УХВАЛА

м. Київ

03.10.2019Справа № 910/1711/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., дослідивши матеріали справи

за позовом Першого заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства

до Миколаївської обласної ради

Товариства з обмеженою відповідальністю «СМГ «Буг»

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним на майбутнє договору та повернення мисливських угідь,

Представники:

від прокуратури міста Києва Винник О.О. (за дов.)

від ТОВ «СМГ «Буг» Скалов С.Ю. (за дов.)

від інших учасників не прибули

УСТАНОВИВ:

Перший заступник прокурора Миколаївської області звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства до Миколаївської обласної ради (відповідача-1) та товариства з обмеженою відповідальністю «СМГ «Буг» (відповідача-2) про:

- визнання незаконним та скасування рішення Миколаївської обласної ради від 10.11.2016 № 15;

- визнання недійсним на майбутнє договору про умови ведення мисливського господарства, укладеного 14.07.2017 Миколаївським обласним управлінням лісового та мисливського господарства з товариством з обмеженою відповідальністю «СМГ «Буг»

- зобов`язання товариства з обмеженою відповідальністю «СМГ «Буг» повернути мисливські угіддя.

Позовні вимоги заявлені з таких підстав:

- порушення приписів ст. 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», що полягає у відсутності подання центрального органу, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, погодженого у вставленому порядку власником (розпорядником) земель запасу державної власності;

- до складу мисливських угідь ввійшли 5 об`єктів природно-заповідного фонду України, а тому діяльність з ведення мисливського господарства на їх території завдасть суттєвої шкоди державним і громадським інтересам щодо збереження об`єктів природно-заповідного фонду.

Господарський суд міста Києва у своєму рішенні від 09.08.2018 позов задовольнив.

Північний апеляційний господарський суд (постанова від 28.01.2019) рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2018 скасував та прийняв нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Верховний Суд (постанова від 30.07.2019) скасував рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2019, передав справу №910/1711/18 на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Перший заступник прокурора Миколаївської області подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просить:

- заборонити товариству з обмеженою відповідальністю «СМГ «Буг» та будь-яким особам використовувати мисливські угіддя, надані для користування товариству з обмеженою відповідальністю «СМГ «Буг» на підставі рішення Миколаївської обласної ради від 10.11.2016 № 15, загальною площею 8084,38 га, що розташовані у Новоодеському районі Миколаївської області на території Михайлівської, Новопетрівської, Новосафонівської, Підлесненської, Себинської, Троїцької сільських та Новоодеської міської ради;

- заборонити Міністерству аграрної політики та продовольства України затверджувати товариству з обмеженою відповідальністю «СМГ «Буг» ліміти на полювання в межах мисливських угідь у Новоодеському районі Миколаївської області;

- заборонити Державному агентству лісових ресурсів України та Миколаївському обласному управлінню лісового та мисливського господарства видавати товариству з обмеженою відповідальністю «СМГ «Буг» дозволи на добування мисливських тварин (ліцензії та відстрільні картки) в межах мисливських угідь у Новоодеському районі Миколаївської області;

- заборонити Миколаївському обласному управлінню лісового та мисливського господарства та Миколаївській обласній державній адміністрації погоджувати товариству з обмеженою відповідальністю «СМГ «Буг» пропускну спроможність зазначених мисливських угідь.

За твердженням прокурора, невжиття заходів до заборони товариству з обмеженою відповідальністю «СМГ «Буг» та будь-яким іншим особам використовувати мисливські угіддя на території Новоодеського району загальною площею 8084,38 га може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення господарського суду, спрямоване саме на припинення незаконного використання цих мисливських угідь, а продовження їх незаконного використання впродовж часу розгляду справи унеможливить поновлення порушених інтересів держави шляхом збереження існуючих природних комплексів та повернення їх позивачу у належному стані, який мав місце до їх незаконного надання та використання.

Необхідність заборони відповідним органам виконавчої влади затверджувати, погоджувати та видавати товариству з обмеженою відповідальністю «СМГ «Буг» дозвільні документи для здійснення полювання в межах відповідних угідь пов`язана зі збереженням кількісного та якісного складу диких тварин в межах мисливських угідь.

Товариство з обмеженою відповідальністю «СМГ «Буг» проти забезпечення позову заперечило. Відповідач-2 вважає, що:

- об`єкти природо-заповідного фонду не входять до складу мисливських угідь. Крім того площа об`єктів природо-заповідного фонду складає 598 га, натомість площа мисливських угідь - 8084,38 га, що свідчить про безпідставність заборони здійснення діяльності на всій території мисливських угідь, а самі об`єкти природо-заповідного фонду відносяться до ландшафтних та ботанічних пам`яток, що свідчить про необґрунтованість доводів про завдання шкоди тваринному світу та унеможливлення відтворення природного балансу видів диких тварин;

- заборона затверджувати ліміти на полювання, видавати дозволи на добування мисливських тварин, погоджувати пропускну спроможність угідь не стосується ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, і на цей час відповідні ліміти і дозволи уже отримані.

