ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року

м. Київ

Справа № 5016/4148/2011(18/62)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

Катеринчук Л.Й. - головуючої, Васьковського О.В., Пєскова В.Г.

за участі секретаря судового засідання Лавринчук О.Ю.

учасники справи:

боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Центральний міський ринок",

кредитор - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Миколаївській області,

кредитор - Южноукраїнське об`єднане управління Пенсійного фонду України Миколаївської області,

кредитор - Головне управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області,

кредитор - Приватне підприємство "Укрбудсервіс",

ліквідатор - арбітражний керуючий Балєв Валентин Петрович

розглянув касаційну скаргу Приватного підприємства "Укртехсервіс"

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду

від 23.04.2019

у складі колегії суддів: Аленін О.Ю. (головуючий), Лавриненко Л.В., Філінюк І.Г.

та ухвалу Господарського суду Миколаївської області (про розгляд заяви ліквідатора про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна боржника від 20.09.2013)

від 23.01.2019

у складі судді Ржепецького В.О.

у справі № 5016/4148/2011(18/62)

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральний міський ринок"

ПРОЦЕДУРА КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

1. 19.08.2019 поштовим відправленням Приватне підприємство "Укртехсервіс" повторно звернулося безпосередньо до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою за вих. №34 від 19.08.2019 на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.04.2019 та ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 23.01.2019 (про розгляд заяви ліквідатора про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна боржника від 20.09.2013) у справі №5016/4148/2011(18/62) в порядку статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та клопотало про поновлення строку на касаційне оскарження.

2. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №5016/4148/2011(18/62) визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: Катеринчук Л.Й. - головуючий, Білоус В.В., Пєсков В.Г., що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.08.2019.

3. У зв`язку з відпусткою судді Білоуса В.В. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №5016/4148/2011(18/62) визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Васьковський О.В., суддя - Пєсков В.Г., що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2019.

4. Ухвалою від 29.08.2019 Верховний Суд у зазначеному складі поновив Приватному підприємства "Укртехсервіс" строк на касаційне оскарження постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.04.2019 та ухвали Господарського суду Миколаївської області від 23.01.2019 (про розгляд заяви ліквідатора про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна боржника від 20.09.2013) у справі №5016/4148/2011(18/62), відкрив касаційне провадження у справі №5016/4148/2011(18/62) Господарського суду Миколаївської області за касаційною скаргою Приватного підприємства "Укртехсервіс" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.04.2019 та ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 23.01.2019 (про розгляд заяви ліквідатора про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна боржника від 20.09.2013), призначив розгляд касаційної скарги Приватного підприємства "Укртехсервіс" на 26.09.2019 о 10:00.

5. Від ліквідатора Балєва В.П. надійшов відзив на касаційну скаргу Приватного підприємства "Укртехсервіс" (далі - скаржник, ПП "Укртехсервіс").

ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Розгляд справи в суді першої інстанції та прийняте ним рішення

6. Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 16.12.2011 порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ "Центральний міський ринок".

6.1. Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 29.02.2012 введено процедуру розпорядження майном, розпорядником майна призначено Долгошею Н. О.

6.2. Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 19.11.2012 призначено розпорядником майна ТОВ "Центральний міський ринок" арбітражного керуючого Томашевського О. О., покладено на розпорядника майна обов`язки керівника ТОВ "Центральний міський ринок".

7. Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 28.11.2012 затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ "Центральний міський ринок" на загальну суму 1 795 889, 99 грн.

8. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18.12.2012 ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 19.11.2012 у справі №5016/4148/2011(18/62) в частині призначення розпорядником майна ТОВ "Центральний міський ринок" арбітражного керуючого Томашевського О.О. скасовано, призначено розпорядником майна ТОВ "Центральний міський ринок" арбітражного керуючого Ратинську С. В.

9. Постановою Господарського суду Миколаївської області від 27.05.2014 визнано ТОВ "Центральний міський ринок" банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Черепенко В. Р.

9.1. Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 02.06.2015 усунуто арбітражного керуючого Черепенко В. Р. від виконання обов`язків ліквідатора ТОВ "Центральний міський ринок" та визначено запит до автоматизованої системи з відбору кандидатів на призначення розпорядника майна господарським судом у справах про банкрутство для визначення з числа осіб, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України кандидатури арбітражного керуючого для виконання повноважень ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральний міський ринок".

