ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" жовтня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2347/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

при секретарі судового засідання Аганін В.Ю.

розглянувши справу №916/2347/19

За позовом: Державного підприємства „Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою (65078, м. Одеса, вул. Космонавтів, 34; )

До відповідача: Приватного підприємства „СТАТИР (65017, м. Одеса, вул. Косовська, буд. 2-Г; )

про стягнення 93525,80 грн.

Представники:

від позивача: Юрченко К.А., за довіреністю

від відповідача: не з`явився

Встановив: Позивач Державне підприємство „Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного підприємства „СТАТИР про стягнення 93525,80 грн.

Позовні вимоги позивача обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача прийнятих на себе зобов`язань за Договором про відшкодування витрат на підготовку та проведення земельних торгів №1372 від 03 листопада 2017р. та направлено на стягнення загальної заборгованості у розмірі 93525,80 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 19.08.2019. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/2347/19. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на "16" вересня 2019 р. о 11:20. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст. 166 ГПК України протягом 10 днів з дня отримання відзиву. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України, протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив. Викликано учасників справи у засідання на 16.09.2019р. о 11:20. Повідомлено учасників справи про відсутність у суду технічної можливості забезпечення учасникам справи права брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 216 ГПК України, в судовому засіданні 11.09.2019р. було оголошено перерву у справі до 07.10.2019р. 12:30.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 16.09.2019р. повідомлено відповідача у справі №916/2347/19 - Приватне підприємство „СТАТИР про судове засідання, яке відбудеться "07" жовтня 2019 р. о 12:30. Неявка представника відповідача, належним чином повідомленого про час і місце проведення судового засідання, не перешкоджає його проведенню.

Позивач - Державне підприємство „Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд стягнути основний борг у розмірі 60781,80 грн., пеню у розмірі 17495,36 грн., 3% річних у розмірі 4551,14 грн. та інфляційні у розмірі 10697,50 грн.

Відповідачем - Приватним підприємством „СТАТИР відзиву на позовну заяву не надано, відповідач свого права на захист не використав, хоча відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце проведення засідання суду, шляхом скерування на його юридичну адресу ухвали суду, однак кореспонденція суду повернулась без вручення, із зазначенням поштової організації „не знайдено (а.с. 56-58).

У судові засідання представник відповідача не з`явився, про поважність причин відсутності суд не повідомив.

Згідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Приймаючи до уваги, що судові відправлення скеровувались судом на адресу реєстрації відповідача, а також відсутність жодних клопотань з боку відповідача про відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача, за наявними в ній матеріалами відповідно до п.9 ст.165 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив.

Рішенням організатора земельних торгів (наказ про проведення земельних торгів у формі аукціону від 29 вересня 2017 року №15-10789/13-17-сг) було визначено дату проведення земельних торгів з продажу право оренди на земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності для введення товарного сільськогосподарського виробництва окремими лотами 03 листопада 2017р. Зокрема, за лотом №688 право оренди на земельну ділянку площею 10,8216 га, кадастровий номер :01:002:1312, розташованої на території Одеської області, Кілійського району, Кілійської міської ради (за межами населеного пункту).

Позивачем було зазначено, що на виконання ч. 3 ст. 137 Земельного кодексу України Державне підприємство „Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою як виконавець земельних торгів опублікував на офіційному веб-сайті Держгеокадастру України оголошення про проведення земельних торгів, в тому числі за лотом №688. Серед умов проведення земельних торгів, на виконання положень договору ні підготовку лотів та проведення земельних торгів від 30 березня 2017р. №10, в оголошенні по кожному лоту був встановлений обов`язок переможця протягом трьох банківських днів сплатити витрати, здійснені на підготовку доту та винагороду виконавця земельних торгів. Зокрема, за лотом №688 було зазначення „не пізніше трьох банківських днів з дня укладення договору переможцю сплатити річну оренду плату, та витрати, здійснені на підготовку лоту: 26781,80 грн. та винагороду виконавця 34000,00 грн.

Позивачем було вказано, що ознайомившись з оголошеннями про проведення земельних торгів відповідач 25.10.2017р. подав виконавцю земельних трогів заявку про участь у земельних торгах з додатками на лот №688, у заяві відповідач Приватне підприємство „СТАТИР підтвердив, що ознайомлений з порядком та умовами проведення земельних торгів. Переможцем земельних торгів за лотом №688 було визнано Приватне підприємство „СТАТИР.

Відповідно до умов договору на підготовку лотів та проведення земельних торгів від 30 березня 2017р. №10, оголошення та умов проведення земельних торгів до протоколів був внесений пункт 7, який встановлював обов`язок переможця укласти договір на відшкодування витрат на підготовку та проведення земельних торгів з виконавцем трогів негайно після підписання протоколу та протягом трьох банківських днів сплатити витрати, здійснені на підготовку лоту та винагороду виконавцю.

03 листопада 2017р. між Державним підприємством „Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою (виконавець) та Приватним підприємством „СТАТИР (переможець) було укладено Договір №1372 про відшкодування витрат на підготовку та проведення земельних торгів (надалі Договір), відповідно до п. 2.1. якого переможець, на підставі протоколу проведення земельних торгів за лотом №688 від 03 листопада 2017р. №1/688 зобов`язується відшкодувати виконавцю витрати на підготовку лоту та проведення земельних торгів з продажу рева оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, площею 222,9346 га, розташованої на території Одеської області, Кілійського району, Кілійської міської ради (за межами населеного пункту), кадастровий номер земельної ділянки :01:002:1312 (підготовка лоту та винагорода виконавця земельних торгів).

