ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2019 р. Справа№ 911/745/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Чорногуза М.Г.

розглянувши у письмовому провадженні

апеляційні скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Комунального підприємства Київської обласної ради "Бородянкатепловодопостачання"

на рішення Господарського суду Київської області від 07.06.2019 (повний текст складено 14.06.2019)

у справі №911/745/19 (суддя Рябцева О.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства Київської обласної ради "Бородянкатепловодопостачання"

про стягнення 163905,84 грн,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Комунального підприємства Київської обласної ради "Бородянкатепловодопостачання" про стягнення 70182,11 грн пені, 17617,02 грн 3% річних та 76106,71 грн інфляційних втрат, всього 163905,84 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем несвоєчасно виконано зобов`язання з оплати отриманого природного газу у визначений договором № 2075/15-БО-17 купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014 строк, чим порушено вимоги п. 6.1 договору, що відповідно до п. 7.2 договору є підставою для нарахування 70182,11 грн пені та відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України 17617,02 грн 3% річних та 76106,71 грн інфляційних втрат.

У відзиві на позов відповідач проти позову заперечував, просив в задоволенні позовної заяви відмовити, посилаючись на те, що розрахунки за договором №2073/13-БО-17 від 27.11.2014 повністю проведені відповідачем в 2015-2016 роках. Також відповідач вказував, що позов заявлений поза межами строків спеціальної позовної давності.

У відповіді на відзив позивач не погодився із доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву; стверджував, що НАК "Нафтогаз України" має право на застосування штрафних санкцій у вигляді пені та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат), оскільки відповідачем порушено умови договору купівлі-продажу природного газу щодо строків оплати. Крім того, позивач звертає увагу, що посилання відповідача на ч. 2 ст. 258 ЦК України не може братися судом до уваги, оскільки договором купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014 №2075/15-БО-17, а саме п. 9.3 передбачено, що строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років, у зв`язку з чим відсутні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог.

Рішенням Господарського суду Київської області від 07.06.2019 у справі №911/745/19 позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства Київської обласної ради "Бородянкатепловодопостачання" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 64981,27 грн пені, 14628,12 грн 3 % річних, 69478,93 грн інфляційних втрат та 2236,32 грн. судового збору. В інші частині в позові відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що оскільки за заявлений позивачем період нарахування пені непогашена заборгованість відповідача за зобов`язаннями грудня 2015 року станом на 30.11.2016 становила 323888,67 грн., то нарахування пені повинно здійснюватись на суму 323888,67 грн. за період з 15.01.2016 по 14.07.2016. При цьому суд дійшов висновку про неправомірність нарахування відповідачу пені, 3 % річних та інфляційних втрат на заборгованість відповідача за отриманий відповідачем природний газ у січні 2015 р., лютому 2015 р., березні 2015 р., листопаді 2015 р. та частково грудні 2015 р., за який відповідач розрахувався до набрання чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії", у відповідності до ч.3 ст.7 якого заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Комунальне підприємство Київської обласної ради "Бородянкатепловодопостачання" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 07.06.2019 у справі №911/745/19 та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог повністю.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому апелянт зазначає, що оскільки погашення заборгованості за переданий позивачем відповідачу природний газ за договором купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014 №2075/15-БО-17 було здійснено до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії", то відповідно до положень цього закону на таку заборгованість не підлягали нарахуванню пеня, інфляційні втрати та 3% річних, а нараховані пеня, інфляційні втрати та 3% річних підлягали списанню.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.07.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства Київської обласної ради "Бородянкатепловодопостачання" на рішення Господарського суду Київської області від 07.06.2019 у справі №911/745/19; постановлено здійснювати її розгляд у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 07.06.2019 у справі №911/745/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення позовних вимог.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі апелянт стверджує, що судом безпідставно застосовано до спірних правовідносин положення частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії", посилаючись на те, що матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості саме станом на дату виникнення заборгованості, а також те, що судом не зазначено на підставі яких документів відповідач набув статусу учасника процедури врегулювання, а саме є теплопостачальною або теплоенергогенеруючою організацією. Крім того, апелянт зазначає, що на момент набрання чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії" у відповідача перед позивачем була наявна заборгованість за договором купівлі-продажу природного газу, а тому застосування положень вказаного закону є неможливим.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.08.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 07.06.2019 у справі №911/745/19; постановлено здійснювати її розгляд у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

27.11.2014 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (яке в подальшому змінило найменування на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") як продавцем, та Комунальним підприємством Київської обласної ради "Бородянкатепловодопостачання", як покупцем, було укладено договір №2075/15-БО-17 купівлі-продажу природного газу (далі за текстом - договір), відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2015 природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТЗЕД , а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що продавець передає покупцеві у період з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ в обсязі до 569,0 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів: січень - 156,0; лютий - 140,0; березень - 65,0; квітень - 15,0; травень - 0; червень - 0; липень - 0; серпень - 0; вересень - 0; жовтень - 20,0; листопад - 38,0; грудень - 135,0.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця (п. 3.3 договору).