9.2. Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 17.09.2015 ліквідатором ТОВ "Центральний міський ринок" призначено арбітражного керуючого Бєлоусова І. В.

10. 31.05.2016 ліквідатор Бєлоусов І.В. звернувся до господарського суду із заявою №21/03 від 25.05.2016 про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна ТОВ "Центральний міський ринок", якою ліквідатор просив суд визнати договір купівлі-продажу майна ТОВ "Центральний міський ринок" від 20.09.2013 недійсним, визнати право власності ТОВ "Центральний міський ринок" на тимчасові споруди - комплекс критих павільйонів, зареєстрованих за адресою: Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, вул. Дружби народів, 19-Б та зобов`язати покупця ПП "Укртехсервіс" повернути набуте у незаконний спосіб майно банкруту.

10.1. Ухвалою від 23.01.2019 Господарський суд Миколаївської області заяву ліквідатора №21/03 від 25.05.2016 про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна ТОВ "Центральний міський ринок" від 20.09.2013, з урахуванням уточнення за вих. №21/03-2 від 23.11.2017 та доповнення за вих. №02-01/254 від 17.08.2018, - задовольнив, визнав договір купівлі-продажу майна ТОВ "Центральний міський ринок" від 20.09.2013, укладений між ТОВ "Центральний міський ринок" та ПП "Укртехсервіс", недійсним, повернув ПП "Укртехсервіс" оригінал договору купівлі-продажу майна від 20.09.2013, укладеного між ТОВ "Центральний міський ринок" та ПП "Укртехсервіс" та оригінал акту приймання-передачі майна від 23.05.2014, які надавались суду для огляду.

10.2. Місцевий суд, з посиланням на пункт 1-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, яка набрала чинності з 19.01.2013, далі - Закон про банкрутство), зазначив, що постановою Господарського суду Миколаївської області від 27.05.2014 ТОВ "Центральний міський ринок" визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру, тому розгляд справи про банкрутство ТОВ "Центральний міський ринок" здійснюється за новою редакцією Закону про банкрутство.

10.3. Місцевим судом встановлено, що 20.09.2013 між ТОВ "Центральний міський ринок" та ПП "Укртехсервіс" укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого на користь ПП "Укртехсервіс" відчужено належне ТОВ "Центральний міський ринок" майно прямим продажем набувачу, без проведення публічних торгів, а зокрема, комплекс критих павільйонів, який складається з тимчасових споруд - торгівельних павільйонів розміром 3,0 м. х 5,0 м. - 29 одиниць та розміром 5,0 м. х 5,0 м. - 13 одиниць, що розташований в Миколаївській області, м. Южноукраїнськ, вул. Дружби Народів, 19 Б. Суд зазначив, що договір купівлі-продажу майна від 20.09.2013 укладено боржником після порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Центральний міський ринок" при реалізації процедури розпорядження майном боржника, а отже при продажу майна такого боржника діює пункт 1-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону про банкрутство, згідно якого щодо боржника мають застосовуватися положення що регулюють продаж майна боржника у провадженні у справі про банкрутство за редакцією ЗУ №4212-УІ від 22.12.2011 .

10.4. Місцевий суд також зазначив, що з метою забезпечення вимог кредиторів Господарським судом Миколаївської області ухвалою від 16.12.2011, з урахуванням ухвали суду від 22.02.2012 про виправлення описки, заборонено посадовим особам боржника або власнику його майна чи уповноваженому ним органу або іншим особам, вчиняти певні дії щодо майнових активів боржника. Зазначені заходи щодо забезпечення вимог кредиторів ТОВ "Центральний міський ринок" у справі №5016/4148/2011(18/62) до прийняття постанови про визнання боржника банкрутом (постанова від 27.05.2014) не скасовувалися та не змінювалися, ухвала про скасування або зміну заходів щодо забезпечення вимог кредиторів до визнання ТОВ "Центральний міський ринок" у даній справі не виносилася. За таких обставин, суд, з врахуванням положень статей 203, 215 ЦК України, дійшов висновку, що спірний договір укладено без дотримання вимог чинності правочину.

