ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2019 р. Справа№ 911/1583/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Яковлєва М.Л.

розглянувши апеляційну скаргу Керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, с. Софіївська Борщагівка, Київська обл.

на ухвалу Господарського суду Київської області від 01.07.2019

у справі №911/1583/19 (суддя Щоткін О.В.)

за позовом керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави, с. Софіївська Борщагівка, Київська обл.

до: 1) Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, с. Любимівка, Київська обл.

2) Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, м. Київ

3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Хороше озеро", с. Гурівшина, Київська обл.

4) Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", м. Київ

про визнання недійсними рішень, розпоряджень та договорів оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

Керівник Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області (далі - прокурор) в інтересах держави звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (далі - Бузівська сільська рада), Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області (далі - Києво-Святошинська РДА), Товариства з обмеженою відповідальністю "Хороше озеро" (далі - ТОВ "Хороше озеро") та Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про: 1) визнання недійсним рішення Бузівської сільської ради народних депутатів від 22.06.1995 "Про виділення АППБ "Аваль" на території хутір Жуків в постійне користування 5,2 га"; 2) визнання недійсним рішення Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району від 07.07.2000 № 77 "Про надання земельної ділянки в постійне користування АППБ "Аваль"; 3) визнання недійсним розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 30.11.2009 № 2077 "Про передачу в довгострокову оренду земельної ділянки ТОВ "Хороше озеро" для організації оздоровчого комплексу та зони відпочинку територіальної громади району в межах Бузівської сільської ради"; 4) визнання недійсним розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 30.11.2009 № 2078 "Про передачу в довгострокову оренду земельної ділянки ТОВ "Хороше озеро" для організації оздоровчого комплексу та зони відпочинку територіальної громади району в межах Михайлівсько-Рубежівської сільської ради"; 5) визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 21.12.2009, укладеного між Києво-Святошинською районною державною адміністрацією та ТОВ "Хороше озеро" на земельну ділянку площею 3,9559 га з кадастровим номером :07:013:0001; 6) визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 21.12.2009, укладеного між Києво-Святошинською районною державною адміністрацією та ТОВ "Хороше озеро" на земельну ділянку площею 4,6450 га з кадастровим номером :04:008:0001.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор зазначив, що оспорюваними рішеннями Бузівської сільської ради АППБ "Аваль", яке не є лісогосподарським підприємством, відведено в користування земельні ділянки для нелісогосподарських потреб за рахунок земель лісогосподарського призначення на території заказника загальнодержавного значення "Жуків хутір", без їх попереднього вилучення уповноваженим органом державної влади. Крім того, прокурор зауважив, що оскаржуваними рішеннями також порушено порядок зміни цільового призначення земель, оскільки згода на переведення лісових земель до нелісових відповідним державним органом лісового господарства не надавалася.

В подальшому спірні земельні ділянки загальною площею 8,6 га, за погодженням з їх користувачем АППБ "Аваль", відведено в користування ТОВ "Хороше озеро" на підставі оспорюваних розпоряджень Києво-Святошинської РДА, які, на думку прокурора, приймались з порушенням вимог законодавства, оскільки зазначені земельні ділянки відносились до земель державної власності лісогосподарського призначення.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.07.2019 позовну заяву і додані до неї документи повернуто Керівнику Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області.

Мотивуючи вказану ухвалу, суд першої інстанції посилаючись на приписи п.1. ч. 5 ст.174 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зазначив, що прокурор не мав повноважень на звернення до суду з даним позовом, оскільки в порушення вимог ст.23 Закону України "Про прокуратуру", ст.53 ГПК України, не визначив в якості позивача орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Головне управління Держгеокадастру у Київській області.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Керівник Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Київської області від 01.07.2019 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування підстав, викладених в апеляційній скарзі, прокурор зазначив, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення невірно застосовано положення ст.ст. 13, 14, 19, 131-1 Конституції України, ст.23 Закону України "Про прокуратуру", ст. 188 Земельного кодексу України, ст.5 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" та ч.4 ст. 53 ГПК України, а також не враховано предмет позову та суб`єктний склад сторін, визначений прокурором у позові.