Відповідно п.2.4. Договору, розмір витрат на підготовку та проведення земельних торгів, що підлягає відшкодуванню, за цим договором становить 60781,80 грн., в т.ч. ПДВ 10130,30 грн.

Згідно до п. 3.1. Договору, переможець зобов`язується внести на розрахунковий рахунок виконавця грошові кошті, у розмірі визначеному п. 2.4. цього Договору протягом трьох банківських днів з дня підписання цього Договору.

Також, відповідно до п. 5.1. Договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та чинними нормативно-правовими актами України. Якщо переможець порушив строки сплати винагороди виконавцю земельних торгів або сплатив у меншому розмірі ніж передбачено п. 2.4. Договору, переможець сплачує на користь виконавця додатково пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми невиконаного чи неналежно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення. (п. 5.2. Договору).

До Договору обома сторонами було підписано Акт від 03 листопада 2017р., відповідно до зазначеного Акту переможець не має жодних претензій по якості та обсягу наданих послуг проведення земельних торгів за лотом №688.

Позовні вимоги позивача - Державного підприємства „Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою направлено на стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 60781,80 грн., пені у розмірі 17495,36 грн., 3% річних у розмірі 4551,14 грн. та інфляційних втрат у розмірі 10697,50 грн.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши у судових засіданнях пояснення представника позивача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом, правовідносини між Державним підприємством „Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою та Приватним підприємством „СТАТИР виникли на підставі укладеного між ними 03 листопада 2017р. Договору №1372 про відшкодування витрат на підготовку та проведення земельних торгів.

Відповідно до ч.1 ст. 901 Цивільного кодексу України, договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1. ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання Приватним підприємством „СТАТИР прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору №1372 про відшкодування витрат на підготовку та проведення земельних торгів від 03 листопада 2017р., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, не спростовані відповідачем, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача за Договором №1372 про відшкодування витрат на підготовку та проведення земельних торгів від 03 листопада 2017р. заборгованості у розмірі 60781,80 грн. - є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.

Відповідно до ст. 230 Господарського Кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У наведеному обґрунтованому розрахунку стягуваної суми, який міститься в матеріалах справи, позивачем зазначено, що штрафні санкції нараховувались за період з 08.11.2017р. по 31.07.2019р.

Так, позивачем було здійснено нарахування пені, відповідно до умов договору, із застосування облікової ставки пені НБУ, проте виходячи із періоду 911 днів.

Проте, відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Приймаючи до уваги вищенаведене, судом було здійснено перерахунок пені на суму боргу у розмірі 60781,80 грн. із застосування облікової ставки НБУ, як то передбачено умовами договору, за період з 08.11.2017р., як визначено позивачем як початок настання прострочення виконання зобов`язання, по 08.05.2018р., із врахуванням ч. 6 ст. 232 ГК України.

Так, відповідно до такого розрахунку, борг зі сплати пені, який підлягає стягненню з відповідача. становить грошову суму у розмірі 4703,51 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти (п. 6.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань).

Суд, переривши розрахунок позивача щодо сплати відповідачем 3 % річних у розмірі та інфляційних втрат, вважає такі розрахунки частково не вірними, оскільки при здійсненні таких розрахунків позивачем було допущено арифметичні помилки.

Отже, як вже було зазначено судом, у наведено обґрунтованому розрахунку стягуваної суми, який міститься в матеріалах справи, позивачем зазначено, що штрафні санкції нараховувались за період з 08.11.2017р. по 31.07.2019р.

Судом було здійснено розрахунок 3% річних на суму боргу 60781,80 грн. за визначений позивачем період.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
60781.8008.11.2017 - 31.07.20196313 %3152.33

Так, відповідно до такого розрахунку борг зі сплати 3% річних становить грошову суму у розмірі 3152,33 грн.

Судом було здійснено розрахунок інфляційних втрат на суму боргу 60781,80 грн. за визначений позивачем період.

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період?Інфляційне збільшення суми боргу?Сума боргу з врахуванням індексу інфляції?
08.11.2017 - 31.07.201960781.801.1539272.8270054.62

Так, відповідно до такого розрахунку борг зі сплати інфляційних втрат становить грошову суму у розмірі 9272,82 грн.

Отже, з відповідача підлягають стягненню 3% річних у розмірі 3152,33 грн. та інфляційні втрати у розмірі 9272,82 грн.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 1 ст. 86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог Державного підприємства „Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою зі стягненням з Приватного підприємства „СТАТИР основного боргу 60781,80 грн., пені у розмірі 4703,51 грн., 3% річних у розмірі 3152,33 грн. та інфляційних втрат у розмірі 9272,82 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 1600,26 грн. покладаються на відповідача, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

1.Позов Державного підприємства „Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою задовольнити частково.

2.Стягнути з Приватного підприємства „СТАТИР (65017, м. Одеса, вул. Косовська, буд. 2-Г; ) га користь Державного підприємства „Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою (65078, м. Одеса, вул. Космонавтів, 34; ) основний боргу у розмірі 60781 (шістдесят тисяч сімсот вісімдесят одну) грн. 80 коп., пеню у розмірі 4703 (чотири тисячі сімсот три) грн. 51 коп., 3% річних у розмірі 3152 (три тисячі сто п`ятдесят дві) грн. 33 коп., інфляційні втрати у розмірі 9272 (дев`ять тисяч двісті сімдесят дві) грн. 82 коп. та витрати по сплаті судовго збору у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 26 коп.

3.В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено 09 жовтня 2019 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко