ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2019 р. Справа№ 910/9961/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

Секретар судового засідання: Майданевич Г.А.

За участю представників учасників процесу згідно протоколу судового засідання від 30.09.2019.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу QUICKOM LIMITED (КВІККОМ ЛІМІТЕД) на рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2019 у справі № 910/9961/16 (суддя Грєхова О.А., м. Київ, повний текст рішення складено 18.03.2019)

за позовом QUICKOM LIMITED (КВІККОМ ЛІМІТЕД), м. Нікосія, Республіка Кіпр

до 1) Національного банку України, м. Київ

2) публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива", м. Київ

про розірвання кредитного договору № 38 від 06.05.2014

ВСТАНОВИВ:

QUICKCOM LIMITED (КВІККОМ ЛІМІТЕД) (надалі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Національного банку України (надалі - відповідач-1), Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" (надалі- відповідач-2) про розірвання кредитного договору № 38 від 06.05.2014.

Позивач, з посиланням на приписи статті 651, 652 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України), зазначав, що після укладення відповідачами кредитного договору відбулася істотна зміна обставин у вигляді введення тимчасової адміністрації в ПАТ "КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" та можливої подальшої ліквідації останнього, що призводить до порушення майнових прав позивача, призведе до настання значних збитків для позивача і позбавить можливості скористатись правом передбаченим ст. 25 Закону України "Про акціонерні товариства".

В подальшому, позивачем подано заяву від 14.01.2019 (т. 3 а/с 91) про зміну підстав позову, відповідно до якої, позивачем також названо як підставу для розірвання Кредитного договору - загострення соціальної та економічної ситуації на сході України. Вказану заяву прийнято судом першої інстанції, подальший розгляд справи здійснювався з її врахуванням.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.03.2019 у справі №910/9961/16 (суддя Грєхова О.А., м. Київ, повний текст рішення складено 18.03.2019) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Прийняте судове рішення мотивовано недоведеністю позивачем істотної зміни обставин та наявності усіх чотирьох умов в розумінні положень статті 651, 652 ЦК України, які б слугували підставою для розірвання договору в судовому порядку. Крім того, судом встановлено, що позивачем не доведено, що його права та інтереси дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують судового захисту.

Не погодившись із вказаним рішенням, QUICKCOM LIMITED (КВІККОМ ЛІМІТЕД) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись, при цьому на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, а тому неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Аргументи апеляційної скарги позивача, з посиланням на приписи статті 651, 652 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), як і в суді першої інстанції, мотивовано тим, що після укладення відповідачами кредитного договору відбулася істотна зміна обставин, які слугують підставою його розірвання, зокрема:

- на момент укладення договору відповідачі не могли передбачити істотну зміну обставин, зокрема відповідач-2 не міг знати про введення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» та можливої подальшої ліквідації банку;

- наявність зазначеного кредитного договору за умов зміни його істотних умов, а саме ведення тимчасової адміністрації та подальша процедура ліквідації, вплине на оціночну вартість ліквідаційної маси банку, затвердженої Фондом та буде меншою за вимоги кредиторів, включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, що призведе до настання значних збитків для позивача, який є акціонером банку, і позбавить можливості скористатись, передбаченими ст. 25 Закону України "Про акціонерні товариства", правами щодо отримання частини його майна або вартості частини майна товариства в повній мірі;

- наявність зазначеного кредитного договору за умов зміни його істотних умов, а саме початок військових дій та тимчасової окупації, також вплине на оціночну вартість ліквідаційної маси банку, і позбавить можливості позивача, як акціонера банку, скористатись передбаченими ст. 25 Закону України "Про акціонерні товариства" правами щодо отримання частини його майна або вартості частини майна товариства в повній мірі;

- з огляду на викладене, внаслідок істотної зміни обставин, укладений між відповідачами кредитний договір, порушує права та інтереси позивача, а тому у нього виникло право на звернення до суду з позовом про розірвання цього договору; відмовляючи в позові, судом порушено право позивача на судовий захист, ефективний засіб правового захисту, що суперечить ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод;

- позбавлення позивача його власності, є грубим порушенням статті 41 Конституції України та статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки кожен має право на вільне володіння своїм майном.

