ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року Справа № 924/235/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Петухов М.Г.

секретар судового засідання Гладка Л.А.

за участю представників сторін:

позивача: Незнамова Т.О.

відповідача: Доценко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 26 червня 2019 р.р. (ухваленого суддею Танасюк О.Є., повний текст складено 05.07.19) у справі № 924/235/19

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго"

про стягнення 9460053,12 грн., з яких: 4172561,10 грн. пеня; 1218975,54 грн. 3% річних; 4068516,48 грн. інфляційні втрати

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Національна акціонерна компанія» Нафтогаз України» (надалі - позивач) звернулося в Господарський суд Хмельницької області з позовом до міського комунального підприємства «Хмельницьктеплокомуненерго» про стягнення із відповідача 9460053,12 грн., з яких: 4172561,10 грн. пеня; 1218975,54 грн. 3% річних; 4068516,48 грн. інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 26.06.19 року в позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що розрахунки за поставлений природний газ за договором постачання природного газу №2397/1617-ТЕ-34 від 12.06.2016р. відповідачем здійснювалося двома способами: шляхом укладення спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету та здійснення перерахунків сум коштів з поточного рахунку із спеціальним режимом використання згідно з нормативами розподілу коштів.

Суд дійшов висновку, що незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині розрахунків за поставлений природний газ регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Зважаючи на відсутність можливості у відповідача впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за поставлений природний газ, суд дійшов висновку про відсутність можливості застосування до МКП „Хмельницьктеплокомуненерго відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді нарахування пені, 3% річних та інфляційних.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 26.06.19 року та задоволити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що п. 6.1 Договору сторони погодили що укладання спільних протокольних рішень, договору про організацію взаєморозрахунків в будь-якому випадку не змінює строків, порядку розрахунків. А відтак, посилання суду першої інстанції на укладання ряду спільних протокольних рішень та договору про організацію взаєморозрахунків, як підставу для зміни порядку та строку розрахунків є такими, що суперечать умовам Договору, принципу обов`язковості виконання договірних зобов`язань.

Не погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що підписавши спільні рішенні, сторони змінили строки розрахунків, оскільки вказане не відповідає фактичним обставинам справи, адже, підписавши СПР, сторони лише декларують намір, до моменту проведення фінансування підписане протокольне рішення не є чинним та не має жодної юридичної сили.

Скаржник вважає, що нарахування позивачем платежів відповідно ст. 625 ЦК України, на всю суму заборгованості за Договором, в тому числі заборгованості оплаченої по спільним протокольним рішенням є обгрунтованим та законним.

Звертає увагу на те, що сторони прямо передбачили в Договорі обов`язок відповідача, за відсутності або несвоєчасності надходження грошей через рахунок зі спеціальним режимом використання відповідача, сплачувати власними коштами, в строки, передбачені п. 6.2 Договору.

Вважає, що відповідач не обмежується в здійсненні розрахунків з позивачем лише рахунками з спеціальним режимом використання, а тому, відповідач мав передбачену Договором можливість сплатити заборгованість перед позивачем своїми коштами в строки. передбачені умовами Договору.

Наголошує на тому, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення, не взяв до уваги доводи позивача, не з`ясував всіх обставин справи, не надав належної оцінки доказам та вимогам ПАТ «НАК «Нафтогаз» щодо позовних вимог.

На думку позивача, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають фактичним обставинам справи, нарахування пені, 3% річних, інфляційні здійснені позивачем у відповідності до чинного законодавства та умов Договору.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив вимоги апеляційної скарги та просив залишити оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Зокрема, зазначив, що несвоєчасне проведення розрахунків виникло у зв`язку з неможливістю відповідача вільно розпоряджатися власними коштами, збитковості тарифів, необхідністю проведення термінових ремонтів для усунення аварійних ситуацій, проведення заходів по запровадженню енергозберігаючих технологій.

Відповідач, вказує на те, що підписання спільних протокольних рішень з організації взаєморозрахунків свідчить, що оплата наданих послуг за договором підлягає погашенню, зокрема, шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі цих рішень, тому, строки виконання грошових зобов`язань, які виникли на підставі укладеного договору, змінилися.

Стверджує, що грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Звертає увагу на те, що держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємства паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних з використанням газу для забезпечення теплопостачання населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг.

Сторони позбавлені можливості врегулювати в договорі питання щодо строків та порядку виконання зобов`язання, виконання якого залежить від компенсацій з державного бюджету, оскільки, такий порядок викладений у відповідних нормативно-правових актах.

Розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

12.09.2016р. між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та міським комунальним підприємством „Хмельницьктеплокомуненерго (споживач) укладено договір постачання природного газу №2397/1617-ТЕ-34.

Відповідно до п. 1.1 Договору, постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах договору.

Згідно п. 1.2 Договору природний газ, що поставляється за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Пунктом 2.1 договору визначено, що постачальник передає споживачу з 01.10.2016р. по 31.03.2017р. газ обсягом до 54755 тис. куб. м., у тому числі по місяцях (тис. куб. м): жовтень 2016р. 5441; листопад 2016р. 8274; грудень 2016р. 10935; січень 2017р. 11780; лютий 2017р. 9855; березень 2017 8470.

Споживач подає постачальнику до 15 числа місяця, що передує місяцю поставки газу, належним чином оформлену заявку на планові обсяги споживання газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою (п. 3.2. Договору).

Відповідно до п. 3.4. договору приймання - передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання природного газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.

Ціна за 1000 куб. метрів природного газу становить 4942,00 грн., крім того ПДВ 20%. Усього до сплати разом з ПДВ 5930,40 грн. (п. 5.2).

Оплата за газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням п. 11.3. цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 „Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором (п. 6.1),

Згідно з п. 6.2. договору оплата за природний газ здійснюється, зокрема, таким чином: 1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача поширюється дія ст. 19-1 Закону України „Про теплопостачання; 2) в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розраховуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 6.1. договору в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу.

Пунктом 6.3 договору сторони погодили, що у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору, грошова сума, яка надійшла від споживача погашає вимоги постачальника у такій черговості, незалежно від призначення платежу покупцем: у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування. Відсотки річних, пені, штрафи; у третю чергу погашається основна сума заборгованості.

Відповідно до п. 6.4. договору звірка розрахунків та/або фактичного обсягу використання природного газу здійснюється сторонами протягом 10-ти днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписаної уповноваженою особою на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу покупцем та актів його приймання-передачі.

Згідно з п. 8.2. договору у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

В п. 8.3. договору сторони погодили, що з урахуванням п. 11.3. цього договору укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до ст. 625 ЦК України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором.

У п. 11.3. визначено, що будь-які спільні протокольні рішення, в тому числі про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписані сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20, не можуть бути використанні для внесення змін до цього договору.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації природного газу до з 01.10.2016р. до 31.03.2017р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1).

З матеріалів справи вбачається, що 23.01.2017р. укладено додаткову угоду №1 до договору постачання природного газу від 1209.2016р. №2397/1617-ТЕ-34, якою зокрема, доповнено п. 1.2. пунктом 1.3. наступного змісту: „Необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в п. 2.1. договору споживач визначає самостійно. Також викладено п.п. 2.3., 2.4., 2.5. розділу „кількість та фізико-хімічні показники газу в іншій редакції; доповнено п. 7.1. розділу 7 „Права та обов`язки сторін підпунктом 5; викладено в іншій редакції п.п. 3, 4, 5 п. 7.4. розділу 7 „Права та обов`язки сторін; викладено п.п. 1 п. 11.3. розділу 11 „Інші умови в іншій редакції.

Додатковою угодою №2 до договору постачання природного газу від 12.09.2016р. №2397/1617-ТЕ-34 розділ 2 доповнено п. 2.1. щодо обсягів поставки природного газу в період з 01.04.2017р. по 30.09.2017р. (включно). Також внесено зміни щодо ціни газу: „п. 5.2. Ціна за 1000 куб.м. газу з 01.04.2017р. становить 4942,00 грн., крім того ПДВ 20%. Усього до сплати разом з ПДВ 5930,40 грн.; В п. 8.2. розділу 8 змінено слова „21% річних на „16,4% річних; продовжено строк дії договору до 30.09.2017р. (п. 12.1 договору).

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, апеляційний суд дійшов висновку, що на виконання умов договору, позивач здійснив відповідачу поставку природного газу на загальну суму 313802798,70 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016р. на суму 33397581,34 грн.; від 30.11.2016р. на суму 44886474,10 грн.; від 31.12.2016р. на суму 54390272,20 грн.; від 31.01.2017р. на суму 62797088,63 грн.; від 28.02.2017р. на суму 47892160,93 грн.; від 31.03.2017р. на суму 32801487,18 грн.; від 30.04.2017р. на суму 7250762,05 грн.; від 31.05.2017р. на суму 7357930,31 грн.; від 30.06.2017р. на суму 5588797,10 грн.; від 31.07.2017р. на суму 5190552,95 грн.; від 31.08.2017р. на суму 5584989,78 грн.; від 30.09.2017р. на суму 6664702,13 грн.

