ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2019 року м.Дніпро Справа № 904/920/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання Колесник Д.А.

представники сторін:

від ОСОБА_1 : ОСОБА_2 , ордер ДП №2596/005 від 15.05.2019 р., адвокат;

інші представники сторін у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином;

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.2019 року (повний текст складено 07.06.2019 року) у справі №904/920/19 (суддя Соловйова А.Є.)

за позовом ОСОБА_1 , м. Дніпро

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-транспортна компанія", сільрада Чумаківська, Дніпровський район, Дніпропетровська область

відповідача-2: ОСОБА_3 , м. Дніпро

про визнання недійсними рішення загальних зборів учасників товариства та іпотечних договорів,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.2019 року у справі № 904/920/19 в задоволені позову відмовлено.

Судовий збір покладено на позивача.

Скасовані заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 01.03.2019 року у справі №904/920/19 (матеріали справи №904/783/19 за заявою про забезпечення позову).

Зазначено, що відповідно до ч.10 ст.145 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 01.03.2019 року у справі №904/920/19 (матеріали справи №904/783/19 за заявою про забезпечення позову), зберігають свою дію до набрання рішенням законної сили.

Рішення мотивовано тим, що;

- в матеріалах справи відсутні докази прийняття загальними зборами ТОВ "Торгівельно-транспортна компанія" рішень щодо передачі в іпотеку майна за спірними іпотечними договорами, їх наявність позивачем не доведена, у зв`язку з чим вимога про визнання таких рішень недійсними є безпідставною та не підлягає задоволенню;

- внаслідок укладення оспорюваних іпотечних договорів не відбулося відчуження майна, на яке позивач посилався в обґрунтування порушення своїх корпоративних прав, докази порушення інших корпоративних прав позивача внаслідок укладення зазначених договорів, відсутні.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків оскаржуваного рішення обставинам справи.

Апелянт спростовує висновки суду в частині відсутності порушеного права позивача та невідповідності оспорюваних договорів вимогам закону.

Зазначає, зокрема, що:

- рішення про укладення іпотечних договорів не виносилось на обговорення керівних органів Товариства, а було прийнято одноосібно Генеральним директором ОСОБА_3 , який діяв всупереч інтересам Товариства та іншого засновника - ОСОБА_1 ;

- положення спірних іпотечних договорів сформульовані таким чином, що для переходу права власності до Іпотекодержателя не потребується укладення додаткових договорів (купівлі-продажу, міни, дарування, тощо);

- право Іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки є безумовним, тобто не потребує згоди Іпотекодавця - Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно - транспортна компанія";

- та обставина, що в результаті укладення оспорюваних іпотечних договорів не відбулося одразу-ж відчуження майна, не свідчить про відсутність порушення корпоративних прав позивача.

Просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.2019 року у справі №904/920/19, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-1 посилається на безпідставність й бездоказовість доводів апеляційної скарги. Зазначає обставини, які доводять, на його думку, відсутність передбачених положеннями Статуту ТОВ "ТТК" та Закону України "Про господарські товариства" (в редакції Закону, яка була чинна станом на 25-26 липня 2017 року) підстав для винесення питання про укладення оспорюваних договорів на вирішення загальними зборами учасників ТОВ "ТТК".

Зокрема, відповідач звертає увагу апеляційного суду, що зазначаючи про те, що Протоколом позачергових загальних зборів учасників ТОВ "ТТК" за № 01-13 від 30.01.2013 року було прийняте рішення про утворення Дирекції Товариства у складі Генерального директора ОСОБА_3 та заступника генерального директора ОСОБА_1, та про необхідність наявності рішення Дирекції для укладення спірних іпотечних договорів, апелянт ОСОБА_1 навмисно замовчує про його звільнення з займаної посади заступника генерального директора - на підставі приписів п. 3 ст. 40 КЗпП України - у зв`язку із систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, що надало ТОВ "ТТК" як роботодавцю, право розірвати трудовий договір з ОСОБА_1 з підстав того, що раніше до нього, як працівника Товариства застосовувалися дисциплінарні стягнення.

