ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.10.2019 Справа № 905/1083/19

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Зекунова Е.В., за участю секретаря судового засідання Поліщук А.І., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамресурс" про стягнення штрафу в розмірі 77 095,00 грн.

За участю представників сторін:

від позивача (в режимі відеоконференції)- Яковчук О.Д.(за довіреністю);

від відповідача - не з`явились;

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до господарського суду Донецької області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамресурс" про стягнення штрафу в розмірі 77 095,00 грн.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 19.06.2019 року за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/1083/19 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання призначено на 17.07.2019.

10.07.2019 від представника відповідача надійшли пояснення по справі.

17.07.2019 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач проти позову заперечує, вважає, що позивачем не надано належних доказів, які обґрунтовують його вимоги.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 17.07.2019 відкладено розгляд справи на 31.07.2019.

29.07.2019 від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 31.07.2019 призначено справу № 905/1083/19 до розгляду в порядку загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження, продовжено строк розгляду справи № 905/1083/19 на стадії підготовчого провадження на тридцять днів до 15.09.2019, підготовче засідання призначено на 11.09.2019.

11.09.2019 від представника відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 11.09.2019 закрито підготовче провадження у справі №905/1083/19 та призначено розгляд справи по суті на 01.10.2019.

01.10.2019 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд відмовляє у задоволенні клопотання, оскільки вважає за можливе розглянути спір за наявними в справі матеріалами.

Представник позивача у судове засідання 01.10.2019 з`явився, наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, пор дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Статтями 42 та 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд вважає за можливе розглянути спір в порядку ст. 202 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а неявка належним чином повідомлених сторін істотним чином не впливають на таку кваліфікацію.

У пункті 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз`яснено, що у випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. З огляду на вищевикладене, господарський суд розглядає справу в порядку ст.ст.80, 178 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Згідно із ст. 222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

06 грудня 2018 року згідно залізничної накладної №53204251 Товариством з обмеженою відповідальністю "КЕРАМРЕСУРС" зі станції Костянтинівка Донецької залізниці на адресу ОАО "Брестский комбінат строительных материалов", станція призначення Брест-Восточный Республика Беларусь, вагоном № 61083754 було відправлено вантаж: глина вогнетривка, маса нетто 70200 кг., тара 23200 кг., вантажопідйомність вагону - 70300 кг.

14 грудня 2018 року на станції Здолбунів Львівської залізниці на підставі показників тензометричної ваги та акту загальної форми №1206 даний вагон був відчеплений для комісійного зважування на статичній вазі.

Результати комісійного зважування було зафіксовано у комерційному акті №350002/144 від 14.12.2018, складено працівниками станції Здолбунів.

Згідно показників ваги даний вагон навантажено понад норму, що в свою чергу загрожувало безпеці руху у відповідності до Правил технічної експлуатації вагонів розділ 15 п.15.27.

У відповідності до п. 1.1 Інструкції про взаємодію посадових осіб митних органів, що здійснюють митні процедури з товарами (вантажами), переміщуваними залізничними вантажними поїздами, і працівників залізниць України (далі Інструкція), затвердженої наказом Державної митної служби Міністерства транспорту та зв`язку від 18.09.2008 року № 1019/1143 цю Інструкцію розроблено з метою узгодження дій посадових осіб митних органів, що здійснюють митні процедури з товарами (вантажами), переміщуваними залізничними вантажними поїздами, і працівників залізниць України, визначення їх прав, функціональних обов`язків і відповідальності.

При цьому, положенням пункту 2.16 Інструкції визначено, що працівники залізниць не мають права видавати товари (вантажі), що перебувають під митним контролем, виконувати з ними будь-які операції (навантаження, вивантаження, перевантаження, усунення пошкоджень упаковки, розпакування, упакування, перепакування або зміну ідентифікаційних знаків чи маркування, нанесених на упаковку) без дозволу митниці.

20.12.2018 з дозволу митного поста "Рівне" Рівненської митниці ДФС вантаж у кількості 3550 кг з вагону №61083754 перевантажено у вагон №66767344 і відправлено на станцію призначення.

