ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року Справа № 915/1498/19

м. Миколаїв.

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

за участі секретаря судового засідання Сьянової О.С.

від позивача: Сафронов Ю.А. - ордер Серія МК № 139907 від 23.05.2019;

від відповідача: Глушаниця А.Л. - ордер Серія МК № 106460 від 21.06.2019;

розглянувши у відкритому засіданні справу

за позовом державного підприємства "Володимирівське лісове господарство",

56065, вул. Центральна, 108, с. Володимирівка, Казанківський район, Миколаївська область;

до фізичної особи-підприємця Митрофанової Олени Василівни,

АДРЕСА_1 ;

про стягнення коштів у розмірі 168120 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство (ДП) "Володимирівське лісове господарство" звернулося з позовом (з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 27.08.2019) до фізичної особи-підприємця Митрофанової Олени Василівни (далі - підприємець Митрофанова) про стягнення коштів у сумі 168120 грн., за користування на протязі 2017-2018 земельною ділянкою загальною площею 241,7 га без правових підстав (за визнаним у господарській справі № 915/463/17 договором про надання послуг №10 від 12.03.2013 недійсним на майбутнє) та не за цільовим призначенням, при цьому отримуючи урожай, а також позивач просить про стягнення грошових коштів на відшкодування судових витрат, зокрема, з оплати позовної заяви судовим збором.

За такими вимогами ухвалою від 31.05.2019 відкрито провадження в даній справі.

Фізична особа-підприємець Митрофанова Олена Василівна у відзиві від 24.06.2019 (а.с. 67-72) позов не визнала , вважаючи його безпідставним, тому що згідно Законом України "Про оренду землі" у разі визнання у судовому порядку договору оренди землі недійсним, отримана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається; заборгованість по орендній платі на момент повернення земельної ділянки була відсутня; позивачем не доведено наявність усіх елементів цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправної поведінкою боржника та збитками, вини.

Пояснення щодо змінених позивачем підстав позову, відповідачем не подано.

Вислухавши представників сторін, які підтримали доводи, викладені у позові з урахуванням заяви про зміну предмету позову та на нього у відзиві відповідно, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Позивачем укладено з фізичною особою-підприємцем Митрофановою Оленою Василівною договір № 10 про надання послуг, відповідно до умов якого ДП " Володимирівське лісове господарство" з метою отримання прибутку надає ФОП Митрофановій О.В. послуги у виробництві сільськогосподарської продукції та подальшому транспортуванні, зберіганні, переробці та реалізації виробленої сільськогосподарської продукції на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні Державного підприємства.

Відповідно до пункту 3.1.3, 3.1.4 договору, ДП "Володимирівське лісове господарство" зобов`язалася з дня набрання чинності договором надати підприємцю Митрофановій відповідний мастив земельних ділянок, із земель сільськогосподарського призначення - ріллі, які знаходяться в постійному користуванні позивача, з метою ведення на цих земельних ділянках товарного сільськогосподарського виробництва; здійснювати контроль за вирощуванням за договором сільгоспкультур, що зокрема, передбачає підготовку позивачем проектів періодичних актів прийому-передачі сторонами виконаних робіт (наданих послуг), узгоджені між сторонами акти підписуються представниками сторін.

Згідно з пунктом 4.1, договір укладено терміном на 7 років з дня його підписання.

За положеннями пункту 5.1 договору ФОП Митрофанова О.В. здійснює виконання на земельній ділянці, зазначеній в підпункті 5.2.1, комплексу агрономічних та інших робіт, пов`язаних з вирощуванням, охороною, транспортуванням, збереженням та реалізацією сільськогосподарської продукції (підготовка ґрунту під сівбу, сівба, догляд за посівами, охорона посівів, збирання врожаю, його транспортування тощо).

ДП "Володимирівське лісове господарство" відповідно до пункту 5.2.1 договору здійснює використання для ведення товарного сільськогосподарського виробництва масиву земельних ділянок площею 181,9 га в межах території Володимирівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, із земель сільськогосподарського призначення (ріллі), які перебувають в її постійному користуванні; виконання цього обов`язку не зачіпає її право на користування цієї земельної ділянки, не є відчуженням цієї земельної ділянки, надання її в оренду (суборенду) чи участю у спільній діяльності.