Згідно із статтею 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, серед іншого, позов забезпечується: накладанням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; встановленням обв`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Суд може застосовувати кілька заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому оцінка факту істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення повинна здійснюватись не тільки за критерієм пов`язаності і співмірності заходів забезпечення позову з заявленими вимогами, а також виходячи з фактичних обставин, які можуть свідчити про неправомірність поведінки відповідача та порушення прав позивача.

Ці фактичні обставини підлягають наведенню у заяві про забезпечення позову. Заява повинна містити не тільки загальний опис відносин сторін, а повинна стосуватись конкретних порушень, з метою упередження негативних наслідків, від яких слід застосувати заходи забезпечення позову.

Оцінюючи співмірність заходів забезпечення позову з заявленими позовними вимогами суд виходить з такого.

Правові, економічні та організаційні засади діяльності юридичних і фізичних осіб у галузі мисливського господарства та полювання визначає Закон України «Про мисливське господарство та полювання» від 22.02.2000 № 1478-III (далі - Закон), який забезпечує рівні права усім користувачам мисливських угідь у взаємовідносинах з органами державної влади щодо ведення мисливського господарства, організації охорони, регулювання чисельності, використання та відтворення тваринного світу.

Мисливськими угіддя, у розумінні Закону, є ділянки суші та водного простору, на яких перебувають мисливські тварини і які можуть бути використані для ведення мисливського господарства. Мисливське господарство як галузь - це сфера суспільного виробництва, основними завданнями якого є охорона, регулювання чисельності диких тварин, використання та відтворення мисливських тварин, надання послуг мисливцям щодо здійснення полювання, розвиток мисливського собаківництва.

Користувачами мисливських угідь є спеціалізовані мисливські господарства, інші підприємства, установи та організації, в яких створені спеціалізовані підрозділи для ведення мисливського господарства з наданням в їх користування мисливських угідь.

Отже, метою використання мисливських угідь є охорона, регулювання чисельності диких тварин, використання та відтворення мисливських тварин, надання послуг мисливцям щодо здійснення полювання, розвиток мисливського собаківництва.

Приписи ст. 22 Закону визначають порядок надання мисливських угідь у користування, що передбачає наявність згоди власників або користувачів земельних ділянок, на яких ведеться мисливське господарство.

Оскільки землевласники чи землекористувачі не є власниками мисливських тварин, які перебувають у стані природної волі, ведення мисливського господарства на земельній ділянці без їх згоди (власників або користувачів), тобто добування таких мисливських тварин не матиме правовим наслідком унеможливлення чи ускладнення виконання рішення суду про неправомірність надання мисливських угідь (у разі задоволення позову).

Також є сумнівними доводи прокурора про те, що використання мисливських угідь впродовж часу розгляду справи унеможливить поновлення порушених інтересів держави шляхом збереження існуючих природних комплексів та повернення їх позивачу у належному стані, який мав місце до їх незаконного надання та використання. Як зазначено судом вище, мисливське господарство як галузь - це сфера суспільного виробництва, основними завданнями якого є охорона, регулювання чисельності диких тварин, використання та відтворення мисливських тварин, надання послуг мисливцям щодо здійснення полювання, розвиток мисливського собаківництва.

Саме з метою забезпечення охорони і регулювання чисельності диких тварин, їх відтворення запроваджені ліміти на полювання та дозволи на добування мисливських тварин. З огляду на це, застосування таких заходів забезпечення позову, як: заборони затверджувати товариству з обмеженою відповідальністю «СМГ «Буг» ліміти на полювання в межах мисливських угідь, заборони видавати товариству з обмеженою відповідальністю «СМГ «Буг» дозволи на добування мисливських тварин, заборони погоджувати товариству з обмеженою відповідальністю «СМГ «Буг» пропускну спроможність мисливських угідь, може призвести до порушення природних комплексів, а не навпаки.

Не можуть бути також підставою для вжиття заходів забезпечення позову доводи прокурора про те, що до складу мисливських угідь ввійшли 5 об`єктів природно-заповідного фонду України, а тому діяльність з ведення мисливського господарства на їх території завдасть суттєвої шкоди державним і громадським інтересам щодо збереження об`єктів природно-заповідного фонду. Входження цих об`єктів до складу мисливських угідь не визнається товариством з обмеженою відповідальністю «СМГ «Буг», і, відповідно, ведення на них мисливського господарства. Отже, відсутність ведення мисливського господарства на об`єктах природно-заповідного фонду не є спірною, що виключає необхідність вжиття будь-яких заходів забезпечення позову щодо цих об`єктів.

Також суд погоджується з доводами товариства з обмеженою відповідальністю «СМГ «Буг» про те, що площа об`єктів природо-заповідного фонду, навіть у разі входження до складу мисливських угідь, складає 598 га, натомість площа мисливських угідь - 8084,38 га, що свідчить про безпідставність заборони здійснення діяльності на всій території мисливських угідь.

З урахуванням наведеного вище, заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 136-140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити першому заступнику прокурора Миколаївської області у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала набрала законної сили 03.10.2019.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана в порядку, передбаченому підпунктом 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, протягом 10 днів з дня її підписання суддею.

Повний текст ухвали виготовлено 10.10.2019.

Суддя С. А. Ковтун