ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1004/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богацької Н.С.

суддів: Діброви Г.І., Разюк Г.П.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця»

на рішення Господарського суду Одеської області від 03.06.2019, ухвалене суддею Малярчук І.А. у м. Одесі, повний текст якого складено 07.06.2019

у справі № 916/1004/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон»

до відповідача: Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця»

про: стягнення 189814,71 грн. штрафу, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу в сумі 189814, 71 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що ним, згідно залізничних накладних: №51670008 від 08.09.2018 (досильна накладна №44476174 від 05.10.2018), №51664738 від 08.09.2018 (досильна накладна №44204980 від 11.09.2018), №44178366 від 09.09.2018, №44185254 від 10.09.2018, №44192557 від 10.09.2018, №44181824 від 09.09.2018, №44200343 від 11.09.2018, було відправлено вантаж (насіння зернових культур), який доставлений до місця призначення із простроченням термінів доставки, що згідно ст. 116 Статуту залізниць України є підставою для нарахування відповідачу штрафу.

23.04.2019 від Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» до Господарського суду Одеської області надійшло клопотання, в якому заявник посилаючись на положення ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України та відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок затримки доставки вантажу, просив суд зменшити розмір штрафу на 50%, до 44859,25 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.06.2019 позов Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» про стягнення 189 814,71 грн. штрафу задоволено частково: з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон» стягнуто 158178,94 грн. штрафу, 2372,00 грн. судового збору; в задоволенні решти заявлених позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю сільськогосподарському підприємству «Нібулон» відмовлено.

Частково відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з необґрунтованості наданого позивачем розрахунку штрафу, оскільки до вартості послуг, з якої обраховувався штраф, було включено податок на додану вартість.

Разом з тим, суд погодився із застосованим позивачем порядком розрахунку штрафу виходячи із вартості послуг, обумовленої сторонами в п.3.2. договору №09829/ЦТЛ-2018 від 14.02.2018, та, з огляду на положення ст.116 Статуту залізниць України, зазначивши, що розрахунок розміру штрафу за несвоєчасну доставку вантажу має здійснюватися виходячи із розміру плати, визначеної в п. 34 залізничних накладних, як такої, що узгоджена сторонами та сплачена позивачем.

Клопотання відповідача про зменшення суми штрафу відхилено через ненадання відповідачем належних доказів на підтвердження наявності скрутного майнового становища, поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення.

Не погоджуючись з означеним рішенням суду, Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило рішення Господарського суду Одеської області по справі №916/1004/19 щодо стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» штрафних санкцій у сумі 158178,94грн. за несвоєчасність доставки вантажів скасувати частково та ухвалити нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю сільськогосподарському підприємству «Нібулон» у стягненні з Акціонерного товариства «Українська залізниця» штрафних санкцій за несвоєчасність доставки вантажів у сумі 100096,21 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зазначаючи, що:

позивачем, з яким погодився і суд першої інстанції, при здійсненні розрахунку необґрунтовано завищено суми провізної плати, що є похідною завищення сум штрафів за прострочення термінів доставки. В свою чергу, штраф за несвоєчасну доставку вантажів розраховується у певному відсотковому відношенні (в залежності від строків прострочення доставки) до провізної плати, яка згідно закріплених в додатку 3 до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, визначається залізницею в графі 31 відповідної накладної;

при здійсненні власного розрахунку штрафних санкцій суд першої інстанції виходив із показника 1 доба на кожні повні та неповні 320 км., що відповідає термінам доставки за маршрутною відправкою, у той час, як перевезення здійснювалось груповими відправками;

судом не було наведено висновків стосовно відхилення доводів та заперечень, викладених у відзиві щодо необґрунтованого завищення сум провізної плати та клопотання про зменшення штрафу.

Додатково апелянт, згідно поданого 22.08.2019 клопотання, просив суд залучити до матеріалів справи № 916/1004/19 копії судових рішень по справі № 910/10848/18.