10.5. Місцевий суд, з посиланням на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 28.11.2012 у справі №5016/4148/2011(18/62) та з врахуванням постанови Одеського апеляційного господарського суду від 17.01.2013, зазначив, що сума кредиторської заборгованості ТОВ "Центральний міський ринок" згідно затвердженого судом реєстру вимог кредиторів складала 2 535 247, 99 грн. Водночас, з останнього поданого до податкового органу балансу ТОВ "Центральний міський ринок" станом на 31.01.2011 єдиним основним засобом боржника було спірне майно залишковою вартістю 506 тис. грн. Разом з тим, належних доказів на підтвердження нагальної необхідності (наявність поточної заборгованості, тощо) відчуження всіх основних засобів належних боржнику не надано. За таких обставин, суд дійшов висновку, що спірний договір укладено без мети отримання боржником економічного результату для підприємства та прибутку, а навпаки призвело до позбавлення активів останнього, повного припинення ведення господарської діяльності та унеможливило задоволення заявлених кредиторами грошових вимог з причин відсутності майна.

А оскільки Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції ЗУ №4212-УІ від 22.12.2011, який поширюється на процедури продажу майна боржника з 19.01.2013 передбачено загальне правило про продаж майна боржника з аукціону ( стаття 49) , за винятком його продажу у процедурі санації, то правочин з прямого продажу єдиного активу (майна) боржника у процедурі розпорядження майном не відповідає вимогам законодавства про банкрутство, яке слід було застосовувати щодо боржника на момент такого продажу.

10.6. Місцевий суд зазначив, що дії Ратинської С. В. суперечать статті 13 Закону про банкрутство, оскільки на розпорядника майна боржника покладено ухвалою суду повноваження керівника боржника з метою вжиття заходів щодо забезпечення збереження майна боржника, а не його реалізації.

За таких обставин, місцевий суд, з посиланням на статті 92, 97, 98, 145, 202, 241 ЦК України, статтю 59 та пункт "і" статті 41 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції чинній на дату укладання спірного договору), дійшов висновку, що виконуючою повноваження керівника ТОВ "Центральний міський ринок" перевищено обсяг покладених ухвалою суду на неї повноважень, не дотримано визначених статтею 49 Закону про банкрутство вимог щодо порядку вчинення правочину, яким є оспорюваний договір, з огляду на відсутність відповідного рішення загальних зборів учасників товариства на момент вчинення цього договору та ухвали суду про зміну (скасування) вжитих судом в даній справі заходів щодо забезпечення вимог кредиторів, що є підставою для визнання його недійсним.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції та прийняте ним рішення

11. Постановою від 23.04.2019 Південно-Західний апеляційний господарський суд апеляційну скаргу ПП "Укртехсервіс" залишив без задоволення, ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 23.01.2019 залишив без змін.

11.1. Апеляційний суд погодився з повнотою дослідження та правильністю оцінки доказів у справі місцевим судом, та встановивши відсутність доказів на підтвердження звернення розпорядника майна Ратинської С.В. до Господарського суду Миколаївської області з заявою щодо скасування заборони вчинення посадовим особам боржника або власнику його майна чи уповноваженому ним органу або іншим особам певних дій щодо майнових активів боржника, розгляду та задоволення судом такої заяви, та встановивши, що на нерухоме майно банкрута накладено арешт згідно постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області Вакула І.І. від 18.10.2011р. ВП №20233777 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, апеляційний суд дійшов висновку, що оспорюваний договір укладено під час дії вжитих судом заходів щодо забезпечення вимог кредиторів та наявності арешту і заборони відчуження майна, що в свою чергу свідчить про недодержання ТОВ "Центральний міський ринок", як стороною правочину, вимог чинності правочину, що в свою чергу є підставою його недійсності (частина 1 статті 203, частина 1 статті 215 ЦК України).

