, що у товариства (відповідача) перед позивачем, як учасником товариства, виникло зобов`язання в розумінні ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, за яким товариство мало виплатити позивачу дивіденди, тобто частину чистого прибутку товариства з розрахунку на належну йому частку в статутному капіталі товариства.

За твердженням позивача, невиплата дивідендів є порушенням ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, оскільки свідчить про односторонню відмову від зобов`язання, що має наслідком застосування ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, тобто відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання з виплати дивідендів позивач просить стягнути з відповідача на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України крім 331 997,50 грн. заборгованості з виплати дивідендів, також 98 059,59 грн. інфляційних та 23563,48 грн. 3% річних на прострочену суму дивідендів.

Відповідач в ході розгляду спору надав письмові пояснення, в яких виклав свої заперечення проти позову у справі №911/936/19.

Відповідач зазначив, що підставою для виникнення зобов`язання товариства перед його учасником щодо виплати дивідендів є рішення вищого органу управління товариством - загальних зборів про нарахування та виплату нерозподіленого прибутку пропорційно часткам учасників.

Питання про спрямування прибутку вирішується загальними зборами товариства, тобто спільно всіма учасниками товариства виходячи з фактичних обставин діяльності товариства. За відсутності рішення про виплату дивідендів, не виникає правових підстав для відповідного фінансового зобов`язання товариства перед його учасником.

Позивач мав би право захистити свій інтерес в судовому порядку в тому випадку, якщо би загальні збори товариства прийняли рішення про виплату дивідендів учасникам, але фактично дане рішення не виконувалося б шляхом перерахування грошових коштів.

Також, як вбачається з наданих відповідачем 02.09.2019 року доказів та пояснень, позивач, який володіє часткою понад 20% в статутному капіталі, звертався до товариства з Вимогою про проведення позачергових загальних зборів, в тому числі з приводу розподілу та виплати дивідендів.

У зв`язку з чим, товариством було призначено позачергові загальні збори учасників на 01.07.2019 року, до порядку денного було включено питання в тому числі з приводу розподілу та виплати дивідендів, про що було надіслано позивачу повідомлення 19.06.2019 року.

Однак, як зазначає відповідач, наведені позачергові загальні збори учасників не відбулись у зв`язку з неявкою позивача. Позивач відповідні обставини не заперечив та не спростував, обґрунтованих пояснень щодо причин неявки не надав.

Статтею 167 Господарського кодексу України визначено зміст корпоративних прав та корпоративних відносин, зокрема, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Як визначено ст.10 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, яка діяла в період спірних правовідносин), учасники товариства мають право, зокрема, а) брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом; б) брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів.

Також, права учасників господарського товариства визначені в ст.116 Цивільного кодексу України, згідно з якою учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, зокрема, 1) брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом; 2) брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди).

У зв`язку з чим, суд зазначає, що наведене у відповідних нормах законодавства право брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди) передбачає вирішення відповідного питання щодо розподілу прибутку спільно учасниками товариства на загальних зборах і після прийняття позитивного рішення та спрямування прибутку на виплату дивідендів, у товариства виникає відповідне зобов`язання перед учасниками в обсязі та порядку, визначеному відповідним рішенням загальних зборів.

З огляду на норму ст.4 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, яка діяла в період спірних правовідносин), товариство з обмеженою відповідальністю створюється і діє на підставі статуту.

Установчі документи повинні містити відомості про вид товариства, предмет і цілі його діяльності, склад засновників та учасників, найменування, розмір та порядок утворення статутного (складеного) капіталу, порядок розподілу прибутків та збитків, склад та компетенцію органів товариства та порядок прийняття ними рішень, включаючи перелік питань, по яких необхідна кваліфікована більшість голосів, порядок внесення змін до установчих документів та порядок ліквідації і реорганізації товариства.

Стаття 51 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, яка діяла в період спірних правовідносин), визначає, що установчі документи товариства з обмеженою відповідальністю, крім відомостей, зазначених у статті 4 цього Закону, повинні містити відомості про розмір часток кожного з учасників, розмір, склад та порядок внесення ними вкладів, розмір і порядок формування резервного фонду, порядок передання (переходу) часток у статутному фонді.

Порядок розподілу прибутку визначено в розділі 6 Статуту відповідача, п. 6.3. якого визначено, що чистий прибуток товариства після внесення всіх платежів, встановлених чинним законодавством, направляється в порядку, визначеному Загальними Зборами Учасників на формування фондів Товариства, збільшення Статутного капіталу і часток Учасників в ньому, на сплату процентів (дивідендів) по часткам Учасників у Статутному капіталі.

З огляду на зміст п.6.5. Статуту визначено, що за підсумками роботи за звітний період (квартал, рік) Загальні Збори Учасників можуть визначати розмір частини чистого прибутку який направляється на збільшення Статутного капіталу шляхом збільшення в ньому розміру часток Учасників. Розмір збільшення частки конкретного Учасника визначається Загальними Зборами Учасників з урахуванням майнового, підприємницького і трудового вкладу Учасника в товариство за звітний період.

За кожний звітний період на частку Учасника в Статутному капіталі можуть нараховуватись і сплачуватись дивіденди у розмірах, визначених Загальними Зборами Учасників. Дивіденди сплачуються з чистого прибутку Товариства, по підсумкам роботи за конкретний звітний період.

Таким чином, Статутом Товариства визначено порядок виплати дивідендів шляхом вирішення спільно учасниками товариства відповідного питання про спрямування використання прибутку та прийняття відповідного рішення Загальними Зборами Учасників.

З огляду на п.3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 року № 4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин», під час розгляду справ у спорах про стягнення сум дивідендів господарські суди повинні виходити з того, що відповідно до пункту «д» частини п`ятої та частини шостої статті 41, статті 59 Закону України «Про господарські товариства», пунктів 11, 12 частини другої статті 33 Закону України «Про акціонерні товариства», статті 15 Закону України «Про кооперацію» затвердження річних результатів діяльності юридичної особи, порядку розподілу прибутку, строку та порядку виплати частки прибутку (дивідендів) належить до виключної компетенції загальних зборів. Суд має право прийняти рішення про стягнення дивідендів лише за наявності рішення загальних зборів юридичної особи про спрямування прибутку на виплату дивідендів, на підставі якого визначаються розмір належних позивачу - учаснику (акціонеру, члену) дивідендів, строки та порядок їх виплати.

Прийняття господарським судом рішення стосовно спрямування прибутку (частини прибутку) юридичної особи на виплату дивідендів виходить за межі компетенції господарського суду.

Враховуючи, що корпоративні відносини ґрунтуються на засадах добровільної участі та колегіального вирішення питань щодо діяльності товариства всіма учасниками товариства на загальних зборах, підставою для виплати дивідендів є відповідне рішення загальних зборів, яким визначається сума прибутку, яку вирішено спрямувати на виплату дивідендів, порядок та строки такої виплати.

Таким чином, за відсутності рішення загальних зборів про спрямування прибутку за підсумками 2015-2016 років на виплату дивідендів, відсутні підстави для стягнення дивідендів на користь одного з учасників товариства.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані та безпідставні, тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю виробнича фірма «Васильків-Млин» про стягнення 453 620,57 грн. відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256-257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 07.10.2019 р.

Суддя Т.П. Карпечкін