Національний банк України у відзиві просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2019 у справі №910/9961/16 - без змін, наголошуючи на правомірності висновків суду першої інстанції і безпідставності доводів, викладених у апеляційній скарзі. Відповідач-1 наголосив, що застосування НБУ заходів впливу - віднесення банку до категорії неплатоспроможних стало наслідком вчинення відповідачем-2 порушень банківського законодавства, що створило загрозу інтересам вкладників та іншим кредиторам банку; вказує на відсутність одночасно чотирьох умов, за наявності яких можливе розірвання спірного договору за статтею 652 ЦК України; більш того, оспорений договір було укладено 06.05.2014, тобто після дати початку тимчасової окупації - 20.02.2014; предметом судового розгляду даної справи є розірвання кредитного договору, а не визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень, а тому посилання позивача на незаконність віднесення Національним банком України відповідача-2 до категорії неплатоспроможних на підставі Постанови Правління НБУ від 23.06.2015 №408 та недотримання Постанови Правління НБУ №529 від 26.08.2014 є необґрунтованими; оскільки позивач не є стороною укладеного між відповідачами кредитного договору, враховуючи аргументи позивача щодо порушення його прав оспореним договором, у позові слід відмовити.

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" не скористався своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу позивача, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

До судового засідання від 30.09.2019 представник відповідача-2 не з`явився, про причини нез`явлення суд не повідомив.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на те, що відповідач-2 належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, враховуючи те, що його явка обов`язковою не визнавалась, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, колегія суддів перейшла до здійснення апеляційного перегляду судового рішення за наявними матеріалами справи за присутності представників позивача та відповідача-1.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Ромтел" залишити без задоволення, а оскаржуване рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 06 травня 2014 року за наслідками розгляду звернення ПАТ "КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" та з метою недопущення погіршення стану ліквідності останнього, Правлінням Національного Банку України було постановлено надати відповідачу 2 додаткові кошти в розмірі 950 000 000 грн. на строк до 360 днів за відсотковою ставкою на рівні потрійної облікової ставки НБУ.

На підставі зазначеної Постанови № 258/БТ від 06.05.2014, 06 травня 2014 року між Національним банком України (далі - кредитор, відповідач-1) та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" (далі - позичальник, відповідач-2) укладено Кредитний договір № 38 (далі - Кредитний договір), за умовами якого кредитор надає позичальнику кредит для збереження ліквідності у сумі 950 000 000 грн. а строк з 06.05.2014 до 30.04.2015 (включно). Кредит надається окремими траншами в межах цього Кредитного договору. а саме:

- кредит у сумі 600 000 000 грн. кредитор надає 06.05.2014 та присвоює системний номер ID 0;

- кредит у сумі 200 000 000 грн. кредитор надає 12.05.2014 та присвоює системний номер ID 1;

- кредит у сумі 150 000 000 грн. кредитор надає 19.05.2014 та присвоює системний номер ID 2.

Розмір процентної ставки встановлюється на рівні потрійної облікової ставки Національного банку України та на день укладення цього Договору становить 28,5% річних. Процентна ставка за кредитом протягом дії Кредитного договору не підлягає коригуванню.

Базовою кількістю днів для нарахування процентів є фактична кількість днів у місяці/фактична кількість днів у році.

В подальшому, сторонами укладено ряд Додаткових договорів про внесення змін до Кредитного договору.

Згідно з п. 1.1 Кредитного договору (в редакції Додаткового договору № 8 від 26.02.2015) кредитор надає позичальнику кредит для збереження ліквідності у сумі 690 909 140 грн. на строк з 06.05.2014 до 10.06.2015 (включно).

Цей Кредитний договір вважається укладеним з дати його підписання і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань, що не звільняє сторони від відповідальності за невиконання взятих на себе зобов`язань за цим Кредитним договором.

Пунктом 6.4 Кредитного договору узгоджено, що цей кредитний договір може бути розірваний за згодою сторін або у судовому порядку, та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України та умовами цього кредитного договору.