Позивач, згідно відзиву на апеляційну скаргу, просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення Господарського суду Одеської області від 03.06.2019 по справі № 916/1004/19 в частині задоволення позовних вимог залишити без змін, а в іншій частині скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги позивач вказував, що з огляду на умови укладеного між сторонами договору, п. 116 Статуту залізниць, ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 916 Цивільного кодексу України, словосполучення «провізна плата» для цілей визначення бази нарахування штрафу за прострочення терміну доставки вантажу повинно включати в себе не лише безпосередню плату за перевезення, а усі складові провізної плати, які справляються залізницею з відправника за фактичне перевезення вантажу з пункту відправлення до пункту призначення. Доводи апелянта щодо невірного визначення швидкості групової маршрутної відправки не вплинули на правильність остаточного розрахунку, оскільки безпосередні розміри ставок штрафу порівняно із заявленими у позовній заяві та наведеному розрахунку не змінилися.

Крім того, позивач також зауважив, що місцевий господарський суд, виключивши з ціни послуг, з якої обраховується сума штрафу, податок на додану вартість, допустив неправильне застосування норм матеріального права, оскільки відповідний податок є складовою частиною вартості послуг.

На думку позивача, судом першої інстанції також правомірно відхилено клопотання відповідача про зменшення суми штрафу через його необґрунтованість.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 14.02.2018 між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (Перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон» (Замовник) було укладено договір про надання послуг №09829/ЦТЛ-2018.

Відповідно до п. 1.1 Договору предметом цього Договору є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги. У розумінні цього договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за користування вагоном перевізника не є орендною платою.

Пунктом 1.2 Договору наведені наступні поняття:

вагон Перевізника - це вантажний вагон, яким перевізник володіє на праві власності або іншій правовій підставі;

вагон залізниці іншої держави - вагон який належить залізниці іншої держави та наданий перевізником у відповідності до окремих договорів та угод;

вагон замовника - вантажний вагон, яким замовник володіє на праві власності або іншій правовій підставі;

перевезення - послуга, в процесі надання якої перевізник зобов`язується доставити довірений замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а замовник зобов`язується оплатити послуги у передбаченому цим договором порядку. Перевезення оформлюється залізничною накладною відповідно до цього договору, Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 зі змінами та доповненнями, Збірника Тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, який затверджено наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 №317, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за №340/16356 (далі - Збірник тарифів), Правил перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002 №873, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2009 за №1030/7318, Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - УМВС), Конвенції про міжнародні залізничні перевезення (далі - КОТІФ) відповідно;

послуги, пов`язані з організацією перевезення вантажів послуги, що надаються перевізником замовнику, у тому числі на підставі окремої заявки з переліку, погодженого сторонами у додатку № 1 до договору;

інструкція на повернення вагонів порядок заповнення окремих граф перевізного документу при поверненні порожнього вагону перевізника на території України, розміщений на сайті: uz-cargo.com.

Відповідно до п. 1.3 Договору, надання послуг за цим договором може підтверджуватися залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами.

Згідно з п. 3.1 Договору, розмір плати за перевезення вантажу у вагонах замовника та вагонах залізниць інших держав, додаткових зборів, пов`язаних з перевезенням, розраховується за ставками і тарифами, які визначаються у відповідності до умов Збірника Тарифів.

Відповідно до п. 3.2 Договору, розмір плати за перевезення вантажу у вагоні перевізника (крім транспортерів перевізника, проїзду бригад супроводження великовагових транспортерів та вагонів для проїзду цих бригад) складається з:

- плати за перевезення навантаженого вагону перевізника, яка визначається за тарифом, визначеним у Збірнику тарифів встановленим для власного вагону перевізника;

- компенсації витрат на перевезення у порожньому стані вагону перевізника, яка визначається за тарифною схемою 14 Збірника тарифів за тарифну відстань перевезення вантажу, скориговану на коефіцієнт порожнього пробігу, зазначеного в додатку 3 до цього договору;

- плати за використання вагону перевізника у вантажному та порожньому рейсах за нормативний термін доставки.