У пунктах 6.1.1, 6.3 договору сторони визначили, що ФОП Митрофанова О.В . щорічно сплачує ДП "Володимирівське лісове господарство" кошти із розрахунку 600 грн. за один гектар переданих для здійснення спільної діяльності земельних ділянок; загальна сума оплати за один рік становить 109140 грн.

Сплата коштів в розмірах визначених п. 6.1.1 договору здійснюється відповідачем в три етапи: перший етап 30% до 1 лютого поточного року, другий етап 20% до 06 червня поточного року, третій етап 30% до 06 серпня поточного року, четвертий етап 20% до 06 листопада поточного року.

Сторони щорічно переглядають ціну договору за 1 га, враховуючи закон України про Державний бюджет України на відповідний рік та в зв`язку із зростанням рівня інфляції, а також керуючись іншими прийнятними для сторін міркуваннями.

За актами прийому-передачі ДП "Володимирівське лісове господарство" передало, а ФОП Митрофанова О.В. прийняла спочатку земельну ділянку площею 181,9 га, а згодом за додатковою угодою № 137 від 21.12.2015р. та додатковою угодою № 28 від 23.05.2016р. земельну ділянку площею 241,7 га.

Договір № 10 від 12.03.2013р., додаткова угода №137 до нього від 21.12.2015р. та додаткова угода №28 від 25.05.2016р. підписані та скріплені печатками обох сторін.

Таким чином, виконуючи вимоги укладеного договору, сторони до 2016 року здійснювали передбачену ним господарську діяльність, в т.ч. щодо оплати наданих послуг.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 29.06.2017 у справі №915/463/17 визнано недійсним на майбутнє договір № 10 про надання послуг від 12.03.2013, укладений між ДП "Володимирівське лісове господарство" та фізичною особою-підприємцем Митрофановою Оленою Василівною ; зобов`язано фізичну особу - підприємця Митрофанову Олену Василівну повернути у розпорядження держави в особі Кабінету Міністрів України, з правом постійного користування Державним підприємством «Володимирівське лісове господарство», земельні ділянки державного лісового фонду загальною площею 241,7 га, грошовою оцінкою 4 895 440 грн., що розташовані в межах території Володимирівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 03.10.2017 апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Митрофанової Олени Василівни задоволено: рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.06.2017 скасовано та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В подальшому 13.03.2018 р. між сторонами укладено додаткову угоду №13 до Договору про надання послуг №10 від 12.03.2013р., якою п.6.1.1. Договору викладено в наступній редакції: «підприємець Митрофанова щорічно сплачує ДП "Володимирівське лісове господарство" кошти із розрахунку 3000,00 (три тисячі) гривень за один гектар переданих за договором земельних ділянок. Загальна сума оплати за один рік становить 725100,00 (сімсот двадцять п`ять тисяч сто грн.) 00 коп.».

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.04.2018 у справі №915/463/17 постанову Одеського апеляційного господарського суду від 03.10.2017 у справі №915/463/17 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Одеського апеляційного господарського суду.

За результатами нового розгляду постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18.07.2018 рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.06.2017 у справі №915/463/17 залишено без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Натомість, як випливає з матеріалів справи, а саме з акту часткового обстеження земельних ділянок сільськогосподарського призначення (рілля) по лісовому лісництву ДП "Володимирівське ЛГ" від 23.07.2018, в якому зафіксовано факти посівів соняшника та зібраного озимого ячменю на переданій підприємцю Митрофановій земельній ділянці. З даним актом підприємець Митрофанова була ознайомлена про що свідчить підпис останньої.

Тобто, підприємець Митрофанова на період розгляду справи № 915/463/17 фактично користувалась земельною ділянкою.

За твердженням позивача кошти за користування земельними ділянками у період 2017-2018 роки, на час судового розгляду господарської справи № 915/463/17, оплатив частково (залишок склав суму 168120 грн.), що зумовило звернутися із даним позовом до суду.

Крім того, рішенням Господарського суду Миколаївської області від 29.06.2017 у справі № 915/463/17 встановлено, що в договорі № 10 від 12.03.2013 прямо йдеться про зміну цільового призначення земельних ділянок. Указане рішення набрало законної сили в порядку, визначеному законодавством та є преюдиційною для вирішення спору в даній справі у розумінні ч. 4 ст. 75 ГПК України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, викладені обставини не підлягають доведенню.