23 червня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України № 408 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23.06.2015 р. № 121 "Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ "КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА", згідно з яким з 24.06.2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ "КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА", , МФО 380054, місцезнаходження: м. Київ, вул. Щорса, 7/9, 03150.

З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку ПАТ "КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА", запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), керуючись частиною четвертою статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 167 від 10 вересня 2015 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" до 23 жовтня 2015 включно.

В подальшому, керуючись пунктом 2 частини п`ятої статті 12, статтями 35-38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 193 від 23.10.2015p., відповідно до якого продовжено визначені Законом повноваження тимчасового адміністратора ПАТ "КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" в частині забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку, передбачені, зокрема, статтею 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Позивач, обгрунтовуючи позовні вимоги, з посиланням на приписи ст.ст. 651, 652 Цивільного кодексу України вказав, що на момент укладення Кредитного договору відповідачі враховували офіційні фінансові (економічні) показники діяльності позичальника - ПАТ "КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" та не могли передбачити таку істотну зміну обставин, як введення тимчасової адміністрації та можливої подальшої ліквідації, та виходили з того, що вони не настануть, в зв`язку з чим просить суд розірвати Кредитний договір. Крім того, позивачем зазначено як підставу для розірвання кредитного договору - загострення соціальної та економічної ситуації на сході України, початок військових дій та тимчасової окупації, що вплине на оціночну вартість ліквідаційної маси банку, і позбавить можливості позивача, як акціонера банку, скористатись передбаченими ст. 25 Закону України "Про акціонерні товариства" правами щодо отримання частини його майна або вартості частини майна товариства в повній мірі.

Відтак, предметом позову є вимога QUICKOM LIMITED (КВІККОМ ЛІМІТЕД) про розірвання на підставі статтей 651, 652 Цивільного кодексу України кредитного договору № 38 від 06.05.2014, укладеного між відповідачами.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову та відхиляє доводи апеляційного оскарження позивача, виходячи з наступного.

Апеляційний суд виходить з того, що відповідно до статей 11, 525, 526, 629 Цивільного кодексу України договір як підстава для виникнення цивільних прав та обов`язків є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання допускається виключно у випадках, встановлених договором або законом.

Стабільність та обов`язковість договірних відносин втілена також у положеннях статті 651 ЦК України, якими не допускається одностороння зміна або розірвання договору, крім випадків, коли це передбачено законом або самим договором.

Зокрема, відповідно до частини першої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінились настільки, що, якби сторони могли це перебачити, вони не уклали б договір або уклали його на інших умовах.

Відповідно до частини другої статті 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов: 1) у момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Таким чином, закон пов`язує можливість розірвання договору одночасно з наявністю істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, та з наявністю чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 ЦК України, при істотній зміні обставин, з яких сторони виходили, укладаючи договір. (Наведена правова позиція відображена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17, провадження № 12-282гс18)

Застосування статті 652 ЦК України є відображенням дії у договірних правовідносинах справедливості, добросовісності, розумності як загальних засад цивільного судочинства з огляду на ті обставини, що на стабільність договірних відносин можуть вплинути непередбачувані фактори, що істотно порушують баланс інтересів сторін та суттєво знижують очікуваний результат для кожної зі сторін договору.

Істотна зміна обставин є оціночною категорією, водночас вона полягає у розвитку договірного зобов`язання таким чином, що виконання зобов`язання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим, наприклад у силу збільшення для сторони вартості виконуваного або зменшення цінності отримуваного стороною виконання, чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків, призводячи до неможливості виконання зобов`язання.

QUICKOM LIMITED як на одну з підстав зміни істотних обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, посилається на введення тимчасової адміністрації в ПАТ "КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" та можливої подальшої ліквідації останнього. На думку позивача, наявність такого кредитного договору за умов зміни його істотних умов вплине на оціночну вартість маси банку, затвердженої Фондом та буде меншою за вимоги кредиторів, які включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, що призведе до настання значних збитків для позивача і позбавить можливості скористатись передбаченим ст. 25 Закону України "Про акціонерні товариства".

