ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2322/19
Господарський суд Одеської області у складі: судді Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бачур А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу №916/2322/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТРА ПАК" /04073, м. Київ, вул. Сирецька, 84; адреса для листування: а/с 72, м. Київ, 04073, /

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІВДЕННИЙ ХЛІБ" /65078, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, буд. 14, /

про стягнення 388 018,98грн.,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Позивач, ТОВ "АСТРА ПАК", звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом про стягнення з ТОВ "ПІВДЕННИЙ ХЛІБ" заборгованості за договором поставки №76 від 09.01.2018р. в розмірі 388 018,98грн.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на неналежне виконання ТОВ "ПІВДЕННИЙ ХЛІБ" умов договору поставки №76 від 09.01.2018р. в частині своєчасної оплати поставленого Позивачем товару.

Відзив на позов Відповідач суду не надав, своїм правом на захист не скористався.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Процесуальні питання, вирішені судом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2019р. позовна заява вх.№2375/19 була передана на розгляд судді Цісельському О.В.

Ухвалою суду від 16.08.2019р. залишено без руху позовну заяву від 12.08.2019р. за вх.№2375/19 ТОВ "АСТРА ПАК".

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.09.2019р. позовну заяву /вх.№2375/19 від 12.08.2019р./ прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу запропоновано у відповідності до вимог ст. 165 ГПК України не пізніше 17 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справ, надати суду відзив на позов.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.09.2019р. у задоволенні заяви ТОВ "АСТРА ПАК" до ТОВ "ПІВДЕННИЙ ХЛІБ" про забезпечення позову за вх.№2-4423/19 від 13.09.2019р. - відмовлено.

Про відкриття провадження у справі сторони повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення ухвали суду від 02.09.2019р. позивачу 09.09.2019р.

Стосовно повідомлення відповідача про розгляд справи, суд відзначає наступне.

Як свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за вх.№40416/19 від 18.09.2019р., ухвала суду від 02.09.2019р. повернута до суду без вручення, з відміткою на довідці УКРПОШТИ "закінчився термін зберігання".

Враховуючи вищевикладене, суд з метою належного повідомлення відповідача - ТОВ "ПІВДЕННИЙ ХЛІБ" про розгляд справи, повторно направив ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.09.2019р. на адресу відповідача: 65078 , м . Одеса , вул. Генерала Петрова, буд . 14, яка повернута також повернута без вручення, з відміткою на довідці УКРПОШТИ "закінчився термін зберігання".

Відповідно до п. п. 1, 2 розділу ІІ Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, встановлені наступні нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку): місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення. При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Згідно з п. 4 ч. 6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до ч.ч. 3, 7 ст.120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення, інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідач не повідомляв суд про зміну місцезнаходження, копія ухвали від 02.09.2019 надсилалась судом за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві (яка співпадає із відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань).

З огляду на викладене, враховуючи термін зберігання поштової кореспонденції відділенням поштового зв`язку та її повернення до суду із відміткою поштового відділення "закінчився термін зберігання", суд дійшов висновку, що відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України ухвала суду від 02.09.2019 вважається врученою Відповідачу в день проставлення у поштовому відділенні штампу із відміткою "закінчився термін зберігання".

Отже, судом дотримані вимоги процесуального закону щодо належного та своєчасного повідомлення учасників про розгляд даної справи.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

08.10.2019р. судом було постановлено вступну та резолютивну частини рішення в нарадчій кімнаті.

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

09.01.2018р. між ТОВ "АСТРА ПАК" /надалі - постачальник/ та ТОВ "ПІВДЕННИЙ ХЛІБ" /надалі - покупець/ було укладено договір поставки №76, за умовами якого постачальник поставляє та передає партіями у власність покупцю, а покупець приймає та оплачує на умовах даного договору плівки, в подальшому за текстом іменується - товар, зазначений в замовленнях та видаткових накладних /п.1.1. договору/.

Відповідно до п.2.3. договору №76 від 09.01.2018р., оплата вартості товару здійснюється покупцем у безготівковій формі, шляхом перерахування на поточний рахунок постачальника грошових коштів протягом 20 банківських днів з моменту поставки відповідної партії товару /з дати, зазначеної у відповідній, підписаній сторонами видатковій накладній щодо передачі партії товару/.

Згідно із п.3.3. договору №76 від 09.01.2018р., передача та прийом кожної партії товару здійснюється на підставі поданого покупцем замовлення та оформлюється підписанням обома сторонами відповідної видаткової накладної.

Положеннями п.4.4. договору №76 від 09.01.2018р. передбачено, що за прострочення здійснення розрахунку за товар покупець зобов`язаний виплатити на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2018р. включно, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання своїх зобов`язань. Якщо за тридцять календарних днів до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не висловить в письмовій формі намір про припинення дії цього договору, то він вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік на таких самих умовах. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від повного виконання своїх зобов`язань, передбачених цим договором, у разі їх невиконання на момент закінчення договору, а також не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору /п.п.7.1., 7.2. договору №76 від 09.01.2018р./.