У зв`язку з указаним вище суд визнає, що відповідач за період 2017-2018 роки використовував землю без правових підстав та не за цільовим призначенням, одержавши при цьому врожай, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, виходячи з наступного.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 157 ЗК України). Такий порядок (методика) затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року № 963 (далі - Методика № 963).

Так, позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області листом від 21.03.2019 № 59 про порушення вимог законодавства та нарахування шкоди. Втім, ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області листом (а.с. 57-58) відмовлено в нарахуванні такої шкоди через те, що інспектор Держгеокадастру в 2017 році не проводив перевірку вказаної земельної ділянки за заявою позивача, а також запропоновано звернутись до уповноваженого органу місцевого самоврядування у відповідності до «Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам», затвердженого Постановою КМУ від 19.09.1993р. за №284.

У подальшому позивач звернуся до Казанківської районної державної адміністрації із відповідним листом. Натомість Казанківська районна державна адміністрація листом від 16.04.2019 № 01-23/2/233 відмовила в нарахуванні зазначених збитків, мотивуючи це тим, що відповідно до листа №6-8-841 від 03.04.2008/р. «Щодо розрахунку розміру шкоди та збитків, заподіяних земельним ресурсам» Державного комітету України із земельних ресурсів державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель, вищевказаний Порядок нарахування збитків застосовується лише тоді коли власникам землі та землекористувачам збитки можуть бути заподіяні внаслідок дій органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, а саме, внаслідок вилучення земельних ділянок, переданих у власність, встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок, які перебувають у власності чи користуванні, а також внаслідок прийняття зазначеними органами рішень щодо тимчасового зайняття земельних ділянок, яке може призвести до погіршення якості ґрунтового покриву чи приведення земельних ділянок у непридатний для використання стан. При цьому у вказаному листі Казанківська РДА запропонувала звернутись до Держгеокадастру для стягнення шкоди.

Отже, на думку позивача, за викладених обставин суму недоплаченої плати підприємцем Митрофановою належить стягнути на користь ДП "Володимирівське лісове господарство", як одержане майно за недійсним правочином (договором) та збережене без достатньої правової підстави за рахунок номінального землекористувача цієї земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, у порядку ст.ст. 216, 1212 ЦК України.

Чинним законодавством передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодекс України, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Згідно п. «д» частини першої статті 156 Земельного кодексу України, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч.ч. 1, 3 ст. 157 ЗК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Така точка зору викладена у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 у справі № 6-3090цс15).

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок номінального землекористувача цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти землекористувачу земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (Така точка зору викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц).

Отже, грошові кошти в сумі 168120 грн., які утримує підприємець Митрофанова унаслідок недоплати за користування земельною ділянкою, суд визнає, такими, що набуті та зберігаються відповідачем за відсутності на це правової підстави, а тому вимога про стягнення зазначеної суми грошових коштів є обґрунтованою.

Таким чином позовні вимоги належить задовольнити повністю.

Інші аргументи сторін також не можуть слугувати підставою для задоволення або відмови у задоволені позовних вимог, оскільки стосуються з`ясування обставин, вже встановлених судом.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд виходить з того, що, згідно ст. 129 ГПК України, витрат на оплату позовної заяви судовим збором, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому у разі задоволення позову у повному обсязі, судовий збір підлягає покладенню на позивача.

У судовому засіданні 24.09.2019, згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-238 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Стягнути з фізичної особи-підприємця Митрофанової Олени Василівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь державного підприємства "Володимирівське лісове господарство" (56065, вул. Центральна, 108, с. Володимирівка, Казанківський район, Миколаївська область, ідентифікаційний код 00152603) 168120 (сто шістдесят вісім тисяч сто двадцять) грн., а також грошові кошти на відшкодування судових витрат у справі зі сплати судового збору в сумі 2521 (дві тисячі п`ятсот двадцять одна) грн.

Рішення може бути оскаржено до Південно-Західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Миколаївської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оформлене відповідно до статті 238 цього Кодексу, рішення підписано 04.10.2019.

Суддя С.М.Коваль.