15.03.2019 Відповідачу направлено претензію з пропозицією сплатити штраф у добровільному порядку. 08.04.2019 на адресу Позивача надійшла відповідь на претензію за №34 від 04.04.2019, якою Відповідач відхиляє претензію як безпідставну та необґрунтовану. Перш за все, необґрунтованість претензії Відповідача мотивує тим, що відомості зазначені в акті загальної форми від 14.12.2018 №1206 та відомості зазначені в акті загальної форми від 20.12.2018 №593 відрізняються. Однак з цією позицією варто не погодитись, оскільки акт загальної форми №1206 від 14.12.18 складено для засвідчення обставини відчеплення вагону для контрольного комісійного переважування на вазі, оскільки на підставі показників ваги (зважування в русі) виникла підозра про перевантаження вагону. Результатом контрольного комісійного зважування та засвідченням обставини перевантаження вагону' є комерційний акт №350002/144, який складено відповідно до СМГС та Правил складання актів. Акт загальної форми №593, про який зазначає Відповідач засвідчує, нарахування додаткових платежів під час затримки вагону, що не є предметом спору даної позовної заяви. Також позиція Відповідача, що даний випадок не підпадає під комерційну несправність нічим не підтверджена. Твердження Відповідача про безпідставність нарахування плати за маневрову роботу, плати за користування вагонами, роботу МЧ, збір за зберігання вантажу, платіж за повідомлення не заслуговують уваги, оскільки предметом даного позову є стягнення штрафу за завантаження вагону понад його вантажопідйомність, а не стягнення додаткових платежів. Зважування на станції Здолбунів підтверджено витягом з книги ГУ-78 (витяг додається).

Відповідно до § 3 статті 16 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) відправник сплачує перевізнику неустойку, якщо після укладення договору перевезення перевізник виявить неправильність, неточність або неповноту вказаних відправником в накладній даних і при цьому встановлює, що: 3) при завантаженні вантажу відправником було допущено перевантаження вагона поза його вантажопідйомність.

У статті 29 СМГС передбачено, що перевізник складає комерційний акт, якщо при перевірці вантажу під час його перевезення або видачі констатує невідповідність маси вантажу відомостям, зазначеним в накладній.

Неустойка по пункту 3 стягується відповідно до статті 31 "Плата провізної плати та неустойки" СМГС у п`ятикратному розмірі провізної плати за перевезення надлишку маси вантажу. Провізна плата надлишку становить 15419,00 грн. Таким чином розмір штрафу становить 77095, 00 грн.

Вважаючи порушеним своє право, як перевізника, позивач просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕРАМРЕСУРС" на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» штраф у сумі 77095,00 грн.

Предметом спору у даній справі є вимога про стягнення з відповідача 77 095,00 грн. штрафу за невідповідність маси вантажу у вагоні відомостям, зазначеним у накладній

Згідно із статтею 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі статтею 908 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Як передбачено ст. 908 ЦК України, перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч. 3 ст. 909 ЦК України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Статтею 3 Закону України "Про залізничний транспорт" визначено, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із Закону України "Про транспорт", Закону України "Про залізничний транспорт", Статуту залізниць України та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статут залізниць України, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 N 457, визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом.

Відповідно до пункту 4 статті 1 Статуту залізниць України (далі - Статут) перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Враховуючи вимоги Закону України "Про приєднання України до Протоколу від 3 червня 1999 року, що стосується змін Конвенції про міжнародні залізничні перевезення (КОТІФ) від 9 травня 1980 року" та те що, Україна приєдналась 05.06.1992 до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 при вирішенні спорів, пов`язаних з перевезенням вантажів у міжнародному залізничному сполученні, слід застосовувати приписи Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - Угода).

Відповідно до § 1 статті 2 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення на умовах цієї Угоди здійснюється перевезення вантажів в прямому міжнародному вантажному сполученні між станціями, зазначеними в § 2 статті 3 за накладними, передбаченими цією Угодою, і тільки по мережі доріг-учасників цієї Угоди. Ця Угода має обов`язкову силу для залізниць, відправників та отримувачів вантажів і діє незалежно від державної належності сторін договору перевезення.

Судом встановлено, що договірні відносини виникли у Залізниці з резидентом України ТОВ «Керамресурс» відносно міжнародного сполучення, у зв`язку з чим норми цієї Угоди мають обов`язкову силу для обох учасників спору.

За § 3 ст. 14 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення договір перевезення оформлюється накладною єдиного зразка.

Отже, накладна ЦИМ/СМГС № 53204251 від 06.12.2018 є договором на перевезення вантажів залізничним транспортом у міжнародному сполученні.

Згідно ст. 19 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення визначення маси вантажу здійснюється відповідно до правил перевезення вантажу. В даному випадку слід керуватись Правилами приймання вантажів до перевезень, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 861/5082 (далі - Правила приймання вантажів).