На виконання умов договору Позивач поставив Відповідачу товар за видатковими накладними №44 від 21.05.2019р. на суму 22 643,29грн., №45 від 23.05.2019р. на суму 123 670,98грн., №46 від 27.05.2019р., №61 від 22.07.2019р. на суму 126 079,20грн., загалом на суму 393065,55грн.

Так, за твердженнями Позивача, станом на 05.08.2019р. Відповідач має заборгованість у розмірі 375 648,59грн., у зв`язку із частковою оплатою Відповідачем поставленого Позивачем товару на суму 17 416,96грн.

Під час розгляду справи Відповідачем доказів погашення заборгованості суду не надано.

4. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 ст.691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У зв`язку з невиконанням належним чином відповідачем грошового зобов`язання з оплати товару, поставленого у період з 21.05.2019р. по 22.07.2019р. позивачем відповідно до п.4.4. договору було нараховано пеню в загальному розмірі 7129,95грн.

У відповідності до приписів ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до п.п.1, 2, 3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Перевіривши розрахунок позивача пені, судом встановлено, що останній здійснено неналежним чином, а тому судом здійснено відповідний розрахунок самостійно.

Між тим, судом взято до уваги те, що оплата за поставлений Позивачем Відповідачу товар повинна була здійснитися протягом 20-ти банківських днів у відповідності до п.2.3. договору №76 від 09.01.2018р., а не 30-ти банківських днів, як то зазначено Позивачем у позові та розрахунку.

Розрахунок пені згідно видаткової накладної №44 від 21.05.2019р.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
22643.2902.07.2019 - 18.07.20191717.5000 %0.096 %*369.12
22643.2919.07.2019 - 22.07.2019417.0000 %0.093 %*84.37
21226.3323.07.2019 - 28.07.2019617.0000 %0.093 %*118.63
15226.3329.07.2019 - 29.07.2019117.0000 %0.093 %*14.18
5226.3330.07.2019 - 05.08.2019717.0000 %0.093 %*34.08
Розрахунок пені згідно видаткових накладних №45 від 23.05.2019р., №46 від 27.05.2019р. здійснено вірно.

Так, за розрахунком суду загальний розмір пені становить 7 303,26грн.

З врахуванням того, що Позивачем заявлена до стягнення менша сума пені, ніж та що встановлена судом, задоволенню підлягає сума пені розрахована Позивачем у розмірі 7 129,95грн.

У відповідності до п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Перевіривши розрахунок Позивача інфляційних втрат судом встановлено, що розрахунки здійснені неналежним чином, тому судом самостійно здійснено відповідний розрахунок.

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
03.07.2019 - 22.07.201922643.290.994-135.8622507.43
23.07.2019 - 28.07.201921226.331.0000.0021226.33
29.07.2019 - 29.07.201915226.331.0000.0015226.33
30.07.2019 - 05.08.20195226.331.0000.005226.33
10.07.2019 - 05.08..080.994-724.03119948.05
04.07.2019 - 05.08..980.994-742.03122928.95
Виходячи із розрахунку зробленого судом вбачається, що Позивач не поніс інфляційні витрати за період вказаний Позивачем у позові та в якому Відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому у в цій частині позовних вимог, слід відмовити.

5. Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи із вищенаведеного, суд доходить до висновку про належне виконання Позивачем своїх зобов`язань перед Відповідачем по договору згідно вищевказаних накладних, що повністю узгоджується з умовами укладеного сторонами договору.

Більш того, слід зазначити, що у випадку поставки Позивачем неналежної якості Відповідач був наділений правом на відмову в отриманні такого товару, натомість товар було прийнято без зауважень, про що свідчать наявний підпис Відповідача на вказаних прийнятих видаткових накладних.

Окремо, оскільки матеріали справи не містять доказів письмового звернення жодної із сторін один до одної за тридцять календарних днів до закінчення терміну дії договору поставки №76 від 09.01.2018р. про намір припинення дії цього договору, суд дійшов висновку, що даний договір на момент розгляду справи судом є чинним.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТРА ПАК" є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, проте підлягають частковому задоволенню з огляду на помилки допущені при обрахунку інфляційних втрат.

Позивач у позові просив також покласти на Відповідача судові витрати понесені ним у даній справі, до яких включає витрати на оплату судового збору у сумі 5820,28 грн.

Згідно ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положення п.2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За розгляд даного позову судом позивач поніс витрати на оплату судового збору в сумі 5820,28грн., які підлягають відшкодуванню платнику внаслідок часткового задоволення його вимог за рахунок відповідача в розмірі 5 741,67грн.

Керуючись ст. 13, 76, 86, 129, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов - задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІВДЕННИЙ ХЛІБ" /65078, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, буд. 14, / на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТРА ПАК" /04073, м. Київ, вул. Сирецька, 84, / 375 648 /триста сімдесят п`ять тисяч шістсот сорок вісім/ грн. 59 коп. основного боргу, 7 129 /сім тисяч сто двадцять дев`ять/ грн. 95 коп. пені та витрати на оплату судового збору у розмірі 5 741 /п`ять тисяч сімсот сорок одна/ грн. 67 коп.

3. В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України.

Повне рішення складено 09 жовтня 2019р.

Суддя О.В. Цісельський