Вважає оскаржуване судове рішення правомірним, апеляційну скаргу необґрунтованою, просить відмовити в її задоволенні.

Відповідач-2 ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу поділяє висновки оскаржуваного рішення.

Зазначає, зокрема, що відповідно до вимог діючого на час укладення спірних договорів законодавства та Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно - транспортна компанія", укладення Генеральним директором правочинів щодо майна Товариства на суму менше 50% відсотків майна Товариства відноситься до повноважень, наданих йому Статутом, та не потребує будь-якого рішення загальних зборів ТОВ "ТТК".

Позовна заява ОСОБА_1 не містить належних та допустимих доказів того, що вартість укладених договорів іпотеки перевищує 50% відсотків майна Товариства (Відповідача-1).

Враховуючи недоведеність позовних вимог та апеляційної скарги, відповідач-2 просить залишити оскаржуване рішення без змін.

У судовому засіданні 09.09.2019 року представники відповідача-1 та відповідача-2 надали пояснення щодо доводів апеляційної скарги.

У зв`язку з клопотанням представника позивача колегія суддів розгляд справи відклала на 16.09.2019 року.

Представник позивача в судовому засіданні 16.09.2019 року надала пояснення щодо правової позиції апелянта. Представники відповідача-1 та відповідача-2 в судове засідання не з`явились, надали клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ухвали Центрального апеляційного господарського суду розгляд справи був відкладений на 25.09.2019 року. Особи, що не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені шляхом направлення ухвали від 25.09.2019 року (а.с.82 том 2).

25.09.2019 року представники відповідачів до суду не з`явились, розгляд справи був відкладений на 30.09.2019 року, про час та місце розгляду справи сторони були повідомлені телефонограмами (а.с.93,94 том 2).

30.09.2019 року від відповідача-1 надано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з неможливістю явки представника у судове засідання.

26.09.2019 року відповідно до заяви представника відповідача-1 Кулик Г.В., адвокат ознайомився з технічним записом судового процесу (а.с.95 том 2).

Враховуючи обмеженість строку розгляду справи відповідно до ч.1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, а також той факт, що представники відповідачів обізнані з наявністю справи у суді апеляційної інстанції, відповідно до ч.2 ст.42 Господарського процесуального кодексу України зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, з`являтись за викликом суду, колегія суддів закінчила розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 3.1. Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно - транспортна компанія", затвердженого протоколом загальних зборів учасників №04-12 від 25.04.2012 року, зареєстрованого державним реєстратором Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області 25.01.2013 року за №102704 (надалі - Статут), учасниками Товариства є ОСОБА_3 , розмір внеску до статутного фонду - 100 000,00 грн. (50%) та ОСОБА_1 , розмір внеску до статутного фонду - 100 000,00 грн. (50%).

Генеральним директором Товариства є ОСОБА_3 .

Колегією суддів встановлено, що 25.07.2017 року між ОСОБА_3 , від імені якого діяла ОСОБА_5 , як іпотекодержателем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельно - транспортна компанія" в особі генерального директора ОСОБА_3, як іпотекодавця, було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч О.М. за реєстровим №865 (том 1 а.с.35-38).

Предметом іпотеки за вказаним договором є будівлі та споруди, розташовані за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпровський район, сільська рада Чумаківська, оцінені сторонами у 31 626 650,00 грн.

20 949 909,00 грн.

26.07. 2017 року між ОСОБА_3 , від імені якого діяла ОСОБА_5 , як іпотекодержателем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельно - транспортна компанія" в особі генерального директора ОСОБА_3, як іпотекодавцем, було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч О.М. за реєстровим №872 (том 1 а.с.35-38).

Предметом іпотеки за вказаним договором є будівлі та споруди, розташовані за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпровський район, сільська рада Чумаківська, оцінені сторонами у 31 626 650,00 грн.