За правилами § 1 ст. 16 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення відправник несе відповідальність за правильність відомостей і заяв, зазначених ним у накладній. Він несе відповідальність за всі наслідки неправильного, неточного або неповного зазначення цих відомостей і заяв, а також від того, що вони внесені у невідповідну графу накладної.

Відповідно до § 3 статті 16 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) відправник сплачує перевізнику неустойку, якщо після укладення договору перевезення перевізник виявить неправильність, неточність або неповноту вказаних відправником в накладній даних і при цьому встановлює, що: 3) при завантаженні вантажу відправником було допущено перевантаження вагона поза його вантажопідйомність.

Неустойка за пунктом 3 цього параграфу стягується відповідно до приписів статті 31 «Сплата провізних платежів і неустойок» в п`ятикратному розмірі провізної плати за перевезення надлишку маси вантажу, що належить перевізнику, який виявив цей надлишок.

Пунктом 1 § 1 ст. 29 Угоди встановлено, що Перевізник складає комерційний акт, якщо при перевірці вантажу під час його перевезення або видачі констатує невідповідність маси вантажу відомостям, зазначеним у накладній.

Судом встановлено, що констатація невідповідності маси вантажу у вагоні №61083754 відомостям зазначеним у накладній №53204251, встановлена при проведенні перевірки на станції Здолбунів Львівської залізниці, про що складено комерційний акт №350002/144 від 14.12.2018.

Згідно змісту комерційного акту №350002/144, при комісійній перевірці вагона №61083754 на 150 тонних електронних тензометричних вагонних вагах на підставі акту загальної форми №1206 від 14.12.2018 встановлено, що маса брутто становить 95300, при цьому тара - 23200 та нетто 72100 кг, тобто надлишок проти документу складає 1900 кг. Вагон завантажений понад вантажопідйомність вагону на 1800 кг, що загрожує безпеці руху потягів та є порушенням глави 1 розділу 4 пункту 4.1 додатку 3 до СМГ. Вагон затримано, направлене оперативне повідомлення.

Комісійне переважування здійснив комерційний агент ОСОБА_1 , в присутності начальника станції Здолбунів - ОСОБА_4, приймальника поїздів ОСОБА_2 , ВОХР ОСОБА_3

Акт підписаний начальником станції Здолбунів - ОСОБА_4, комерційним агентом ОСОБА_1 та приймальником поїздів ОСОБА_2 .

За приписами п. 3 § 3 ст. 16 Угоди Відправник сплачує перевізнику неустойку, якщо після укладення договору перевезення перевізник виявляє неправильність, неточність чи неповноту зазначених відправником в накладній відомостей і заяв і при цьому встановлює, що при навантаженні вантажу відправником був допущений перевантаження вагона понад його вантажопідйомності

Неустойка по пункту 3 § 3 ст. 16 Угоди стягується відповідно до статті 31 "Плата провізної плати та неустойки" у п`ятикратному розмірі провізної плати за перевезення надлишку маси вантажу.

Згідно розрахунку позивача провізна плата надлишку вантажу масою 1900 кг у вагоні №61083754 складає 15419,00 грн. Таким чином, розмір штрафу, який позивач просить стягнути з відповідача становить 77 095, 00 грн. (15419,00 х 5 = 77095, 00).

Відповідач проти позову заперечував, оскільки вважає, що факт невідповідності маси вантажу у вагоні №61083754, відправленого відповідачем, зафіксовано позивачем у комерційному акті № 350002/144 від 14.12.2018, який складено залізницею з порушенням вимог Правил складання актів.

Цей акт не містить підпису начальника вантажного району (завідувача вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), тому він не може вважатися належним та допустимим доказом у цій справі.

У відповіді на відзив та у судових засіданнях Позивач зазначав, що Правила складання актів при міжнародному перевезенні вантажів не застосовується, тому вимоги пункту 10 цих Правил у спірних правовідносинах не підлягають застосуванню.

Так, відповідно до п. 35.2 Додатку 1 до Угоди «Правила перевезення вантажів» комерційний акт підписується представниками перевізника і представником отримувача вантажу, якщо він брав участь у перевірці вантажу.

Пунктом 18.4 Службової інструкції до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення "Пояснення по заповненню комерційного акта" передбачено, що комерційний акт повинен складатися в точній відповідності до "Пояснення по заповненню комерційного акта". Станція, що склала комерційний акт, зобов`язана внести в графу накладної "Комерційний акт" всі відомості, передбачені цією графою і засвідчити їх підписом працівника станції і накладенням свого календарного штемпеля.