Згідно з п. 3.2.2. Договору, при замовленні вагону Перевізника для проїзду провідників відправника (одержувача) Замовник сплачує:

- плату за проїзд провідника відправника (одержувача), встановлену Збірником Тарифів на дату відправлення вантажу;

- плату за перевезення порожнього вагону Перевізника з провідниками, яка розраховується за фактичну тарифну відстань за ставками і тарифами, які визначаються у відповідності до умов Збірника Тарифів;

- плату за використання вагону Перевізника у вантажному та порожньому рейсах за нормативний термін доставки, відповідно до п. 3.2.1;

- компенсацію витрат на перевезення у порожньому стані вагону Перевізника, яка визначається за тарифною схемою 14 Збірника тарифи з урахуванням коригуючих коефіцієнтів до тарифів Збірника тарифів за тарифну відстань перевезення вантажу, скориговану на коефіцієнт порожнього пробігу, зазначеного в додатку 3 до цього Договору.

Згідно з умовами п. 4.1 Договору розрахунки за цим Договором здійснюються через філію «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень «ПАТ «Укрзалізниця».

У п. 4.13 Договору встановлено, що податкові накладі складаються в електронному вигляді Перевізником за першою подією та реєструються в ЄРПН у порядку, встановленому Податковим кодексом України. У разі коригування сум податкових зобов`язань, а також у разі виправлення помилок, складається розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в електронному вигляді та надається Замовнику для реєстрації в ЄРПН. Зареєстровані податкові накладні/розрахунки коригувань в ЄРПН доступні Замовникам в електронному вигляді.

Перевізник відповідно до вимог ст. 201 Податкового кодексу України має право складати зведені податкові накладні.

Відповідно до п. 8.1 Договору, сторони домовились про використання електронного документообігу.

Згідно з п. 8.2 Договору для організації електронного документообігу використовуються інформаційні системи, в тому числі: АС Клієнт УЗ, АС Месплан, ПАК АЕДО (програмно-апаратний комплекс «Архів електронного документообігу залізничного транспорту» з комплексною системою захисту інформації у відповідності до вимог законодавства України).

Пунктом 8.5.1 Договору сторонами узгоджено порядок оформлення, прийом та узгодження електронних перевізних документів. Замовник формує електронний перевізний документ (далі ЕПД) та передає їх перевізнику через АС Клієнт-УЗ не пізніше часу пред`явлення вантажу для приймально-здавальних операцій відповідно до режиму роботи товарної контори станції.

Згідно з п. 8.5.2 Договору заповнення ЕПД УМВС здійснюється відповідно до вимог додатку № 1 до УМВС. ЄЦП замовника при відправленні проставляється в графі 1 ЕПД. Електронна печатка філії «ГІОЦ УЗ» «Удостоверено «ЭП ГИВЦ УЗ ‹дата наложения ЭП›» відображається в графах 1, 26, 64. Таким чином оформлений ЄЦП вважається оригіналом договору перевезення та має юридичну силу, як доказ у визначених законодавством випадках.

Положеннями п.12.1. Договору визначено, що договір вступає в силу з моменту одностороннього підписання замовником договору в електронному вигляді з накладанням ЄЦП в АС «Месплан» або АС «Клієнт УЗ», або вчинення замовником будь-якої дії на виконання цього договору і діє з 20.02.2018 до 31.12.2018. Якщо жодна із сторін не звернеться письмово за один місяць до закінчення дії договору з пропозицією до іншої сторони про припинення його дії, то цей договір діє до надходження такої пропозиції і здійснення всіх розрахунків за виконані перевезення та надані послуги. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії цього договору.

