РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.10.2019Справа № 910/10452/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Авто"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна"

про стягнення 67051,80 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Авто" про стягнення 67051,80 грн. заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач, з яким винна у скоєнні ДТП особа перебувала у трудових відносинах, не відшкодував позивачу завдану внаслідок ДТП шкоду.

Ухвалою суду від 08.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна». Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та встановлено строк для подання відповідачу відзиву на позов протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Відповідач та третя особа у визначені судом строки не подали відзиву на позовну заяву та пояснень відповідно, хоча вручення вказаним учасникам справи ухвали суду від 08.08.2019 підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень.

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

04.05.2018 між позивачем, як страховиком, та ОСОБА_1 , як страхувальником, укладено договір № 814001/4605/0000035 добровільного страхування КАСКО (далі - договір страхування), предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки Toyota Camry, державний номер НОМЕР_1 , та прикріпленим до нього зовні та всередині додатковим обладнанням.

26.09.2018 у місті Києві на просп. Маяковського - вулиця Драйзера, відбулася дорожньо-транспортна пригода (зіткнення) між транспортним засобом марки Toyota Camry, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортним засобом марки Богдан А-09201, державний номер НОМЕР_2 , що належить відповідачу та перебував під керуванням ОСОБА_2

Відповідно до постанови Деснянського районного суду м. Києва від 05.11.2018 у справі № 754/13692/18 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

Як вбачається із матеріалів справи, 28.08.2018 страхувальник звернувся до позивача із заявою про подію, що має ознаки страхового випадку та виплату страхового відшкодування, згідно із умовами договору страхування.

Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу марки Toyota Camry, державний номер НОМЕР_1 , відповідно до звіту про оцінку КТЗ від 22.12.2018 № 01-08/10/1, складеного СПД Куліш А. В. , становить 184431,68 грн., а вартість матеріального збитку - 116607,38 грн.

Згідно зі страховим актом від 04.01.2019 № 00273849 позивач визначив розмір страхового відшкодування на підставі вказаного вище звіту, за вирахуванням франшизи 2772,50 грн., та перерахував суму страхового відшкодування у розмірі 181659,18 грн. на рахунок страхувальника, що підтверджується платіжним дорученням від 22.01.2019 № 065243.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом марки Богдан А-09201, державний номер НОМЕР_2 , що належить відповідачу, на момент скоєння ДТП застрахована у третьої особи за полісом № АМ1904699 згідно відомостей МТСБУ. Розмір франшизи за даним полісом становив 2000 грн., ліміт відповідальності по майну - 100000 грн.

Оскільки третя особа сплатила суму страхового відшкодування в розмірі 98000 грн., позивач просив стягнути різницю між виплаченою третьої особою сумою та фактично понесеними позивачем витратами, а саме 67051,80 грн.

Відповідно до статті 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина 2 статті 1187 ЦК України).

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 754/1114/15-ц.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15, Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17 та від 13.03.2018 у справі № 910/9396/17.

Беручи до уваги, що реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати, а також враховуючи відшкодовану третьою особою частину страхового відшкодування, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 67051,80 грн. різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, яке ним одержано від страховика.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судові витрати, які складаються зі сплаченої позивачем суми судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Авто" (04210, м. Київ, просп. Героїв Сталінграда, 10-А, корп. 2, кв. 35; ідентифікаційний код 30729545) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 70-А; ідентифікаційний код 20033533) 67051 (шістдесят сім тисяч п`ятдесят одну) грн. 80 коп. страхового відшкодування, а також 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.В. Полякова