ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2019 р. Справа№ 911/1333/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Майданевича А.Г.

при секретарі: Добрицька В.С.

за участю представників сторін:

від прокуратури: Тітова О.В.;

від позивача 1: не з`явився;

від позивача 2: не з`явився;

від відповідача: Максименко К.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.06.2019 року

у справі № 911/1333/19 (суддя Щербаков С.О.)

за позовом Першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі: Територіальної громади с. Тарасівка в особі Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області,

Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) "Віночок" Тарасівської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алекс Ост"

про стягнення 61 293,34 грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

До Господарського суду Київської області звернувся Перший заступник керівника Києва-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Територіальної громади с. Тарасівка в особі Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) "Віночок" Тарасівської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алекс Ост" про стягнення завданих збитків у розмірі 61 293,34 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що перелік та об`єми фактично виконаних будівельних робіт з капітального ремонту ДНЗ «Віночок» Тарасівської сільської ради за договором підряду № 79 від 14.12.2016 є такими, що частково не відповідають видам та обсягам визначеними проектно-кошторисною документацією та первинною звітною документацією, а вартість, яка в них розрахована, не відповідає вартості фактично виконаних будівельних робіт з капітального ремонту об`єкта дослідження в прямих витратах.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.06.2019 матеріали позовної заяви Першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області з доданими до неї документами передано за територіальною підсудністю до господарського суду міста Києва.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2019 позов Першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Територіальної громади с. Тарасівка в особі Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) "Віночок" Тарасівської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області повернуто без розгляду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що прокурором у позовній заяві не зазначено в чому саме полягає неможливість позивачів звернутися з відповідним позовом про стягнення коштів у розмірі 61 293,34 грн., враховуючи що позивачі мають підстави і можливість самостійно захищати свої права.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, перший заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.06.2019 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у спірних правовідносинах вбачається саме нездійснення суб`єктом владних повноважень покладених на нього законом обов`язків, а саме у тому, що уповноважений суб`єкт за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертався. Зокрема, постановою слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області Тарасівську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області було визнано потерпілою в межах кримінального провадження у зв`язку з заподіянням їй майнової шкоди. Саме в межах даного кримінального провадження було встановлено нанесення збитків на суму 61 293,34 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №911/1333/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Дідиченко М.А., суддів Пашкіна С.А., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2019 відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи 09.09.2019 року.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2019 року № 09.1-08/3473/19 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. у відпустці.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2019 року для розгляду справи №911/1333/19 сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Дідиченко М.А., судді - Майданевич А.Г., Руденко М.А.

У судове засідання 09.09.2019 року не з`явились представники позивачів, про поважні причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2019 відкладено розгляд справи до 09.10.2019.

Явка представників сторін у судове засідання

Представники позивачів у судове засідання 09.10.2019 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки позивачі були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, явка сторін не визнавалася обов`язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, Північний апеляційний господарський суд дійшов до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 09.10.2019.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Перший заступник керівника Києва-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Територіальної громади с. Тарасівка в особі Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) "Віночок" Тарасівської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алекс Ост" про стягнення 61 293,34 грн.

В обґрунтування порушення інтересів держави прокурор зазначає, що оскільки посадовими особами Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, як замовником робіт, яка є власником дошкільного навчального закладу (ясла-садок) "Віночок", а також відділом освіти Києво-Святошинської районної державної адміністрації, який здійснює реалізацію державної політики у галузі освіти, зміцнення матеріальної бази навчальних закладів регіону не було вжито жодних заходів щодо стягнення з відповідача завданих збитків, то з позовом в інтересах держави звертається керівник Києва-Святошинської місцевої прокуратури.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2019 позов Першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Територіальної громади с. Тарасівка в особі Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) "Віночок" Тарасівської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області залишено без розгляду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що прокурором у позовній заяві не зазначено в чому саме полягає неможливість позивачів звернутися з відповідним позовом про стягнення коштів у розмірі 61 293,34 грн., враховуючи що позивачі мають підстави і можливість самостійно захищати свої права.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За змістом частини 3 статті 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Статтею 53 ГПК України визначено участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Колегія суддів зауважує, що передумовою участі органів та осіб, передбачених статтею 53 ГПК України, в господарському процесі в будь-якій із п`яти форм є набуття ними господарського процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.

На відміну від осіб, які беруть участь у справі (позивач, відповідач, третя особа, представник), відповідні органи та особи повинні бути наділені спеціальною процесуальною правоздатністю, тобто здатністю мати процесуальні права та обов`язки органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Така процесуальна правоздатність настає з моменту виникнення у цих осіб відповідної компетенції або передбачених законом повноважень. Необхідною умовою такої участі є норми матеріального права, які визначають випадки такої участі, тобто особи, перелічені статтею 53 ГПК України, можуть звернутися до суду із позовною заявою або беруть участь в процесі лише у випадках, чітко встановлених законом.

Так, відповідно до частин 3-5 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, п. 27).