Пунктом 13.1 Договору передбачено, що додатки є невід`ємною частиною Договору, вважаються підписаними Сторонами в момент підписання договору та не потребують окремого підписання.

Згідно вказаного Договору Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон», яке є одночасно вантажовідправником та вантажоодержувачем, відправило вантаж (насіння зернових культур) за наступними залізничними накладними: №51670008 від 08.09.2018 (досильна накладна №44476174 від 05.10.2018), № 51664738 від 08.09.2018 (досильна накладна №44204980 від 11.09.2018), №44178366 від 09.09.2018, №44185254 від 10.09.2018, №44192557 від 10.09.2018, №44181824 від 10.09.2018, №44200343 від 11.09.2018, який надійшов на станцію призначення із затриманням.

За прострочення термінів доставки вантажу позивачем нараховано штраф в сумі 189814,71грн.

Враховуючи, що направлені на адресу відповідача претензії №1535813-18/27 від 16.11.2018, №15699/3-18/27 від 22.11.2018, №14130/3-18/27 від 30.10.2018, №12877/3-18/27 від 08.10.2018, №12935/3-18/27 від 09.10.2018, №12954/3-18/27 від 09.10.2018, №14100/3-18/27 від 30.10.2018 щодо сплати штрафу залишені останнім без задоволення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення суми штрафу за прострочення термінів доставки вантажу.

Згідно ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 909 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Приписами ст. 307 Господарського кодексу України унормовано, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі. Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Частиною 1 статті 919 Цивільного кодексу України закріплено, що перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі (ч. 1 ст. 313 Господарського кодексу України).

Згідно приписів ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Так, постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 затверджено Статут залізниць України, який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

На підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи.

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Пунктом 6 Статуту, поміж іншого, передбачено, що накладна основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Частинами 1, 2, 5 пункту 23 Статуту закріплено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

Відповідно до п. 41 Статуту залізниць України, залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з пунктами 1.1., 1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 (із змінами та доповненнями) (далі - Правила), термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до підпункту 1.1.1. Правил обчислення термінів доставки вантажів (п. 41 Статуту залізниць України) у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі "Навантаження призначено на ____число _____місяць" (п. 2.1. Правил).

Згідно з п.2.4. наведених Правил, терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (п. 2.9. Правил).

Згідно з п. 2.10. Правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Статтею 23 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Відповідно до п. 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

Згідно п.8 Правил видачі вантажів, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

За поданим позивачем розрахунком термін прострочення доставки вантажу складає: за залізничною накладною №51670008 від 08.09.2018 7 діб (досильна накладна №44476174 від 05.10.2018 13 діб); за залізничною накладною 51664738 від 08.09.2018 (досильна накладна № 44204980 від 11.09.2018) - 7 діб; за залізничною накладною №44178366 від 09.09.2018 - 13 діб; за залізничною накладною №44185254 від 10.09.2018 - 3 доби; за залізничною накладною №44192557 від 10.09.2018 - 3 доби; за залізничною накладною №44181824 від 10.09.2018 - 8 діб; за залізничною накладною №44200343 від 11.09.2018 - 11 діб.

Загальний розмір штрафу за прострочення термінів доставки вантажу по вказаних накладних склав 189814,71грн.: за залізничною накладною 51664738 від 08.09.2018 (досильна накладна № 44204980 від 11.09.2018) 67819,16грн. (197981,28грн.*30%) + (28082,64грн.*30%); за залізничною накладною 51664738 від 08.09.2018 (досильна накладна № 44204980 від 11.09.2018) 8424,79грн. (28082,64грн.*30%); за залізничною накладною №44178366 від 09.09.2018 30597,12грн. (101990,40грн.*30%); за залізничною накладною №44185254 від 10.09.2018 12316,18грн. (61580,88грн. *20%); за залізничною накладною №44192557 від 10.09.2018 16467,17грн. (82335,84грн.*20%); за залізничною накладною №44181824 від 10.09.2018 29489,54грн. (98298,48грн.*30%); за залізничною накладною №44200343 від 11.09.2018 24700,75грн. (82335,84грн.*30%).