11.2. Апеляційний суд зазначив, що розпорядником майна (керівником) ТОВ "Центральний міський ринок" Ратинською С.В. не зазначено обгрунтованих доводів для відчуження усього майна боржника у процедурі розпорядження майном шляхом укладення оспорюваного договору купівлі-продажу майна та погодився з висновком місцевого суду про те, що спірний договір укладено без мети отримання боржником економічного результату для підприємства та прибутку та з перевищенням повноважень розпорядника майна, яка виконувала обов`язки керівника боржника.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ В КАСАЦІЙНОМУ СУДІ

Доводи скаржника (ПП "Укртехсервіс")

12. Скаржник, з посиланням на частину 2 статті 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", статтю 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", абзац 7 пункту 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 №703, зазначив, що на момент придбання павільйонів ПП "Укртехсервіс" не мав можливості в вільному доступі перевірити чи знаходяться дані павільйони під арештом, чи було накладено на них обтяження.

12.1. Скаржник, з посиланням на статтю 20 Закону про банкрутство, доводив, що обов`язковою умовою для визнання правочину, укладеного боржником, на підставі вищенаведеної норми, є саме умова, за якою майна боржника стало недостатньо для задоволення вимог кредиторів. Разом з тим, на думку скаржника, в порушення норм статей 33, 34 ГПК України ліквідатором не доведено належними та допустимими доказами, що внаслідок укладення спірного правочину майна боржника стало недостатньо для задоволення вимог кредиторів, а також не надав суду доказів, які б підтверджували той факт, що Договір суперечить нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не доведено відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, які вчинили спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасників спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.

Доводи інших учасників справи

13. У відзиві арбітражного керуючого Балєва В.П. зазначено, що, на дату укладання спірного договору купівлі - продажу від 20.09.2013 діяла заборона посадовим особам боржника або власнику його майна чи уповноваженому ним органу або іншим особам вчиняти певні дії щодо майнових активів боржника відповідно до Ухвали господарського суду Миколаївської області від 16.12.2011 у справі №5016/4148/2011 (18/62). Крім того, на момент укладення спірного договору діяв арешт майна боржника та була оголошена заборона на його відчуження відповідно до постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області від 18.10.2011 ВП №20233777 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. За таких обставин договір купівлі-продажу майна ТОВ "Центральний міський ринок" від 20.09.2013 здійснено боржником за наявності арешту та заборони відчуження майна, тобто на момент вчинення ТОВ "Центральний міський ринок", як стороною правочину, не додержано вимог чинності правочину, що є підставою його недійсності згідно частина 1 статті 203, частина 1 статті 215 ЦК України.

13.1. Ліквідатор зазначив, що Ратинською С.В., як тимчасово виконуючою повноваження керівника ТОВ "Центральний міський ринок", перевищено обсяг покладених на неї повноважень, не дотримано визначених законом додаткових вимог до порядку вчинення правочину, яким є оспорюваний договір, з огляду на відсутність відповідного рішення загальних зборів учасників товариства на момент вчинення цього договору та подальшого погодження товариством правочину в порядку статті 241 ЦК України, що також суперечить частині 1 статті 207 ГК України, частині 1 статті 215 ЦК України.

НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

14. Цивільний кодекс України

Частина 1 статті 203 - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частина 1 статті 215 - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частина 3 статті 215 - якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

15. Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"

Частини 1-2 статті 49 - продаж майна боржника в провадженні у справі про банкрутство здійснюється в порядку, встановленому цим Законом, шляхом проведення торгів у формі аукціону, за винятком майна, продаж якого відповідно до законодавства України здійснюється шляхом проведення закритих торгів. Продажу підлягають всі види майна боржника, призначеного для здійснення господарської діяльності, за винятком прав і обов`язків, які не можуть бути передані іншим особам.

Частина 2 пункту 1-1 Прикінцевих та перехідних положень - положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури".

16. Господарський процесуальний кодекс України

Частина 1 статті 74 - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частина 1 статті 236 - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частина 5 статті 236 - обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

А.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

17. З урахуванням повноважень касаційного суду відповідно до статті 300 ГПК України, Верховний Суд вважає прийнятною касаційну скаргу щодо доводів скаржника про неправильне застосування судами положень статті 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", статей 203, 215 ЦК України, статей 33, 34 ГПК України.