В договір №2075/15-БО-17 від 27.11.2014 купівлі-продажу природного газу неодноразово вносились зміни, а саме: додатковими угодами №1 від 30.01.2015, №2 від 23.02.2015, №3 від 10.03.2015, №4 від 15.04.2015, №5 від 15.05.2015, №6 від 05.06.2015, №7 від 15.07.2015, №8 від 15.10.2015, №9 від 22.10.2015, №10 від 02.11.2015, № 11 від 25.11.2015, відповідно до яких, зокрема, змінювалась вартість природного газу.

Так, додатковою угодою №1 від 30.01.2015 до договору сторони погодили, що з 01.01.2015 вартість природного газу за 1000 куб. м становить 7661,64 грн (з ПДВ); додатковою угодою №2 від 23.02.2015 до договору сторони погодили, що з 01.02.2015 вартість природного газу за 1000 куб. м становить 7416,84 грн (з ПДВ); додатковою угодою №3 від 10.03.2015 сторони погодили, що з 01.03.2015 вартість природного газу за 1000 куб. м становить 11333,64 грн (з ПДВ); додатковою угодою №4 від 15.04.2015 до договору сторони погодили, що з 01.04.2015 вартість природного газу за 1000 куб. м становить 9600,24 грн (з ПДВ); додатковою угодою №8 від 15.10.2015 до договору сторони погодили, що з 01.10.2015 по 31.10.2015 вартість природного газу за 1000 куб. м становить 8905,32 грн (з ПДВ); додатковою угодою №9 від 22.10.2015 до договору сторони погодили, що з 01.11.2015 вартість природного газу за 1000 куб. м становить 8745,74 грн (з ПДВ); додатковою угодою №11 від 25.11.2015 до договору сторони погодили, що з 01.12.2015 вартість природного газу за 1000 куб. м становить 8751,10 грн (з ПДВ).

Згідно п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від покупця, погашає вимоги продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного покупцем: у першу чергу відшкодовуються витрати продавця, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; у третю чергу погашається основна сума боргу (п. 6.4 договору).

Згідно п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору, він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 9.3 договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звертатися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (розділ 11 договору).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, на виконання умов договору позивач за період з січня 2015 року по квітень 2015 року та за період з жовтня 2015 року по грудень 2015 року передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1917981,35 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 на суму 383173,94 грн., від 28.02.2015 на суму 308229,03 грн., від 31.03.2015 на суму 263019,79 грн., від 30.04.2015 на суму 41626,64 грн., від 31.10.2015 на суму 146902,15 грн., від 30.11.2015 на суму 332618,14 грн., від 31.12.2015 на суму 442411,66 грн.

На виконання умов договору відповідачем сплачено: за період з 22.01.2015 по 27.02.2015 - 383173,94 грн. за актом приймання-передачі від 31.01.2015, за період з 27.02.2015 по 20.03.2015 - 308229,03 грн. за актом приймання-передачі від 28.02.2015, за період з 20.03.2015 по 27.04.2015 - 263019,79 грн. за актом приймання-передачі від 31.03.2015, за період з 27.04.2015 по 05.05.2015 - 41626,64 грн. за актом приймання-передачі від 30.04.2015, за період з 27.05.2015 по 22.06.2015 - 146902,15 грн. за актом приймання-передачі від 31.10.2015, за період з 22.06.2015 по 29.12.2015 - 332618,14 грн. за актом приймання-передачі від 30.11.2015, за період з 29.12.2015 по 17.11.2017 - 442411,66 грн. за актом приймання-передачі від 31.12.2015.

Тобто, відповідач за отриманий в квітні 2015 року та в жовтні 2015 року природний газ розрахувався вчасно та в повному обсязі, а за отриманий природний газ в січні, лютому, березні, листопаді та грудні 2015 року розрахувався в повному обсязі, проте з порушенням строку оплати, встановленого п. 6.1 договору.