Позивач наголосив, що ні він, ні відповідачі, зважаючи на фінасові показники відповідача-2, не вбачали та не могли передбачити на майбутнє визнання ПАТ "КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" неплатоспроможним, тобто, в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане. У відповідності до даної умови, події, що нібито викликали ускладнення у виконанні договору і які можна назвати "істотною зміною обставин" повинні мати місце або стати відомими заінтересованій стороні після укладення договору. Названа умова є відсутньою якщо буде встановлено, що заінтересована у розірванні договору сторона, знала про ці події і могла прийняти їх до уваги в момент укладення договору, а не легковажно ігнорувати їх. Легковажно проігноровані події, які і створили ускладнення, або іншими словами "істотну зміну обставин", створюють неможливість для сторони, яка заінтересована розірвати договір, покладатися на ускладнення.

Таким чином, з метою доведення факту, що істотна зміна обставин про яку позивач та відповідачі дізнались, настала тільки після укладення оспорюваного кредитного договору, позивач ініціював проведення судової економічної експертизи, на вирішення якої судом згідно ухвали Господарського суду міста Києва від 29.01.2018 поставлено наступні питання: 1) Чи підтверджується документально виходячи з фінансово-економічних показників НБУ платоспроможність Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" на дату підписання Кредитного договору № 38 від 06.05.2014 року?. 2) Чи підтверджується документально виходячи з фінансово-економічних показників НБУ погіршення фінансового стану та неплатоспроможність Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" на дату прийняття рішення про введення тимчасової адміністрації 23.06.2015 року?

З висновку судового експерта за результатами проведення судової експертизи № 890/891-18 від 31.10.2018 вбачається, що:

1) за результатами проведеного дослідження, виходячи з фінансово-економічних показників НБУ не підтверджується платоспроможність ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" на дату підписання Кредитного договору № 38 від 06.05.2014. За результатами проведеного дослідження визначені нормативи (Н5) та (Н6), які вказують на ознаки неплатоспроможності ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" на дату підписання 06.05.2014 Кредитного договору № 38, що характеризується наступними показниками:

- норматив миттєвої ліквідності (Н4) дорівнює 27,30% дотримано банком, нормативне значення має бути не менше ніж 20%, що є ознакою платоспроможності;

- норматив поточної ліквідності (Н5) дорівнює 25,61% недотримано банком, нормативне значення Н5 має бути не менше ніж 40 %, що є ознакою неплатоспроможності;

- норматив короткострокової ліквідності (Н6) дорівнює 44,56 % недотримано банком, нормативне значення Н6 має бути не менше ніж 60%, що є ознакою неплатоспроможності.

2) за результатами проведеного експертного дослідження підтверджується платоспроможність ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" на дату введення тимчасової адміністрації 23.06.2015, що характеризується наступними показниками:

- норматив миттєвої ліквідності (Н4) дорівнює 24,48% дотримано банком, нормативне значення має бути не менше ніж 20%, що є ознакою платоспроможності;

- норматив поточної ліквідності (Н5) дорівнює 59,93% дотримано банком, нормативне значення Н5 має бути не менше ніж 40 %, що є ознакою платоспроможності;

- норматив короткострокової ліквідності (Н6) дорівнює 99,54 % дотримано банком, нормативне значення Н6 має бути не менше ніж 60%, що є ознакою платоспроможності.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідно до статтеі 86 ГПК України унормовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, враховуючи висновки експертизи та показники ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива", суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на момент укладення кредитного договору банк був обізнаний про можливі наслідки його неплатоспроможності, зокрема введення тимчасової адміністрації.

До того ж, укладенню кредитного договору передувало звернення відповідача-2 до відповідача -1 з метою отримання кредиту для збереження ліквідності, за результатами чого було прийнято відповідну постанову №258/БТ від 06.05.2014 та в подальшому укладення самого кредитного договору.