А.2. Щодо застосування норм матеріального та процесуального права

18. Виходячи з аналізу статей 203, 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Отже, для визнання недійсним правочину особа на підтвердження своїх вимог повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, в тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на недійсність правочину, і ключовим є встановлення обставин недодержання вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України, саме в момент вчинення цього правочину. Законодавець не виключає можливості застосування цивільно-правових підстав для визнання недійсними правочинів в межах провадження у справі про банкрутство. Водночас, наявність чи відсутність обставин, передбачених частиною 1 статті 20 Закону про банкрутство, не перешкоджає застосуванню судами цивільно-правових підстав для визнання недійсним правочину укладеного боржником у процедурі банкрутства.

19. Як встановлено судами, оспорюваний договір укладено боржником шляхом прямого продажу майна, без проведення аукціону, що є порушенням частин 1-2 статті 49 Закону про банкрутство, а також судами встановлено, що на час відчуження майна були чинними його арешти та обтяження , накладені органом ДВС, що є цивільно-правовою підставою для визнання недійсним правочину з продажу майна боржника 20.09.2013 згідно частини 1 статті 203 та статті 215 ЦК України. З огляду на зазначене, колегія суддів касаційного суду погоджується з правильністю застосування норм матеріального права при прийнятті оскаржуваних в касаційному порядку рішень.

20. Верховний Суд вважає необґрунтованими доводи щодо порушення судами статті 20 Закону про банкрутство (в редакції, чинній з 19.01.2013) з огляду на таке.

В порядку передбаченому статтею 20 Закону про банкрутство можуть бути визнаними за спеціальними підставами окремі правочини боржника, що не виключає можливості визнання недійсними правочинів боржника також відповідно до статей 203, 215 ЦК України, оскільки тільки в межах провадження у справі про банкрутство законодавець визначив підсудність суду справ про визнання недійсними правочинів боржника, не обмежуючи підстав, за якими заявляються вимоги про визнання недійсним правочину (пункт 8 частини 1 статті 20 ГПК України).

У даному випадку судами не застосовувалися спеціальні підстави для визнання недійсним правочину згідно статті 20 Закону про банкрутство, тому відсутнє порушення вимог цієї статті.

21. Верховний Суд вважає необґрунтованими доводи скаржника, викладені в пункті 11.1. постанови, оскільки ухвала Господарського суду Миколаївської області від 16.12.2011, якою порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ "Центральний міський ринок", оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 26.12.2011, а ухвала місцевого суду від 22.02.2012 оприлюднена в ЄДРСР 02.03.2012. Відтак, з врахуванням набрання чинності Закону про банкрутство 19.01.2013, наявність підстав для визнання спірного договору купівлі продажу в період дії зазначених судових рішень та за наявності прямих заборон щодо відчуження майна боржника є очевидною та спростовує доводи скаржника про його необізнаність з такими обставинами.

22. Суд, керуючись Рішенням ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", аналізуючи повноту дослідження судами обставин при розгляді даної справи зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі). Суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналізуючи через призму зазначених висновків ЄСПЛ повноту дослідження судами обставин даної справи та обґрунтування судових рішень, Суд погоджується з виконанням судами першої та апеляційної інстанцій обов`язку щодо обґрунтування своїх висновків та не вбачає порушення норм матеріального та процесуального права, які могли б потягнути наслідки скасування ухвали суду першої інстанції та постанови апеляційного суду.

А.3. Мотиви прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги

23. Доводи скаржника, зазначені в пунктах 12-12.1. описової частини даної постанови, Суд вважає необґрунтованими з підстав, зазначених у пунктах 18-22 мотивувальної частини постанови.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

24. З огляду на зазначене та відсутність порушень норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення судом апеляційної інстанції, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та залишення без змін постанови апеляційного суду та ухвали суду першої інстанції.

В. Судові витрати

25. У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за її подання і розгляд залишаються за скаржником.

На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного підприємства "Укртехсервіс" залишити без задоволення.

2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.04.2019 та ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 23.01.2019 (про розгляд заяви ліквідатора про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна боржника від 20.09.2013) у справі №5016/4148/2011(18/62) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді О.В. Васьковський

В.Г. Пєсков