Розмір штрафу обчислено позивачем, виходячи з суми справлених провізних платежів по кожній накладній.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на необґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку, виходячи з розміру провізної плати, яка включає в себе і додаткові платежі, з огляду на наступне.

Як зазначалося раніше, відповідно до умов п. 3.2. Договору, сторони погодили, що розмір плати за перевезення вантажу у вагоні перевізника (крім транспортерів перевізника, проїзду бригад супроводження великовагових транспортерів та вагонів для проїзду цих бригад) складається з:

-плати за перевезення навантаженого вагону перевізника, яка визначається за тарифом, визначеним у Збірнику тарифів, встановленим для власного вагону перевізника;

-компенсації витрат на перевезення у порожньому стані вагону перевізника, яка визначається за тарифною схемою 14 Збірника тарифів за тарифну відстань перевезення вантажу, скориговану на коефіцієнт порожнього пробігу, зазначеного в додатку 3 до цього договору.

-плати за використання вагону перевізника у вантажному та порожньому рейсах за нормативний термін доставки.

Статтями 6, 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи положення п. 3.2 Договору та ст. 116 Статуту залізниць України, обставини сплати позивачем вартості перевезення, визначеної договором, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що розрахунок розміру штрафу за несвоєчасну доставку вантажу має здійснюватися виходячи із розміру плати, визначеної в п. 34 спірних накладних.

В постанові Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 910/9765/18 при розгляді подібних правовідносин викладено позицію щодо правильності здійснення розрахунку штрафу за несвоєчасну доставку вантажу, виходячи із розміру сплачених замовником коштів за перевезення вантажу, визначених п. 3.2 договору, включаючи:

-плату за проїзд провідника відправника (одержувача), встановлену Збірником тарифів на дату відправлення вантажу;

-плату за перевезення порожнього вагону перевізника з провідниками, яка розраховується за фактичну тарифну відстань за ставками і тарифами, які визначаються у відповідності до умов Збірника Тарифів;

-плату за використання вагону перевізника у вантажному та порожньому рейсах за нормативний термін доставки відповідно до п. 3.2.1;

-компенсацію витрат на перевезення у порожньому стані вагону перевізника, яка визначається за тарифною схемою 14 Збірника тарифів з урахуванням коригуючих коефіцієнтів до тарифів Збірника тарифів за тарифну відстань перевезення вантажу, скориговану на коефіцієнт порожнього пробігу.

Стосовно наданої апелянтом копії постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 05.08.2019 у справі № 910/10848/18 колегія суддів зазначає, що зміст висновків суду касаційної інстанції, за наслідками касаційного перегляду стосувався зауважень заявника касаційної скарги з приводу визначення терміну затримки доставки вантажу і такі зауваження були відхилені.

Так само апелянтом не спростовано висновків місцевого господарського суду щодо відхилення клопотання про зменшення розміру штрафу.

Частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Правовий аналіз зазначених приписів свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 78, ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Як обґрунтовано зазначено судом першої інстанції, відповідачем не надано суду жодних належних доказів на підтвердження наявності скрутного майнового становища, поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення.

Що стосується тверджень скаржника про помилкове застосування судом першої інстанції показника 1 доба на кожні повні та неповні 320км., що відповідає термінам доставки за маршрутною відправкою, колегія суддів зазначає наступне.

Дійсно, судом першої інстанції при оцінці поданих сторонами доказів висловлено думку про наявність у позивача права обраховувати доби прострочення виходячи з показника - 1 доба на кожні повні та неповні 320км. При здійсненні власного розрахунку суд виходив з нормативних термінів доставки вантажу, встановлених для маршрутного відправлення 1 доба на кожні повні та неповні 320км.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи залізничних накладних, в графі 29 «Відправка» вантажовідправником зроблено відмітку про групове/маршрутне відправлення.

В силу встановленого ст. 14 Господарського процесуального кодексу України принципу диспозитивності господарського судочинства позивач не обмежений у виборі способу захисту і доведені обставин наявності порушеного права або охоронюваного законом інтересу.

Звертаючись до суду, позивач вказував, що вантаж по спірним залізничним накладним прийнято до перевезення за груповим відправленням. Наведені обставини сторонами не заперечувались.

Колегія суддів погоджується з доводами заявника апеляційної скарги, що при визначенні виду відправлення слід враховувати положення Правил прийняття вантажів до перевезення, згідно з розділом ІІ яких перевезення вантажів здійснюються вагонними, дрібними, контейнерними, груповими або маршрутними відправками.

У цих Правилах наведені нижче терміни вживаються в таких значеннях:

вагонна відправка - партія вантажу за однією накладною в такій кількості, для перевезення якої потрібно надання окремого вагона;

дрібна відправка - партія вантажу за однією накладною, для перевезення якої не потрібно надавати окремий вагон;

контейнерна відправка - партія вантажу за однією накладною для перевезення в універсальному чи спеціалізованому контейнері або перевезення власного універсального чи спеціалізованого контейнера в порожньому стані;

контрейлерна відправка - це завантажені на залізничні вагони автопоїзд, знімний автомобільний кузов, напівпричеп, тягач і т. ін.;

групова відправка - партія вантажу за однією накладною, для перевезення якої надається не менше двох вагонів, але менше маршруту;

маршрутна відправка - партія вантажу за однією накладною в кількості, яка відповідає ваговій нормі, встановленій для маршруту («ядра» маршруту).

Отже, для групової відправки є характерним перевезення партії вантажу за однією накладною, для перевезення якої надається не менше двох вагонів, але менше маршруту.

Відповідно до п. 2 «Порядку направлення вагонопотоків та організації їх у вантажні поїзди на залізницях України на 2018-2019 р.р.», затвердженого наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 08.12.2017 № 757/Ц, вантажні поїзда класифікуються по умовах формування на відправницькі маршрути, організовані з місць навантаження, при цьому відправницьким маршрутом не признається маршрут, в складі якого менше 50 вагонів.

Проте, визначення кількості діб прострочення доставки вантажу, виходячи із маршрутного відправлення, не призвело до невірного визначення розміру штрафу. Наразі як позивачем, так і судом при здійсненні розрахунку штрафу за залізничною накладною №51670008 від 08.09.2018 використано ставку штрафу 30%; за залізничною накладною 51664738 від 08.09.2018 (досильна накладна № 44204980 від 11.09.2018) - 30%; за залізничною накладною №44178366 від 09.09.2018 - 30%; за залізничною накладною №44185254 від 10.09.2018 - 20%; за залізничною накладною №44192557 від 10.09.2018 - 20%; за залізничною накладною №44181824 від 10.09.2018 - 30%; за залізничною накладною №44200343 від 11.09.2018 - 30%.

В іншій частині рішення суду першої інстанції, з огляду на встановлені ст. 269 Господарського процесуального кодексу України межі апеляційного перегляду та повноваження суду апеляційної інстанції, не переглядається.

З цих же підстав судовою колегією не розглядаються наведені позивачем у відзиві на апеляційну скаргу доводи щодо помилкового виключення з ціни послуг, з якої обраховується сума штрафу, податку на додану вартість, адже позивач, наданим ст. 254 Господарського процесуального кодексу України, правом на апеляційне оскарження рішення суду в цій частині не скористався.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» підлягає залишенню без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 03.06.2019 у справі № 916/1004/19 без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з апеляційним переглядом підлягають віднесенню на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 03.06.2019 у справі № 916/1004/19 залишити без змін.

Постанова в порядку статті 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

судді Г.І. Діброва

Г.П. Разюк