Судом встановлено, що в період з 15.11.2016р. по 12.12.2017р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Хмельницькій області, Департаментом фінансів в Хмельницькій області, Міським комунальним підприємством „Хмельницьктеплокомуненерго та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" з метою погашення взаємної заборгованості укладено спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, а саме: №2735 від 15.11.2016р. на суму 30957648,62 грн. (виконання відбулося 26.12.2016р.); №3101 від 14.12.2016р. на суму 347089,18 грн. (виконання відбулося 26.12.2016р.); №46 від 12.01.2017р. на суму 30000000,00 грн. (виконання відбулося 13.01.2017р); №47 від 12.01.2017р. на суму 35000000,00 грн. (виконання відбулося 13.01.2017р); №48 від 12.01.2017р. на суму 3622394,40 грн. (виконання відбулося 13.01.2017р.); №845 від 13.02.2017р. на суму 10037826,66 грн. (виконання відбулося 28.02.2017р.); №846 від 13.02.2017р. на суму 25000000,00 грн. (виконання відбулося 28.02.2017р.); №1480 від 10.03.2017р. на суму 28000000,00 грн. (виконання відбулося 05.07.2017р.); №1481 від 10.03.2017р. на суму 12583601,59 грн. (виконання відбулося 11.04.2017р.); №2135 від 13.04.2017р. на суму 7752203,83 грн. (виконання відбулося 21.08.2017р.); №3822 від 07.11.2017р. на суму 5020533,07 грн. (виконання відбулося 30.11.2017р.); №4122 від 12.12.2017р. на суму 1755238,48 грн. (виконання відбулося 20.12.2017р.).

Сторони погодили, що предметом спільних протокольних рішень є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

Спільні протокольні рішення набирають чинності з моменту підписання сторонами і діють до повного виконання сторонами зобов`язань за цими рішеннями.

Судом встановлено, що спільними протокольними рішеннями, які були прийняті в період 15.11.16 р. по 12.12.2017 р., погашено заборгованість відповідача перед позивачем на загальну суму 190076535,80 грн.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, лише частина газу споживалась пільговіками та підлягала оплаті за спільними протокольними рішеннями. Решту коштів щодо оплати вартості поставленого природного газу відповідачем було сплачено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014р. №217 та постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. №256.

З матеріалів справи вбачається, що в період з листопада 2016р. по жовтень 2017р. між МКП „Хмельницьктеплокомуненерго та Управлінням праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради підписані акти звіряння розрахунків за надані пільги та субсидії на загальну суму 187214724,26 грн., зокрема: за жовтень 2016р. 5501344, 05 грн.; за листопад 2016р. 16328438,94 грн.; за грудень 2016р. 28931501,38 грн.; за січень 2017р. 65563603,58 грн.; за лютий 2017р. 37407819,11 грн.; за березень 2017р. 35752203,83 грн.; за квітень 2017р. 5366188,43 грн.; за травень 2017р. (-21970647,25 грн.); за червень 2017р. 5968904,33 грн.; за липень 2017р. 1976026,41 грн.; за серпень 2017р. 3092370,16 грн.; за вересень 2017р. 3296971,29 грн.

З довідки ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про операції за договором №2397/1617-ТЕ-34 по МКП „Хмельницьктеплокомуненерго з 01.10.2016р. по 31.05.2018р. вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем погашено в повному обсязі 28.02.2018р.

Несвоєчасне проведення відповідачем розрахунків за отриманий природний газ, стало підставою для звернення ПАТ «НАК «Нафтогаз України» в суд з даним позовом про стягнення з міського КП „Хмельницьктеплокомуненерго: 4172561,10 грн. пені; 1218975,54 грн. 3% річних; 4068516,48 грн. інфляційних.

Аналізуючи встановлені обставини справи, апеляційний господарський суд вважає за необхідне враховувати наступні положення чинного законодавства України.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Колегією суддів встановлено, що 12.09.2016р. між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та міським комунальним підприємством „Хмельницьктеплокомуненерго укладено договір постачання природного газу №2397/1617-ТЕ-34, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах договору.

На виконання умов договору позивач здійснив відповідачу поставку природного газу на загальну суму 313802798,70 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу.