Інформацію про державну реєстрацію іпотеки та заборону відчуження нерухомого майна внесено щодо:

- комплексу будівель та споруд, розташованого за адресою Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, с/рада Чумаківська, комплекс будівель та споруд, реєстраційний номер214 ;

- комплексу будівель та споруд, розташованого за адресою Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, с/рада Чумаківська, комплекс будівель та споруд, реєстраційний номер 14;

- комплексу будівель та споруд, розташованого за адресою Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, с/рада Чумаківська, комплекс будівель та споруд, реєстраційний номер 14;

- комплексу будівель та споруд, розташованого за адресою Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, с/рада Чумаківська, комплекс будівель та споруд, реєстраційний номер 14.

Вказані об`єкти належать Товариству на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого 13.11.2007 року Дніпропетровською районною державною адміністрацією.

Як слідує із п. 1.2. вказаних іпотечних договорів, іпотекою за цими договорами забезпечується виконання Іпотекодавцем зобов`язань перед Іпотекодержателем, що виникають з договору позики, укладеного 25.07.2017 року між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем, щодо вчасного та у повному обсязі виконання зобов`язань з оплати суми, зазначеної в договорі позики -2 600 000,00 грн. з граничним терміном оплати 25.08.2017 року.

Розділом 6 іпотечних договорів передбачено, зокрема, наступні умови:

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на розсуд Іпотекодержателя, зокрема, шляхом набуття права власності Іпотекодержателем на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку". При цьому, правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки є застереження, викладене у п.п. 6.3.3. цього договору, яке є договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Договір про задоволення вимог Іпотекодержателя укладений шляхом здійснення цього застереження та докази направлення письмового повідомлення Іпотекодавцю є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки. В цьому випадку право Іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки є безумовним, тобто підлягає відповідній реєстрації згідно вимог чинного законодавства України.

Встановлено, що зазначені договори були змінені відповідно до договорів про внесення змін від 16.11.2018 року (том 1 а.с.34, 39).

За змістом обох договорів про зміну іпотечного договору від 25.07.2017 року та до іпотечного договору від 26.07.2018 року зазначено, що іпотекою забезпечується виконання зобов`язання, строк повернення якого не пізніше 10.12.2018 року.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про іпотеку" Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Звернувшись з позовом до суду, позивач зазначав, що відповідно до п.10.2.8 Статуту Товариства, прийняття рішення про відчуження майна на суму, що становить 50% і більше вартості майна Товариства, відноситься до компетенції загальних зборів учасників.

Зазначав, що позивач не був присутнім на зборах, якими було прийнято таке рішення, відповідно його корпоративні права укладеними договорами є порушеними.

З огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази прийняття рішення про відчуження майна загальними зборами учасників Товариства, суд вірно зазначив про відсутність підстав для задоволення цієї частини вимог позивача.

Щодо відмови в задоволенні вимог про визнання недійсними договорів іпотеки та похідних від них вимог про припинення іпотеки та скасування заборони відчуження майна, колегія суддів вважає такі висновки суду необґрунтованими з огляду на наступне:

Згідно з п. 5.2. Статуту кожний учасник Товариства має право, зокрема, брати участь в управлінні справами Товариства в порядку, визначеному Статутом, а також чинним законодавством України; брати участь у розподілі прибутку Товариства та одержувати його частку (дивіденди).

Учасники Товариства зобов`язані додержуватись установчих документів Товариства і виконувати рішення загальних зборів учасників та інших органів управління Товариства; утримуватись від будь-якої діяльності, що може утруднити вирішені господарських завдань, яким - небудь іншим чином завдати шкоди Товариству (п. 6.3 Статуту).

Відповідно до п. 10.1. Статуту управління Товариством і контроль за його діяльністю здійснюють:

- Загальні збори учасників;

- Дирекція;

- Ревізійна комісія.

Відповідно до п. 10.2.7. Статуту до компетенції загальних зборів учасників зокрема, відноситься прийняття рішення про видачу довіреностей та доручень, крім довіреностей на одержання товарно - матеріальних цінностей; прийняття рішення про відчуження майна товариства на суму, що становить 50 і більше відсотків майна Товариства.