Згідно доводів Позивача, пункт 10 Правил складання актів у даному випадку не застосовується, оскільки лише Додаток 1 до СМГС та Службова інструкція до СМГС регулює питання підписантів комерційного акту.

Проте, суд вважає доводи позивача в цій частині помилковими, такими, що не ґрунтуються на нормах права з огляду на наступне.

За змістом статті 5 «Застосування національного законодавства» Угоди при відсутності відповідних положень у цій Угоді, застосовується національне законодавство тієї Сторони, в якій правомочна особа реалізує свої права.

Пунктом 1 Службової інструкції до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення встановлено, що перевезення вантажів в прямому міжнародному залізничному сполученні між залізницями - учасницями Угоди здійснюються на основі положень, передбачених в Угоді, а також в документах, зазначених в статті 35 Угоди. При відсутності необхідних положень в Угоді і в вищевказаних документах застосовуються положення, викладені у внутрішніх законах і правилах тієї країни, по залізницях якої здійснюється перевезення.

Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення, Додаток 1 до Угоди «Правила перевезення вантажів» чи Службова інструкції до Угоди не містять положень, які регламентують перелік осіб-працівників залізниці, які мають право підписувати комерційні акти в силу їх посадового становища.

Тому при вирішенні цього спору суд має наряду із приписами Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення застосовувати положення, викладені у внутрішніх законах і правилах України, зокрема у Статуті залізниць України та Правилах складання актів (стаття 129 Статуту) затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334.

За змістом статей 2, 3 Статуту залізниць України цим Статутом визначаються обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту. Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування.

Статтею 6 Статуту залізниць України унормовано, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами (стаття 105 Статуту залізниць України).

Статтею 122 Статуту залізниць України передбачено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

За змістом статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Згідно з пунктом 10 Правила складання актів комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Отже, у пункті 10 цих Правил визначено перелік осіб-працівників залізниці, які мають право підписувати комерційні акти в силу їх посадового становища (начальник станції (його заступник) і начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), а також працівники залежно від обставин їх особистої участі у перевірці вантажу, який прибув на станцію залізниці. За наявності трьох підписів зазначених працівників залізниці комерційний акт вважатиметься таким, що складений згідно з вимогами пункту 10 Правил складання актів.

Таким чином, у наведеному пункті імперативно визначено суб`єктний склад працівників залізниці, які є уповноваженими особами на підписання комерційних актів, однак зазначена норма не виключає можливості залучення до складання комерційного акта й інших працівників залізниці поряд з особами, підписи яких є обов`язковим реквізитами комерційного акта.

За змістом частин 1, 3 статті 64 та частини 3 статті 65 Господарського кодексу України підприємство як організаційна форма господарювання, може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо) та самостійно визначає свою організаційну структуру, чисельність працівників та штатний розпис. Керівництво підприємством здійснюється його керівником, який призначається (обирається) власником (власниками) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядову раду такого підприємства (у разі її утворення) та відповідно до статуту є посадовою особою цього підприємства з правом розподілу обов`язків між працівниками підприємства.

У разі, коли в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено у пункті 10 Правил складання актів

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеній у постанові від 23.11.2018 у справі № 916/2450/17, а також у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.05.2018 у справі № 916/2001/17, від 23.06.2018 у справі № 916/1993/17.

Як уже зазначалося, комерційний акт №350002/144 від 14.12.2018 підписали працівники залізниці: начальник станції Здолбунів - ОСОБА_4, комерційни агент ОСОБА_1 та приймальник поїздів ОСОБА_2 .

Проте, матеріали справи не містять наказів керівника АТ «Українська залізниця» чи керівника регіональної філії «Львівська залізниця» щодо уповноваження працівників залізниці комерційного агента ОСОБА_1 та приймальника поїздів ОСОБА_2 на підписання від імені залізниці комерційних актів з метою дотримання вимог пункту 10 Правил складання актів.

Дослідивши обставини справи та надавши оцінку зібраним у справі доказам, суд вважає, що факт невідповідності маси вантажу, відправленого відповідачем, зафіксовано позивачем у комерційному акті № 350002/144 від 14.12.2018 складено залізницею без дотриманням вимог Правил складання актів виходячи із того, що такий акт не містить підпису начальника вантажного району (завідувача вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і підписання цього акта двома працівниками залізниці за недоведеності виконання цими особами функцій саме зазначеної посадової особи - начальника вантажного району (завідувача вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) наведеного дефекту не усуває.