Як слідує із довідки ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про операції за договором №2397/1617-ТЕ-34 по МКП „Хмельницьктеплокомуненерго з 01.10.2016р. по 31.05.2018р., заборгованість відповідача перед позивачем була погашено в повному обсязі 28.02.2018р.

В обґрунтування підстав для стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань позивач посилається на здійснення відповідачем платежів з порушенням термінів оплати, визначених договором.

Згідно із статтею 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначалося, пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа наступного за місяцем поставки газу.

Оплата за природний газ здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача поширюється дія ст. 19-1 Закону України „Про теплопостачання (п. 6.2).

Положеннями ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 2 ст. 625 вказаного Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від простроченої суми.

Таким чином, для застосування штрафних санкцій та відповідальності за прострочку виконання грошового зобов`язання необхідною умовою є факт невиконання або прострочки виконання зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, розрахунки за поставлений природний газ за договором постачання природного газу №2397/1617-ТЕ-34 від 12.09.2016р. відповідачем здійснювалося двома способами: шляхом укладення спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету та здійснення перерахунків сум коштів з поточного рахунку із спеціальним режимом використання згідно з нормативами розподілу коштів, затверджених відповідними постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Так, зобов`язання за договором №2397/1617-ТЕ-34 від 12.09.2016р. в частині оплати вартості поставленого природного газу в розмірі 104843247,71 грн. відповідачем здійснювалося шляхом перерахунку сум коштів з поточного рахунку із спеціальним режимом використання відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014р. №217.

Відповідно до статті 19-1 Закону України „Про теплопостачання, Кабінетом Міністрів України затверджено „Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки від 18.06.2014 р. № 217.

Пунктом 1 Порядку передбачено, що цей Порядок визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки.

Згідно п. 3 Порядку, Теплопостачальні організації, що здійснюють продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, для виробництва яких повністю або частково використовується природний газ, куплений у постачальника природного газу із спеціальними обов`язками такими теплопостачальними організаціями або теплогенеруючими організаціями, в яких теплопостачальні організації купують теплову енергію, та їх структурні підрозділи відкривають у місячний строк з дня набрання чинності постановою, якою затверджено цей Порядок, в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за категоріями споживачів населення, релігійні організації, бюджетні установи, інші споживачі (далі - спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними організаціями).

Відповідно до п. 8 Порядку усі категорії споживачів, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, сплачують їх вартість шляхом перерахування коштів виключно на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів.

Пунктом 12 Порядку встановлено, що комісія на підставі даних, визначених у пунктах 10 і 11 цього Порядку, щомісяця: 1) розраховує для кожної категорії споживачів теплопостачальної і теплогенеруючої організації нормативи перерахування коштів: на поточний рахунок теплопостачальної і теплогенеруючої організації; на рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов`язками, зазначений у договорі купівлі-продажу (постачання) природного газу (далі - рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов`язками); на рахунок оператора газотранспортної системи, зазначений у договорі на транспортування природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на транспортування природного газу з оператором газотранспортної системи) (далі - рахунок оператора газотранспортної системи); на рахунок оператора газорозподільної системи, зазначений у договорі на розподіл природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на розподіл природного газу з оператором газорозподільної системи) (далі - рахунок оператора газорозподільної системи); на спеціальні рахунки, відкриті теплогенеруючими організаціями; 2) затверджує реєстр нормативів; 3) доводить реєстр нормативів до відома уповноваженого банку для виконання не пізніше ніж за один робочий день до початку місяця, в якому застосовуватимуться нормативи; 4) розміщує реєстр нормативів на своєму офіційному веб-сайті.

Відповідно до пунктом 13 Порядку, Уповноважений банк згідно з умовами договору банківського рахунка здійснює перерахування коштів за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води із спеціальних рахунків, відкритих структурними підрозділами теплопостачальних і теплогенеруючих організацій, на спеціальні рахунки теплопостачальних і теплогенеруючих організацій двічі на день, а саме: до 10-ї години - залишок коштів на початок операційного дня; до 17-ї години - кошти, що надійшли протягом операційного дня на спеціальні рахунки, відкриті структурними підрозділами теплопостачальних і теплогенеруючих організацій.

Уповноважений банк до 12-ї години операційного дня здійснює відповідно до реєстру нормативів розподіл коштів, що надійшли за попередній день від структурних підрозділів теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та споживачів, і перерахування коштів на рахунки з урахуванням вимог пунктів 14-26 цього Порядку.