Пунктом 10.2.8. Статуту передбачено, що рішення про відчуження майна товариства на суму, що становить 50 і більше відсотків майна Товариства, приймається більшістю не менш як у ? голосів.

Таким чином, прийняття рішення про відчуження нерухомого майна Товариства відноситься до компетенції загальних зборів учасників.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що вказаними Іпотечними договорами були порушені його корпоративні права, а саме: право брати участь в управлінні справами Товариства, брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди); при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю отримати вартість частини майна товариства, пропорційну його частці у статутному капіталі.

Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України до юрисдикції господарських судів відносяться, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Згідно зі статтею 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Статтею 5 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" визначено права учасників товариства:

1) брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому цим Законом та статутом товариства;

2) отримувати інформацію про господарську діяльність товариства;

3) брати участь у розподілі прибутку товариства;

4) отримати у разі ліквідації товариства частину майна, що залишилася після розрахунків з кредиторами, або його вартість.

Учасники товариства можуть мати інші права, передбачені законом та статутом товариства.

Тобто, незалежно від суб`єктного складу, якщо учасник (акціонер) господарського товариства обґрунтовує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав, то такий спір підвідомчий господарським судам.

Стаття 116 Цивільного кодексу України, стаття 10 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин) встановлюють право учасника господарського товариства брати участь в управлінні товариством у порядку визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом.

Реалізація права участі в управлінні справами товариства відбувається, зокрема через участь учасника господарського товариства у вищому органі товариства, яким щодо спірних правовідносин, є загальні збори учасників Товариства.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Статтею 97 Цивільного кодексу України встановлено, що управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 145 Цивільного кодексу України (в редакції, що діяла на момент укладення спірних правочинів) у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Компетенція виконавчого органу товариства з обмеженою відповідальністю, порядок ухвалення ним рішень і порядок вчинення дій від імені товариства встановлюються цим Кодексом, іншим законом і статутом товариства.

Згідно з п. 10.2.1. Статуту вищим органом товариства є загальні збори учасників, які складаються з учасників товариства або призначених ними представників. Загальні збори учасників мають право приймати рішення по будь-яких питаннях діяльності товариства.

Відповідно до п. 10.3. Статуту керівництво поточною діяльністю Товариства і виконання рішень, прийнятих Загальними зборами учасників, здійснює Дирекція Товариства, яка складається з Генерального директора та його заступника. Дирекцію очолює Генеральний директор Товариства. Статус, повноваження та компетенція Дирекції Товариства, порядок прийняття нею рішень встановлюється чинним законодавством України, цим Статутом та іншими локальними нормативними документами, які затверджуються Зборами учасників.

Що стосується повноважень Генерального директора, то Статут товариства містить ряд суперечливих положень. Зокрема, в Статуті є дві різні редакції підпунктів 10.3.3. та 10.3.4. В першій редакції п. 10.3.3. зазначається, що Генеральний директор товариства без додаткової довіреності представляє товариство перед третіми особами відповідно до цього Статуту.

Суд першої інстанції в рішенні посилається на другу редакцію пункту 10.3.3., яким визначені повноваження Генерального директора, зокрема, він: представляє без довіреності інтереси товариства на всіх підприємствах, установах і організаціях усіх форм власності, по всіх питаннях, пов`язаних з діяльністю товариства; здійснює оперативне керівництво поточною діяльністю товариства в межах повноважень та прав, наданих йому цим статутом; укладає та підписує від імені товариства господарські та інші договори (угоди, контракти).

Але при цьому Генеральний директор не є одноособовим виконавчим органом, він входить до складу Дирекції, яка і здійснює керівництво поточною діяльністю товариства, а Генеральний директор повинен діяти на виконання рішень, прийнятих загальними зборами учасників та Дирекцією товариства, та уповноважений представляти товариство перед третіми особами.