Крім того, прокурор в апеляційній скарзі наголошує, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи, в даному випадку Головне управління Держгеокадастру у Київській області, наділені повноваженнями щодо проведення перевірок за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, однак не наділені повноваженнями щодо звернення до суду з позовами про визнання незаконними та скасування рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо розпорядження землями, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, витребування земельних ділянок на користь держави. З огляду на вказані обставини прокурор вважає, що він у цій справі у відповідності до вимог ч.5 ст.53 ГПК України обґрунтовано набув статусу позивача.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 911/1583/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді доповідача) Кравчука Г.А., суддів Тарасенко К.В. та Агрикової О.В.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 12.08.19 призначено повторний автоматизований розподіл справи, у зв`язку з перебуванням судді Агрикової О.В у відпустці.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.19, справу № 911/1583/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді доповідача) Кравчука Г.А., суддів Тарасенко К.В. та Яковлєва М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.08.2019 апеляційну скаргу керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України, надано апелянту строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків апеляційної скарги та роз`яснено, що у випадку не усунення скаржником вказаних в ухвалі недоліків у встановлений судом строк, апеляційну скаргу буде повернуто.

19.08.2019 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду на виконання вимог ухвали суду від 12.08.2019 заявником усунуто недоліки апеляційної скарги та подано докази сплати судового збору у сумі 1 921,00грн.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2019 призначено повторний автоматизований розподіл справи, в зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В у відпустці.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2019, справу №911/1583/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді доповідача) Кравчука Г.А., суддів Яковлєва М.Л. та Дикунської С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області на ухвалу Господарського суду Київської області від 01.07.2019 у справі № 911/1583/19, справу призначено до розгляду на 23.09.2019 о 15год.00хв.

Явка представників сторін.

У судове засідання 23.09.2019 з`явився прокурор, вимоги апеляційної скарги підтримав, просив апеляційний господарський суд задовольнити вимоги апеляційної скарги, ухвалу Господарського суду Київської області від 01.07.2019 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представник відповідача 3 у судовому засіданні 23.09.2019 проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив апеляційний господарський суд залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу Господарського суду Київської області від 01.07.2019 залишити без змін.

Відповідач 1, відповідач 2 та відповідач 4 явку повноважних представників у судове засідання 23.09.2019 не забезпечили, про час та місце судового засідання повідомленні належним чином, про причини неявки апеляційний господарський суд не повідомили.

Позиції учасників справи.

16.09.2019 через відділ документального забезпечення суду від ТОВ "Хороше озеро" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи прокурор, керуючись ст.23 Закону України "Про прокуратуру", ст.53 ГПК України, звернувся до суду з позовом в інтересах держави, посилаючись на те, що оспорюваними рішеннями Бузівської сільської ради та розпорядженнями Києво-Святошинської РДА порушено інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, а орган, до компетенції якого віднесено вказані повноваження - Головне управління Держгеокадастру у Київській області, не наділений повноваженнями на звернення до суду з позовами про визнання недійсними рішень органів державної влади та місцевого самоврядування з питань земельних правовідносин, а також визнання недійсними правовстановлюючих документів на землю.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.07.2019 позовну заяву і додані до неї документи повернуто прокурору на підставі п.1. ч.5 ст.174 ГПК України, оскільки прокурор звертаючись до суду, в порушення норм чинного законодавства, не визначив в якості позивача орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає зазначений висновок суду першої інстанції правильним з огляду на таке.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ч. 3 ст.4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Саме приписами ст. 53 ГПК України визначено участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

До таких осіб норми процесуального закону відносять прокурора та визначають підстави участі цієї особи у господарській справі.

Так, відповідно до ч. ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (ч.4 ст.53 ГПК України).

Згідно положень ч.4 ст.53 ГПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Поряд з цим, положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилають до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до ч. 1, абз. 1 ч. 3, абз. 1 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави вважати, що прокурор має право звернутися до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або в інтересах держави з позовом, в якому зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або з позовом в інтересах держави, зазначивши про відсутність у відповідного органу повноважень щодо звернення до господарського суду. При цьому у будь-якому разі наявність підстав для представництва інтересів держави має бути обґрунтована прокурором у позовній заяві відповідно до приписів наведених норм.

Підстави представництва прокурором інтересів держави з`ясовуються насамперед судом першої інстанції, який має досить широкий розсуд в оцінці підстав звернення прокурора.