Згідно підпункту 1 пункту 14 Порядку, у разі коли теплопостачальна або теплогенеруюча організація: здійснює продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води та самостійно виробляє всю необхідну для цього теплову енергію, кошти, що надійшли на спеціальний рахунок, відкритий теплопостачальною або теплогенеруючою організацією, як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від споживачів, розподіляються згідно з нормативами, розрахованими відповідно до пунктів 15-26 цього Порядку, і перераховуються в частині вартості: природного газу - на рахунок постачальника природного газу із спеціальними обовязками; послуг з транспортування природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на транспортування природного газу з оператором газотранспортної системи) - на рахунок оператора газотранспортної системи; послуг з розподілу природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на розподіл природного газу з оператором газорозподільної системи) - на рахунок оператора газорозподільної системи; виробництва, транспортування, постачання теплової енергії та надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води без урахування вартості природного газу - на поточний рахунок теплопостачальної або теплогенеруючої організації.

З огляду на вищевикладене, усі кошти, що сплачуються споживачами відповідача надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання та розподіляються уповноваженим банком (ПАТ Державний ощадний банк України) щодня до 12 години згідно з визначеними нормативами.

Виходячи з вищевикладених норм, Державою визначено спеціальний режим проведення взаєморозрахунків, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами.

Таким чином, судом критично оцінюються доводи позивача про те, що розрахунки за природний газ здійснювалися відповідачем власними коштами з порушенням строків визначених п. 6.2 договору №2397/1617-ТЕ-34 від 12.09.2016р.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині розрахунків за поставлений природний газ регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Позивачем не обґрунтовано та не підтверджено належними доказами факт прострочення відповідачем оплати за газ з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕ за поставлений природний газ.

Крім того, одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується НАК "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз". Наведене регулювання визначено постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (далі за текстом - Порядок).

З Порядку від 11.01.2005р. №20 вбачається, що відшкодування коштів на пільги, субсидії здійснюється з Державного бюджету України за спеціальною процедурою. При цьому, такі кошти не є коштами суб`єкта господарювання, а безпосередньо перераховуються на рахунок, в даному випадку ПАТ „Нафтогаз України (позивачу).

Аналогічні положення щодо спеціального режиму проведення розрахунків за поставлений природний газ закріплені у Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р., згідно з п. 4 якого перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню.

Аналіз змісту Порядку вказує на те, що держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто, держава офіційно визнає неспроможність підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (залежно від рівня наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами паливно-енергетичного комплексу, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Таким чином, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулівного впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій.

А тому на виконання таких законодавчих актів державою в особі відповідних державних органів приймаються підзаконні нормативні акти: Постанова Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20, постанова Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. №256.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсовує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.

На виконання зазначеного вище Порядку за участю як позивача так і відповідача укладались Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України.

Так, спільними протокольними рішеннями, які були прийняті в період 15.11.16 р. по 12.12.2017 р., погашено заборгованість відповідача перед позивачем за договором №2397/1617-ТЕ-34 від 12.09.2016р. на загальну суму 190076535,80 грн.

Суд враховує, що підписання Спільних протокольних рішень є елементами процедурного оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету. Держава, шляхом запровадження спеціалізованих нормативних актів, виконання яких поклала на свої інститути влади, запровадила новий механізм взаєморозрахунків між сторонами даного спору, чим внесла в господарські правовідносини відповідача та позивача елементи адміністративного та бюджетного права.

Покладення обов`язків щодо оформлення та підписання відповідних документів, у даному випадку Спільних протокольних рішень, на органи державної влади, позбавило відповідача можливості самостійно впливати в повній мірі на правовідносини за договором купівлі-продажу природного газу стосовно виконання обов`язку з оплати обсягів природного газу.

Підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, НАК "Нафтогаз України" у такий спосіб виявило згоду здійснити розрахунки відповідно до Порядку від 03.08.2015р. № 493/688, а отже погодилося зі зміною порядку та строків проведення розрахунків за наданий ним газ за договором №2397/1617-ТЕ-34 від 12.09.2016р., а тому, підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі Спільних протокольних рішень.

Крім того, як вбачається із довідки ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про операції за договором №2397/1617-ТЕ-34 по МКП „Хмельницьктеплокомуненерго з 01.10.2016р. по 31.05.2018р., відповідачем було погашено заборгованість за договором №2397/1617-ТЕ-34 від 12.09.2016р. в розмірі 18883015,19 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. №256.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування, чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Таким чином, підписавши спільні протокольні рішення, сторони погодилися з тим, що між ними встановлюється інший (не той, що був передбачений у договорі) порядок розрахунків, при цьому у відповідача відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за поставлений природний газ.