Таким чином, не можна погодитись з твердженням суду, що жодних обмежень повноважень генерального директора щодо представництва юридичної особи та укладення іпотечних договорів Статутом не передбачено, особливо з огляду на обставини справи, які підтверджують, що генеральним директором Виблим О.М . спірні іпотечні договори були укладені в особистих інтересах.

До такого висновку колегія суддів дійшла з огляду на наступне:

Відповідно до ч. 3 ст. 238 Цивільного кодексу України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Укладення угоди, яка була направлена на реалізацію інтересів однієї і тієї ж особи, суперечить приписам ч. З ст. 238 Цивільного кодексу України (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23.09.2014 року у справі №911/3556/13).

Положення спірних іпотечних договорів сформульовані таким чином, що для переходу права власності до Іпотекодержателя не потребується укладення додаткових договорів (купівлі-продажу, міни, дарування, тощо), право Іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки є безумовним, тобто не потребує згоди Іпотекодавця - Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно - транспортна компанія».

Та обставина, що в результаті укладення оспорюваних іпотечних договорів не відбулося одразу-ж відчуження майна, не свідчить про відсутність порушення корпоративних прав позивача.

Колегія суддів також вважає обгрунтованими доводи апелянта про те, що при укладенні зазначених іпотечних договорів Генеральний директор Товариства Виблий О.М. діяв всупереч інтересам Товариства та іншого учасника - ОСОБА_1 , оскільки в забезпечення зобов`язань по поверненню позики в сумі 2 600 000,00 грн. передав в іпотеку майно Товариства на загальну суму 52 576 559,00 грн., що в 20 разів перевищує суму позики.

Пунктом 5.1.6. спірних договорів передбачений обов`язок Іпотекодавця за свій рахунок застрахувати предмет іпотеки на повну його вартість. У разі порушення обов`язків щодо страхування Іпотекодавець сплачує штраф у розмірі 50% від балансової вартості предмета іпотеки. Такі умови договорів суттєво впливають на майновий стан Товариства.

Укладення спірних договорів свідчить про порушення корпоративних прав позивача щодо управління справами товариства, розподілу прибутку товариства (з одержанням своєї частки) від господарської діяльності товариства та погіршення майнового стану підприємства, що впливає на права позивача як учасника, з часткою у статутному капіталі товариства в розмірі 50%.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Частиною 2 ст. 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

В частині 1 статті 215 Цивільного кодексу України зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, Іпотечні договори були укладені Товариством з перевищенням повноважень його представника при цьому про обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи іншій стороні договорів було відомо, оскільки іпотекодержателем є ОСОБА_3 , який є одночасно учасником та Генеральним директором Товариства.

Таким чином, підстави для визнання іпотечних договорів недійсними позивачем (апелянтом) доведені.

Щодо вимог позивача припинити іпотеку (скасувати запис на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень), скасувати заборону відчуження майна, зареєстровану на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень , то ці вимоги є похідними від недійсних іпотечних договорів і також підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на вищевказане, оскаржуване судове рішення не відповідає встановленим вимогам щодо законності та обґрунтованості, підлягає скасуванню. Апеляційна скарга доведена частково і підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати слід розподілити згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 281 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.2019 року у справі №904/920/19 скасувати.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати недійсним іпотечний договір, укладений між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-транспортна компанія", посвідчений 25.07.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч О.М. за реєстровим №865.

Визнати недійсним іпотечний договір, укладений між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-транспортна компанія", посвідчений 26.07.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч О.М. за реєстровим №872.

Припинити іпотеку (скасувати запис), номер запису 29002182, зареєстровану на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з відкриттям розділу індексний номер 44132019 від 20.11.2018 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч О.М.

Скасувати заборону відчуження, номер запису про обтяження 28998651, зареєстровану на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 44132019) від 20.11.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч О.М.

Скасувати заборону відчуження, номер запису про обтяження 28998684, зареєстровану на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 44132019) від 20.11.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч О.М.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-транспортна компанія" на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги у сумі 4 802,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги у сумі 4 802,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 16.10.2019 року.

Головуючий суддя: Т.А.Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: Ю.Б. Парусніков