Водночас є категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Положення п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Так, відповідно до частини 1, абзацу 1 частини 3 та абзацу 1 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що прокурор має право звернутися до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або в інтересах держави з позовом, в якому зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або з позовом в інтересах держави, зазначивши про відсутність у відповідного органу повноважень щодо звернення до господарського суду. При цьому у будь-якому разі наявність підстав для представництва інтересів держави має бути обґрунтована прокурором у позовній заяві відповідно до приписів наведених норм.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтерес держави" висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що "інтерес держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Ці міркування Конституційний Суд зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак висловлене Судом розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону "Про прокуратуру".

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи N806/1000/17).

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

(1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

(2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Колегія суддів звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі №924/1237/17).

У справі, що переглядається, звертаючись із позовною заявою в інтересах держави, прокурор зазначив про наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді з огляду на те, що посадовими особами Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, як замовником робіт, та яка є власником дошкільного навчального закладу (ясла-садок) "Віночок", а не було вжито жодних заходів щодо стягнення з відповідача завданих збитків, завданих у зв`язку з тим, що перелік та об`єми фактично виконаних будівельних робіт з капітального ремонту ДНЗ «Віночок» Тарасівської сільської ради за договором підряду № 79 від 14.12.2016 є такими, що частково не відповідають видам та обсягам визначеними проектно-кошторисною документацією та первинною звітною документацією, а вартість, яка в них розрахована, не відповідає вартості фактично виконаних будівельних робіт з капітального ремонту об`єкта дослідження в прямих витратах.

Колегія суддів погоджується з твердженням скаржника про те, що підставою звернення прокурора з позовною заявою став саме факт нездійснення Тарасівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області та Дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) "Віночок" Тарасівської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області, як органами, уповноваженими здійснювати функції у спірних відносинах, покладених на них законом обов`язків із захисту державних інтересів з метою стягнення збитків.

Разом з тим, із наведених вище положень процесуального законодавства вбачається, що представництво у суді законних інтересів здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює або неналежно здійснює захист своїх інтересів.

Колегією суддів враховано, що невжиття Тарасівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області тривалий час належних та вичерпних дій щодо стягнення збитків, є порушенням інтересів територіальної громади с. Тарасівка та держави в цілому.

Стосовно посилань суду першої інстанції на те, що прокурором не доведено неможливості реалізації такого захисту самими позивачами, слід зазначити наступне.

Наведені вище положення законодавства передбачають, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Отже, достатньою підставою для звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкту владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, є, зокрема, нездійснення чи здійснення неналежним чином вказаними органами такого захисту самостійно.

При цьому, можливість чи неможливість самостійного звернення вказаних органів до суду жодним чином не впливає на наявність підстав для представництва інтересів держави в суді прокуратурою.

Ключовим для встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суд прокуратурою є саме доведення обставин нездійснення чи неналежного здійснення відповідним органом захисту інтересів держави, а не неможливість реалізації такого захисту самим позивачем.

Стосовно висновку суду першої інстанції про те, що позивачі мають підстави та можливість для самостійного захисту своїх прав, слід зазначити, що наведене жодним чином не свідчить про вжиття Тарасівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області або Дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) "Віночок" Тарасівської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області таких заходів, а, як вже було вказано, саме нездійснення чи неналежне здійснення відповідним органом захисту інтересів держави є підставою для представництва цих інтересів в суді прокуратурою.

За таких обставин, звертаючись до суду із цим позовом, прокурор відповідно до вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та статті 53 ГПК України обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, визначив, у чому саме полягає порушення інтересів держави та правильно визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

За таких обставин, враховуючи нездійснення позивачами захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, незвернення до суду із відповідним позовом, колегія суддів погоджується із доводами, наведеними прокурором у апеляційній скарзі, про те, що у даному випадку прокурором обґрунтовано наявність підстав для звернення до суду з цим позовом в інтересах держави в особі Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) "Віночок" Тарасівської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області, а тому висновки суду першої інстанції про повернення позовної заяви без розгляду є помилковими, а відтак - оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа - передачі до суду першої інстанції.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 16.08.2018 у справі № 910/21265/17, від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18, від 05.02.2019 у справі № 910/7813/18, від 26.02.2019 у справі № 905/803/18, від 05.11.2018 у справі № 910/4345/18, від 17.10.2018 у справі № 910/11919/17, від 22.01.2019 у справі № 906/753/17, та правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

За таких обставин, враховуючи нездійснення позивачами захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, незвернення до суду із відповідним позовом, колегія суддів погоджується із доводами, наведеними прокурором у апеляційній скарзі, про те, що у даному випадку прокурором обґрунтовано наявність підстав для звернення до суду з цим позовом в інтересах держави в особі Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) "Віночок" Тарасівської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області, а тому висновки суду першої інстанції про повернення позовної заяви без розгляду є помилковими, а відтак - оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа - передачі до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Частиною 3 ст. 271 ГПК України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладені обставини колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали було порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню, а справа підлягає передачі на розгляд Господарського суду міста Києва.

У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору повинен бути здійснений судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 280, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.06.2019 року у справі № 911/1333/19 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.06.2019 року у справі № 911/1333/19 скасувати.

3. Матеріали справи № 911/1333/19 передати на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 15.10.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

А.Г. Майданевич