Аналогічні правові висновки міститься в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 31.05.2019р. у справі №924/296/18 та постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.04.2019р. №906/278/18, постанові Верховного суду від 09.09.19 у справі № 908/885/18.

Таким чином, спільні протокольні рішення та платіжні доручення про перерахування позивачу отриманих коштів як вартість пільг та субсидій населенню, є підтвердженням того, що відповідні розрахунки здійснювались в межах договору від 12.09.16 р. постачання природного газу та є процедурою погашення зобов`язань міського КП «Хмельницьктеплокомуненерго» по оплаті за природний газ у визначеному місяці в розмірі отриманих по спільному протокольному рішенню сум пільг та субсидій населенню.

Відтак, підписання сторонами у 15.11.16р.-12.12.17 р. спільних протокольних рішень і виконання їх умов, а також положень постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11 січня 2005 року, постанова Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. №256, підтверджує той факт, що сторони спільно погодились на те, що залишок оплати за постачання природного газу за договором підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного спільного протокольного рішення.

Дії сторін з питань остаточних розрахунків за договором № 2397/1617-ТЕ-34 за їх взаємною згодою і домовленістю з метою надання населенню права на отримання пільг з оплати послуг за постачання газу, були підпорядковані вимогам спільних протокольних рішень і спеціальних нормативно-правових актів.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом умов договору про те, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, не змінює строків та умов розрахунків за договором, суд відхиляє, оскільки дане твердження спростовується вище наведеними положеннями спеціального законодавства, норми якого є імперативними та підлягають обов`язковому застосуванню.

Суд також відхиляє посилання позивача на положення п. 6.2 договору, відповідно до якого споживач в будь-якому випадку зобв`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ, відповідно до п. 6.1 договору - вразі, коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використаня споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу, оскільки законодавчо не передбачено можливості повернення з рахунку із спеціальним режимом використання коштів, сплачених із свого поточного рахунку на погашення заборгованості, за рахунок подальших оплат побутових споживачів; кошти, які надходять на рахунок із спеціальним режимом використання автоматично перераховуються згідно із встановленим нормативом; зарахування коштів від побутових споживачів за спожитий ними природний газ на інші поточні рахунки заборонено законодавством. Колегія в даному випадку звертає увагу на таблицю розрахунків, яка вміщена в додаткових поясненнях відповідача (т. 2 а.с. 1-3), згідно якої за період жовтень -вересень відповідачем отримано природного газу на загальну суму 313 802 798,70 грн., оплата за даний газ за спільними протокольними рішеннями здійснена на суму 186 409 985,29 грн., оплата через рахунок з спеціальним режимом використання за даний період здійснена на суму 274 530 438,31 грн., що значно перевищує вартість отриманого газу.

Враховуючи вищенаведене, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що позивач, підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, у такий спосіб вияв своє бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку і тим самим погодився із зміною порядку та строків проведення розрахунків за поставлений відповідачу природний газ, з огляду на визначені у спільних протокольних рішеннях призначення платежів щодо сплати коштів за природний газ за рахунок відшкодування державою наданих у цей період населенню пільг та субсидії.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови.

Врахувавши вищевикладене колегія суддів прийшла до висновку, що розрахунки між сторонами договору здійснювались двома способами: 1) укладенням спільних протокольних рішень; 2) коштами, які перераховувались населенням на користь позивача виключно з рахунку з спеціальним режимом використання у відповідності до пункту 6.2 договору.

Отже, враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку про необґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних за договором №2397/1617-ТЕ-34, який не ґрунтується на допустимих та належних доказах в розумінні приписів статей 74, 76, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи, що державою визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005р., Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р., Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 р. № 217, що фактично, усуває відповідача від процесу розподілу грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні уповноваженим банком зі спеціальних рахунків відповідача грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами, підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з простроченням відповідачем грошового зобов`язання за договором постачання природного газу №2397/1617-ТЕ-34 від 12.09.2016р. відсутні.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст.. 129 ГПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 275, 281- 284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 26 червня 2019 р. у справі № 924/235/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Хмельницької області від 26 червня 2019 р. у справі № 924/235/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №924/235/19 повернути господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "07" жовтня 2019 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Петухов М.Г.