У справі, що переглядається, звертаючись із позовною заявою в інтересах держави, прокурор зазначив, що оскаржувані рішення та розпорядження, а також укладені на підставі спірних розпоряджень договори оренди земель, які мають лісогосподарське призначення, суперечать нормам чинного законодавства, порушують інтереси держави у сфері земельних відносин. За твердженням прокурора "суспільний інтерес" полягає у відновленні правового порядку Українського народу щодо користування землями лісового фонду, в частині відновлення становища, яке існувало до порушення вимог закону та права власності Українського народу на землю й ліс, захист такого права шляхом повернення в державну власність землі, що незаконно вибула з такої власності.

При цьому, прокурор в позовній заяві зазначив, що державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи, в даному випадку - Головне управління Держгеокадастру у Київській області, які, однак, не наділені повноваженнями щодо звернення до суду з вимогами про визнання недійсними організаційно-розпорядчих актів органів державної влади та місцевого самоврядування при здійсненні державного контролю за використанням та охороною земель. У зв`язку з чим прокурор у даній справі набуває статусу позивача.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що відповідно Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №15 від 14.01.2015, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Згідно п. 4 вказаного Положення, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності; дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; дотриманням порядку визначення та відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва; використанням земельних ділянок відповідно до цільового призначення; дотриманням органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства з питань передачі земель у власність та надання у користування, зокрема в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах (підпункт 25-1 Положення).

У відповідності до п. 5-1 Положення, посадові особи Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, в межах своїх повноважень мають право, зокрема серед іншого: звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи (п.7 Положення).

Держгеокадастр в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України та наказів Мінагрополітики видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання (п.9 Положення).

Держгеокадастр є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства (п.15 Положення).

Головні управління Держгеокадастру в області, які є територіальними органами Держгеокадастру і йому підпорядковані, також є юридичними особами публічного права, мають печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства (п. 15 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затверджене наказом Міністра аграрної політики і продовольства України від 29.09.2016 № 333, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 за № 1391/29521).

З огляду на фактичні обставини справи, прокурор звернувся з позовом у цій справі на захист прав та інтересів Головного управління Держгеокадастру у Київській області, яке наділено повноваженнями щодо здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності є юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю щодо здійснення захисту прав та охоронюваних законом інтересів держави у судовому порядку.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що прокурором при зверненні з позовом у даній справі безпідставно не зазначено орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, який за вимогами ч. 5 ст. 53 ГПК України набуває статусу позивача, тобто особи, в інтересах якої подано позов про захист прав та/або охоронюваних законом інтересів держави.

Посилання прокурора на те, що органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, є Головне управління Держгеокадастру у Київській області, проте у зазначеного органу немає повноважень щодо звернення до суду із вимогами, заявленими у цьому позові, колегія суддів апеляційного суду вважає помилковими з огляду на те, що прокурором не враховано того, що положення нормативних - правових актів не можуть визначати конкретні предмети і підстави позовів, з якими уповноважений орган має право звернутися до суду, оскільки зазначене було б неправомірним обмеженням повноважень такого органу у визначенні способу захисту та забезпеченні здійснення судового захисту інтересів держави.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №906/240/18.

Таким чином, досліджені фактичні обставини та аналіз вищенаведених норм матеріального та процесуального права дають підстави колегії суддів апеляційного господарського суду вважати, що у цій справі не має передбачених законом виключних підстав, коли прокурор може звернутися до суду за захистом інтересів держави, адже безпідставно не зазначаючи орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, який набуває статусу позивача, тобто особи, в інтересах якої подано позов про захист порушеного права та/або охоронюваного законом інтересу держави, прокурор не підтвердив правових підстав для представництва та відповідно, не набув процесуального статусу органу, якому законом (статтею 53 ГПК України та статтею 23 Закону України "Про прокуратуру") надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб (спеціальної процесуальної правоздатності).

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, викладеному в оскаржуваній ухвалі, про наявність підстав для повернення позовної заяви прокурора і доданих до неї документів у відповідності до вимог п.1 ч.5 ст.174 ГПК України.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно положень ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами розгляду даної справи колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що ухвала місцевого господарського суду від 01.07.2019 постановлена у відповідності до фактичних обставин, з дотриманням норм процесуального права і підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 255, 269, 270, 271, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області на ухвалу Господарського суду Київської області від 01.07.2019 у справі №911/1583/19 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 01.07.2019 у справі №911/1583/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/1583/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 30.09.2019.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді С.Я. Дикунська

М.Л. Яковлєв