При цьому, судом першої інстанції вірно враховано, що прийняття Національним банком рішення про підтримання ліквідності банку через відповідні інструменти рефінансування, зокрема, через такий інструмент, як видача кредитів рефінансування для регулювання ліквідності банків є показником неможливості підтримання банком своєї ліквідності із застосуванням інших інструментів і Національний банк виконує функцію кредитора останньої інстанції.

Отримання кредиту рефінансування є одним із показників нестабільності банківської установи, що також підтверджується висновком за результатами проведеної судової експертизи.

Таким чином, до моменту та в момент укладення оскаржуваного договору позичальник знав, передбачав та усвідомлював можливість зміни обставин, в тому числі можливу неплатоспроможність банку.

Враховуючи вищевикладене, доводи позивача щодо того, що сторони не могли передбачити таку істотну зміну обставин, як введення в тимчасової адміністрації та можливої подальшої ліквідації спростовуються встановленими обставинами справи.

Між тим, необхідною умовою для розірвання договору є умова про те, що зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися.

Доводи позивача про те, що він не міг вплинути на усунення істотних обставин, що настали у зв`язку із віднесенням ПАТ "КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" до категорії неплатоспроможних та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб тимчасову адміністрацію відповідача-2 є недоцільними та визнаються необґрунтованими, оскільки прийняття Національним банком рішень про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, є заходом впливу до банківської установи та є формою адміністративного регулювання діяльності банків, а рефінансування банків є індикативним регулюванням банківської діяльності.

Прийняття рішення про віднесення банку до категорії проблемних та до категорії неплатоспроможних є виключним (дискреційним) повноваженням Національного банку. Національний банк відповідно до законодавства наділений виключними повноваженнями самостійно визначати, зокрема, адекватність застосованого заходу впливу виявленим порушенням, оскільки саме Національний банк України як суб`єкт владних повноважень наділений правом та має об`єктивні можливості безпосередньо оцінювати показники діяльності банку. Отже, Національний банк України приймає рішення про визнання діяльності банку такою, що відповідає законодавству, або про віднесення банку до категорії неплатоспроможних в залежності від ситуації, що склалася в діяльності банку.

До того ж, відповідачами зазначено, що підтверджується матеріалами справи, підставою віднесення ПАТ "КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" до категорії неплатоспроможних згідно Постанови Правління НБУ №408 від 23.06.2015 було не лише погіршення фінансового стану банку, а й порушення вимог законодавства в сфері готівкового обігу, що створювало загрозу інтересам вкладників та іншим кредиторам банку. Таким чином, підставою для застосування Національним банком заходу впливу - віднесення банку до категорії неплатоспроможних стало наслідком вчинення відповідачем-2 порушень банківського законодавства, від чого останній міг утриматися.

З огляду на викладене, беручи до уваги умови кредитного договору та норми чинного законодавства, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про одночасну наявність усіх вищезгаданих умов, що передбачені ст. 652 ЦК України, та які є необхідними для розірвання даного Кредитного договору, а саме у зв`язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні цього договору.

Позивач ще однією підставою для розірвання кредитного договору, визначає загострення соціальної та економічної ситуації на сході України, проведення антитерористичної операції, що мало наслідком зменшення кредитного портфелю, зменшення об`єму депозитів, втрати активів банку котрі перебували на тимчасово окупованій території (територіях Донецької, Луганської областей та АР Крим), що унеможливлює виконання ПАТ "КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" кредитного договору на умовах, які було досягнуто сторонами при його укладанні.

Проте, як правильно встановлено судом першої інстанції, наведені позивачем обставини вже існували на момент укладення оспореного кредитного договору - 21.03.2014, оскільки згідно із Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", Законом України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" датою початку тимчасової окупації АР Крим, Донецької та Луганської областей України є 20.02.2014.

До того ж, зазначені обставини щодо загострення соціальної та економічної ситуації на сході України, проведення антитерористичної операції мають загальний характер, є комерційними ризиками сторін і стосуються обох сторін договору, а тому не можуть бути віднесені до зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні кредитного договору, та відповідно, підставою для його розірвання. Зміни в економіці, які були викликані нестабільною ситуацією на сході країни та у АР Крим, також не є істотною зміною обставин у розумінні статті 652 ЦК України.