Дійсно, п. 10 Правил складання актів передбачає, що у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці. Але залучені вони можуть бути поряд з трьома уповноваженими підписантами, що обов`язково повинні засвідчити акт, а не замість них.

Відтак, суд вважає, що через недоліки оформлення наявний в матеріалах справи комерційний акт № 350002/144 від 14.12.2018 не може вважатися належними і достовірними доказами у розумінні ст.ст.76, 78 Господарського процесуального кодексу України. Цей висновок щодо застосування норм матеріального права (п.10 Правил складання актів) при здійснення оцінки наявних доказів узгоджується з релевантною для даного випадку позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 23.11.2018 у справі №916/2450/17, врахування якої визначено ч.4 ст.236 цього Кодексу.

Крім того, суд звертає увагу, що обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, 06 грудня 2018 року згідно залізничної накладної №53204251 ТОВ "Керамресурс" зі станції Костянтинівка Донецької залізниці на адресу ОАО "Брестский комбінат строительных материалов", станція призначення Брест-Восточный Республика Беларусь, вагоном № 61083754 було відправлено вантаж: глина вогнетривка, маса нетто 70200 кг.

14 грудня 2018 року на станції Здолбунів Львівської даний вагон був відчеплений для комісійного зважування на статичній вазі.

Невідповідність маси вантажу у вагоні №61083754 відомостям зазначеним у накладній №53204251 зафіксована позивачем у комерційному акт №350002/144 від 14.12.2018.

Згідно змісту комерційного акту №350002/144, при комісійній перевірці вагона №61083754 на 150 тонних електронних тензометричних вагонних встановлено, що маса нетто становить 72100 кг, тобто надлишок проти документу складає 1900 кг.

20 грудня 2018 року вантаж (нетто) у кількості 3550 кг з вагону №61083754 позивачем було перевантажено у вагон №66767344 і згідно накладної № 36431096 відправлено на станцію призначення.

Шляхом арифметичного підрахунку судом встановлено, що внаслідок відвантаження позивачем 20.12.2018 з вагону №61083754 з наявним у ньому товаром нетто 72100 кг вантажу у кількості 3550 кг, у ньому мало залишитися 68 600 кг.

Проте, згідно наявної у матеріалах справи залізничної накладної (досилочної відомості) №36343036, після часткового розвантаження, залишок вантажу у вагоні №61083754 нетто 70200 кг був відправлений на станцію призначення.

Параграфом 1 статті 16 «Відповідальність за відомості, внесені в накладну» Угоди Відправник забезпечує правильність відомостей і заяв, зазначених ним у накладній. Він несе відповідальність за всі наслідки від неправильного, неточного або неповного зазначення цих відомостей і заяв, а також від їх внесення в невідповідну графу накладної. Якщо відповідно до положень цієї Угоди перевізник записує в накладну вказівки відправника, то вважається, що він діє від імені відправника, якщо не буде доведено протилежне.

Згідно вищезазначеного припису Угоди, перевізник вносячи відомості до накладних № 36431096 та №36343036 мав забезпечити правильність відомостей і заяв, зазначених ним у цих накладних, зокрема мав вірно зазначити масу вантажу у вагонах №61083754 та №66767344.

Але, як встановлено судом, відомості зазначені позивачем у комерційному акті №350002/144 від 14.12.2018 та залізничних накладних № 36431096 та №36343036 від 20.12.2018 не відповідають фактичним обставинам справи, тому не можуть вважатися належними і достовірними доказами у розумінні ст.ст.76, 78 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до статті 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, виходячи зі змісту ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. При цьому, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством). Відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Згідно ст.ст. 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Усупереч вказаним нормам, позивач не надав господарському суду належних та допустимих доказів, які доводять порушення його певного суб`єктивного права як перевізника та засвідчують факт перевезення надлишку маси вантажу Товариством "Керамресурс".

Недоведеність АТ «Українська залізниця» факту порушення його права Товариством "Керамресурс" у спірних правовідносинах унеможливлює задоволення цього позову.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р I Ш И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамресурс" про стягнення штрафу в розмірі 77 095,00 грн. - відмовити повністю.

Витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921, 00 грн. залишити за Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено у судовому засіданні 01 жовтня 2019 року.

Повний текст рішення складено та підписано 07.10.2019.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Е.В. Зекунов