Враховуючи несвоєчасну оплату отриманого в січні, лютому, березні, листопаді та грудні 2015 року природного газу, позивач просить стягнути з відповідача 70182,11 грн. пені, 17617,02 грн. 3% річних, нарахованих на заборгованість відповідача за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо з урахуванням дат виникнення заборгованості за загальний період з 17.02.2015 по 16.11.2017. Також позивач просив стягнути з відповідача 76106,71 грн інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача за актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 з урахуванням дати виникнення заборгованості за загальний період з лютого 2016 року по жовтень 2017 року.

В силу вимог ст. ст. 525, 526, 530, 599, 610, 612 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню належним чином у встановлений строк та припиняється виконанням, проведеним належним чином. Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

30.11.2016 набув чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, у відповідності до якої на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Доводи відповідача про неможливість застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", з посиланням на те, що відповідач не включений до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром, є безпідставними з огляду на наступне.

Частина 3 статті 7 вищевказаного Закону є нормою прямої дії, якою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання, як у спосіб не нарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань.

При цьому, застосування приписів частини 3 статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Відповідна правова позиція викладена також в постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 914/123/17 та від 03.04.2018 у справі №904/11325/16.

Як встановлено вище, заявлені до стягнення 3% річних та пеня були нараховані позивачем на заборгованість відповідача за зобов`язаннями січня 2015, лютого 2015, березня 2015, листопада 2015 та грудня 2015, а заявлені до стягнення інфляційні втрати нараховані на заборгованість відповідача за зобов`язаннями грудня 2015.

Разом з тим, як встановлено вище, відповідач заборгованість за зобов`язаннями січня 2015, лютого 2015, березня 2015, листопада 2015 та частково грудня 2015 погасив до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії", а саме останній платіж до набрання чинності вказаного Закону був здійснений відповідачем 24.11.2016 за зобов`язаннями грудня 2015, а останній платіж в рахунок повного погашення заборгованості за зобов`язаннями грудня 2015, на яку позивачем нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати, був здійснений відповідачем 17.11.2017.

Зазначені вище обставини вказують на те, що позивачем неправомірно нараховано відповідачу пеню, 3 % річних та інфляційні втрати на заборгованість відповідача за отриманий відповідачем природний газ у січні 2015, лютому 2015, березні 2015, листопаді 2015 та частково грудні 2015, за який відповідач розрахувався до набрання чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії".

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що заявлені до стягнення з відповідача на користь позивача пеня, 3 % річних та інфляційні втрати, нараховані на заборгованість за отриманий відповідачем природний газ у січні 2015 р., лютому 2015 р., березні 2015 р., листопаді 2015 р. та частково грудні 2015 р. (до 30.11.2016), за який відповідач розрахувався до набрання чинності вказаного Закону, задоволенню не підлягають.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що після набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії" (30.11.2016), після здійсненого відповідачем 24.11.2016 часткового погашення заборгованості у сумі 6609,97 грн., у відповідача існувала заборгованість за отриманий природний газ у грудні 2015 в сумі 323888,67 грн., яка була погашена у період з 14.12.2016 по 17.11.2017.

Суд апеляційної інстанції погоджується із здійсненим місцевим господарським судом розрахунком пені, 3% річних та інфляційних втрат, за яким стягненню підлягають пеня в розмірі 64981,27 грн, нарахованої на суму заборгованості в розмірі 323888,67 грн за період з 15.01.2016 по 14.07.2016; 14628,12 грн - 3% річних, нарахованих на суму заборгованості в розмірі 323888,67 грн за період з 15.01.2016 по 16.11.2017; 69478,93 грн - інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості в розмірі 323888,67 грн за період з лютого 2016 р. по жовтень 2017 р., вважає його арифметично вірним.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 64981,27 грн, 14628,12 грн - 3% річних, 69478,93 грн - інфляційних втрат є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. І іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Стосовно доводів відповідача про те, що позов заявлений поза межами строків спеціальної позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Статтею 258 Цивільного кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до частини першої статті 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 9.3 договору передбачено, що строк в межах якого сторони можуть звернутися до суду про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років.

Тобто, пунктом 9.3 договору сторони дійшли згоди збільшити строк позовної давності до 5 років.

Враховуючи те, що позивач звернувся до суду з даним позовом 19.03.2019, про що свідчить поштова накладна, що міститься на конверті, в якому надійшла позовна заява, позивачем подано позов в межах п`ятирічного строку позовної давності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апелянтам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарги задоволенню не підлягають.

Судовий збір за подачу апеляційних скарг розподіляються у відповідності до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Комунального підприємства Київської обласної ради "Бородянкатепловодопостачання" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 07.06.2019 у справі № 911/745/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/745/19 повернути до Господарського суду Київської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

М.Г. Чорногуз