Зміна економічної ситуації та коливання курсу іноземної валюти стосовно національної валюти України є комерційними ризиками сторін договору та не можуть бути підставами для зміни чи розірвання кредитного договору, оскільки це не є істотною зміною обставин. При цьому, знецінення національної валюти по відношенню до іноземної, відбивається на майнових правах та інтересах обох сторін кредитного договору. (Аналогічна правова позиція викладена в пункті 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 1 "Про деякі питання практики застосування практики вирішення спорів, що випливають з кредитних договорів" від 21.11.2014).

Зважаючи на вищевикладене, суд першої інстанції правильно вказав, що економічна та політична ситуація в країні, яка призвела до нестабільності грошової одиниці України та її суттєве знецінення, не є істотною зміною обставин, якими сторони договору керувалися при його укладенні, що виключає застосування положень статті 652 ЦК України.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд також вважає хибним посилання позивача на порушення, через укладення відповідачами оспореного кредитного договору, закріпленого статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) права позивача на мирне володіння своїм майном, як акціонера банку. Володіючи корпоративними правами, позивач шляхом вільного волевиявлення свідомо прийняв на себе всі імовірні ризики пов`язані з діяльністю банку, в тому числі і наслідки тимчасової адміністрації, які можуть впливати на його права акціонера банку. Тобто, оскільки позивач добровільно став акціонером банку, то безпідставними є його твердження про свавільне втручання в мирне володіння позивачем своїм майном, а відтак і порушення зазначених положень Конституції України та Першого протоколу до Конвенції.

Аналогічна правова позиція щодо застосування положень статей 651, 652 ЦК України до подібних правовідносин наведена у постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №910/17686/17, від 03.07.2018 у справі № 910/15475/17, від 03.07.2018 у справі № 910/15408/17, від 07.11.2018 у справі № 910/15504/17.

У справі не встановлено і інших обставин, які свідчать про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини 2 статті 651 ЦК України.

Серед іншого, надаючи оцінку спірним правовідносинам, необхідно зазначити, що сторонами оспореного кредитного договору є Національний банк України та Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива", тоді як з позовною заявою про розірвання даного договору звернулася Компанія QUICKCOM LIMITED, що не є стороною укладеного договору.

Відповідно до приписів ст. 15 Цивільного кодексу України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. (Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі № 6-88цс14, від 04.02.2015р. у справі № 6-233цс-14).

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Як роз`яснив Конституційний Суд України своїм рішенням від 01.12.2004 №18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

У рішенні Конституційного Суду України дано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес", як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто інтерес позивача (у даному випадку стосовно розірвання кредитного договору) має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого дано в резолютивній частині вказаного рішення Конституційного Суду України.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Така позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 910/15567/17).

Отже, саме на Компанію QUICKCOM LIMITED як позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими доказами, тобто довести, що його права та інтереси дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору.

Однак, виходячи з наведених позивачем аргументів та наданих ним доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем відповідно до вимог господарського процесуального законодавства факту порушення його права або охоронюваного законом інтересу внаслідок існування укладеного між відповідачами кредитного договору, який за твердженням останнього вплине на оціночну вартість ліквідаційної маси банку та призведе до настання значних збитків для позивача, як акціонера банку.

Усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Крім того, слід зазначити, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03, від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Колегія вважає, що у зазначеному питанні слід керуватися принципом "обґрунтованої достатності" визначених судом мотивів та підстав прийняття відповідного рішення.

Проаналізувавши текст оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про вмотивованість судового рішення, враховуючи, що доводи та аргументи сторін були почуті, судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується його рішення, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги QUICKOM LIMITED (КВІККОМ ЛІМІТЕД) є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються QUICKOM LIMITED (КВІККОМ ЛІМІТЕД).

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 11, 74, 129, 240, 267 - 270, 273, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу QUICKOM LIMITED (КВІККОМ ЛІМІТЕД) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2019 у справі № 910/9961/16 залишити без змін.

3. Справу № 910/9961/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 09.10.2019.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова