ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2019 р. Справа № 911/1308/19

Господарський суд Київської області у складі судді Бацуци В. М.

при секретарі судового засідання Белишевій А. В.

за участю представників учасників справи:

від позивача: Клименко Е. Н. (адвокат - ордер серії КС № 635540 від 18.06.2019 р.);

від відповідача: Скокін Л. Л. (адвокат - ордер серії ДН № 010666 від 12.02.2019 р.);

розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Фрам-Лайн", м. Київ

до Приватного підприємства „Автосервіс", м. Бориспіль

про визнання недійсним договору

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВ „Фрам-Лайн" звернулось в господарський суд Київської області із позовом до ПП „Автосервіс" про визнання недійсним договору № 90173 на виконання робіт від 07.10.2013 р., укладеного між ТОВ „Фрам-Лайн" та ПП „Автосервіс". Одночасно із позовною заявою до канцелярії суду від позивача надійшла заява б/н від 21.05.2019 р. про поновлення пропущеного строку позовної давності, до позовної заяви, у якій він просить суд поновити позивачу строк позовної давності для захисту порушеного права.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем невідповідністю договору № 90173 на виконання робіт від 07.10.2013 р., укладеного між ТОВ „Фрам-Лайн" та ПП „Автосервіс", положенням Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, інших нормативно-правових актів, так як вказаний договір за своєю суттю і природою, на думку позивача, є договором будівельного підряду, а не договором підряду.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.05.2019 р. відкрито провадження у справі № 911/1308/19 за позовом ТОВ „Фрам-Лайн" до ПП „Автосервіс" про визнання недійсним договору, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження і призначено її розгляд у підготовчому засіданні із викликом та за участю представників учасників справи на 19.06.2016 р.

13.06.2019 р. до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив № 54 від 13.06.2019 р. на позовну заяву, у якому він просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

19.06.2019 р. за наслідками підготовчого засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено його проведення на 24.07.2019 р.

24.07.2019 р. за наслідками підготовчого засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено його проведення на 01.08.2019 р.

01.08.2019 р. перед підготовчим засіданням до канцелярії суду від позивача надійшла заява б/н від 31.07.2019 р. про уточнення до позовної заяви у справі № 911/1308/19, та відповідь б/н від 31.07.2019 р. на відзив у справі № 911/1308/19, що долучені судом до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 01.08.2019 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті із викликом та за участю представників учасників справи на 30.08.2019 р.

30.08.2019 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 11.09.2019 р.

06.09.2019 р. до канцелярії суду від відповідача надійшла заява № 86 від 04.09.2019 р. про попередній розрахунок понесених і очікуваних судових витрат, у якій він повідомив суд, що очікує понести судові витрати, пов?язані з наданням професійної правничої допомоги адвоката, докази і розмір яких буде надано протягом п?яти днів з дня ухвалення рішення судом, та заява № 85 від 04.09.2019 р. із доданими до неї документами, що долучені судом до матеріалів справи.

11.09.2019 р. у судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні надав усні пояснення щодо своїх заперечень проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позову повністю з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

За наслідками судового засідання судом оголошено вступну і резолютивну частини рішення у даній справі.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд -

ВСТАНОВИВ:

07.10.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „Фрам-Лайн" (далі - підрядник) та Приватним підприємством „Автосервіс" (далі - замовник) було укладено договір № 90173 на виконання робіт (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає і оплачує, а підрядник приймає на себе зобов`язання по виготовленню та встановленню конструкцій із профілю ПВХ із матеріалів і за технологією фірми Rehau, Німеччина. Система Rehau Euro70, ламінація ззовні - Antrazitgrau із термокомпенсаторами. Склопакет 4Т-10-4-10-4і (перше скло тоноване в масі темно сіре, внутрішнє скло - низько емісійне) (пп. 1.1.1, 1.1.2 договору).

Відповідно до п. 1.2 договору під встановленням конструкцій слід розуміти жорстке укріплення продукції в отворі і ізолювання технологічної щілини між отвором і рамою нащільником з оцинкованої сталі товщ. <=0,7 мм.

Згідно з п. 1.3 договору роботи виконуються з матеріалів підрядника. Підрядник несе відповідальність за якість своїх матеріалів.

Замовник зобов`язується прийняти виконані роботи згідно з актами здачі-приймання виконаних робіт і оплатити згідно умов даного договору (п. 1.4 договору).

Положеннями п. 2.1 договору встановлено, що вартість робіт за даним договором складає 652 580, 55 грн. Загальна площа засклення - 807 кв. м. (п. 2.2 договору).

Загальна вартість робіт включає: вартість всіх матеріалів і робіт, включаючи монтаж нових конструкцій та їх доставку на об`єкт; вартість необхідних вимірів на об`єкті і розробка креслень (п. 2.3 договору).

У пункті 2.5 договору сторони погодили, що оплата робіт підрядника за цим договором передбачає: 300 000, 00 грн. - протягом 3 банківських днів з моменту підписання цього договору, 300 000, 00 грн. - сплачуються поетапно відповідно до фактично поставленої та встановленої продукції, 52 580, 55 грн. - протягом 3 банківських днів з моменту підписання акту здачі-приймання виконаних робіт.

Відповідно до п. 4.1 договору монтажні роботи включають в себе наступне: жорстке закріплення продукції в отворі та ізолювання технологічної щілини між отвором і рамою монтажною піною.

Згідно з п. 5.1 договору підрядник несе відповідальність перед замовником: за якість матеріалів і комплектуючих, які використовуються для виконання робіт за договором; за якість виконання робіт.

Підрядник зобов`язується виконувати роботи за цим договором згідно з технічним завданням, узгодженим із замовником, вимогами ДБН та державними стандартами (п. 5.1 договору).

У п. 6.1, 6.2 договору сторони погодили, що при завершенні робіт підрядник надає замовнику акт здачі-приймання робіт. Замовник протягом 3 календарних днів зобов`язаний підписати акт здачі-приймання робіт або направити підряднику письмову мотивовану відмову в його підписанні.

На продукцію та виконані роботи підрядник надає замовнику гарантію строком на 5 років з дня підписання акту здачі-приймання виконаних робіт в експлуатацію за умови дотримання замовником правил експлуатації (п. 7.1 договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання і припиняє свою дію після виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов договору між сторонами підписані видаткові накладні № РН-000036 від 24.12.2013 на суму 338 456, 54 грн та № РН-0000002 від 20.01.2015 р. на суму 240 843, 43 грн, а також акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000022 від 24.12.2013 р. на суму 41 543, 46 грн та № ОУ-0000001 від 20.01.2015 р. на суму 31 737, 12 грн.

Відповідно до вказаних актів сторони погодили, що виконавцем були проведені роботи з виготовлення та встановлення металопластикових виробів загальною площею 807 кв. м.

ПП „Автосервіс" (відповідач у даній справі) зазначав, що після прийняття вказаних робіт були виявлені недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі прийняття виконаних робіт, зокрема: у встановлених металопластикових конструкціях із профілю ПВХ відсутні вентиляційні отвори, які при нагріванні повітря в профілі призвели в подальшому (після прийняття робіт) до його деформації; у металопластикових конструкціях застосований тонкий підставочний профіль, на глухих (не прозорих) ділянках застосований склопакет з плівкою, при цьому ні внутрішнє, ні зовнішнє скло не загартовані, що також після прийняття ПП «Автосервіс» робіт призвело до їх руйнування з причини термошока скла, при монтажі зовнішніх маскуючих планок підсилювачів не застосований оригінальний профіль Рехау, внаслідок чого здійснений неправильний монтаж і в подальшому виникла його деформація. Крім того, містяться прогини профілю імпостів, які вказують на неправильність застосування армуючого стального профілю під час монтажу. Конструкції змонтовані з відхиленням від вертикалі та горизонталі вище допустимих норм згідно ДСТУ - Н Б В 2.6 - 146:2010- 3 мм на конструкції при існуючих 24 мм та інші недоліки.

За твердженням ПП „Автосервіс" (відповідач у даній справі), які не спростовані ТОВ „Фрам-Лайн" (позивач у даній справі), ПП „Автосервіс" (відповідач у даній справі) зверталось до ПП „Автосервіс" (відповідач у даній справі) з проханням усунути виявлені недоліки.

Листом від 03.08.2016 вих. № 0308/16 ТОВ „Фрам-Лайн" (позивач у даній справі), враховуючи неодноразові звернення ПП „Автосервіс" (відповідач у даній справі) в усному порядку щодо виконання зобов`язань за договором № 90173 від 07.10.2013, повідомив ПП „Автосервіс" (відповідач у даній справі), що ТОВ „Фрам-Лайн" (позивач у даній справі) були повністю та належним чином виконані роботи за договором підряду, про будь-які недоліки замовником не заявлялось. Також у вказаному листі ТОВ „Фрам-Лайн" (позивач у даній справі) зазначив, що будь-які докази, які б спростовували якісне виконання робіт ТОВ „Фрам-Лайн" (позивач у даній справі), відсутні, а недоліки, на які посилається ПП „Автосервіс" (відповідач у даній справі), є результатом неправильної експлуатації замовником результату робіт підряднику.

18.07.2016 р. ПП „Автосервіс" (відповідач у даній справі) звернувся до експерта Свістунова І. С. з проханням проведення експертного будівельно-технічного дослідження для вирішення питання: які дефекти та недоліки містять конструкції з профілю ПВХ, встановлені в будівлі за адресою: м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 2К та чи відповідають конструкції вимогам державних норм в галузі будівництва.

Згідно з висновком експертного дослідження № 395/08-2016 від 22.08.2016 судового експерта Свістунова Ігоря Сергійовича за результатами проведення будівельно-технічного дослідження, конструкції з профілю ПВХ, встановлені в будівлі за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 2 К, мають дефекти та недоліки і в цілому не відповідають вимогам ДСТУ.

Отримавши висновок експертного дослідження, 23.08.2016 р. ПП „Автосервіс" (відповідач у даній справі) звернувся до ТОВ „Фрам-Лайн" (позивач у даній справі) з повідомленням вих. № 65 про виявлення недоліків, у якому просив безоплатно усунути недоліки протягом 5 днів з моменту отримання повідомлення.

Листом від 29.08.2016 вих. № 2908/9 ТОВ „Фрам-Лайн" (позивач у даній справі) повідомив ПП „Автосервіс" (відповідач у даній справі), що всі перераховані у повідомленні від 23.08.2016 р. недоліки продукції та виконаних підрядником робіт не мають ознак неякісної продукції (неякісних робіт) та просив ПП „Автосервіс" (відповідач у даній справі) прийняти до відома, що відсутні підстави для безоплатного усунення недоліків, про які зазначено у повідомленні про виявлення недоліків від 23.08.2016 р.

13.09.2018 р. ПП „Автосервіс" (відповідач у даній справі) звернуся до ТОВ „Фрам-Лайн" (позивач у даній справі) з вимогою вих. № 71, в якій вимагав розірвати договір виконання робіт № 90173 від 07.10.2013 р. та відшкодувати ПП „Автосервіс" (відповідач у даній справі) збитки в розмірі 1 895 333, 00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням господарського суду міста Києва від 29.11.2018 р. у справі № 910/17995/16 за позовом ПП „Автосервіс" до ТОВ „Фрам-Лайн" про розірвання договору та стягнення 2 140 417, 00 грн та за зустрічним позовом ТОВ „Фрам-Лайн" до ПП „Автосервіс" про стягнення 35 227, 50 грн первісний позов задоволено частково в розмірі 2 079 517, 20 грн збитків, 32 570, 76 грн витрат зі сплати судового збору, 23 011, 34 грн витрат на проведення експертизи та вирішено розірвати договір № 90173 на виконання робіт від 07.10.2013 р., укладений між ПП „Автосервіс" та ТОВ „Фрам-Лайн", зустрічний позов задоволено частково в розмірі 20 000, 00 грн основного боргу, 1 505, 75 грн 3% річних, 13 720, 10 грн інфляційних втрат та 1 599, 93 грн витрат по сплаті судового збору, а також вирішено здійснити зарахування первісних та зустрічних позовних вимог і стягнути з ТОВ „Фрам-Лайн" на користь ПП „Автосервіс" 2 044 291, 35 грн збитків, 30 970, 83 грн судового збору, 23 011, 34 грн витрат на проведення експертизи.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2019 р. рішення господарського суду міста Києва від 29.11.2018 р. у справі № 910/17995/16 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 07.08.2019 р. рішення господарського суду міста Києва від 29.11.2018 р. в оскаржуваній частині та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2019 р. у справі № 910/17995/16 залишено без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 4, 5, 7 ст. 75 цього ж кодексу обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

7. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Суд вважає за необхідне зазначити, що вищевказані обставини були встановлені рішенням господарського суду міста Києва від 29.11.2018 р., залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2019 р. та постановою Верховного Суду від 07.08.2019 р., у справі № 910/17995/16 за позовом ПП „Автосервіс" до ТОВ „Фрам-Лайн" про розірвання договору та стягнення 2 140 417, 00 грн та за зустрічним позовом ТОВ „Фрам-Лайн" до ПП „Автосервіс" про стягнення 35 227, 50 грн.

Отже, суд дійшов висновку, що вищевказані обставини є неспростованими, доведеними і не підлягають доказуванню на підставі ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, Верховний Суд у своїй постанові від 07.08.2019 р. у справі № 910/17995/16 встановив та зазначив, крім іншого, що судами попередніх інстанцій правильно встановлено, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Як було зазначено вище, позивач у своїй позовній заяві просить суд визнати недійсним договір № 90173 на виконання робіт від 07.10.2013 р., укладений між ТОВ „Фрам-Лайн" та ПП „Автосервіс".

З приводу вказаної позовної вимоги позивача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Регулювання відносин, що виникають у зв`язку із наданням послуг здійснюється здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов?язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов?язується прийняти та оплатити виконану роботу.

2. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

3. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл.

4. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2 - 4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

Відповідно до ст. 875 цього ж кодексу за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

2. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.

3. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ст. 203 цього ж кодексу зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 2 ст. 207 цього ж кодексу (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

2. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Пунктами 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" передбачено, що цивільні відносини щодо недійсності правочинів регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК), Земельним кодексом України, Сімейним кодексом України, Законом України від 12 травня 1991 року № 1023-XII „Про захист прав споживачів" (в редакції Закону від 1 грудня 2005 року № 3161-IV), Законом України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV „Про оренду землі" (в редакції Закону від 2 жовтня 2003 року № 1211-IV) та іншими актами законодавства.

При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Пунктом 3.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" передбачено, що у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Вирішуючи спори, пов`язані з представництвом юридичної особи у вчиненні правочинів, господарські суди повинні враховувати таке.

Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта.

Особа, призначена повноважним органом виконуючим обов`язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності.

Що ж до кола повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно вчинення правочинів від імені цієї особи, то воно визначається її установчими документами, положенням про відокремлений підрозділ, яке затверджене юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу.

Припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов`язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов`язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.

У зв`язку з наведеним господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо:

- такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України);

- про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Дослідивши договір № 90173 на виконання робіт від 07.10.2013 р., укладений між ТОВ „Фрам-Лайн" та ПП „Автосервіс", суд дійшов висновку, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов даного договору (предмет, дата укладення, ціна, порядок розрахунків, строк дії, тощо), його зміст та форма договору не суперечать положенням Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та іншим нормативно-правовим актам в редакціях, що діяли на момент вчинення правочину.

Заперечення позивача щодо того, що спірний договір на виконання робіт та його положення суперечать відповідним положенням Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, оскільки за своєю суттю і природою не є договором підряду, а є договором будівельного підряду, є необгрунтованими та не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки предметом вказаного договору є виготовлення та встановлення позивачем за дорученням і за рахунок відповідача відповідних металопластикових вікон відповідних характеристик, що не є будівництвом у будь-якій можливій формі, визначеним положеннями ст. 875 Цивільного кодексу України, а тому такий договір за своєю суттю і природою не є договором будівельного підряду, а є звичайним договором підряду. Крім того, як було зазначено вище, Верховний Суд у своїй постанові від 07.08.2019 р. у справі № 910/17995/16 встановив та зазначив, крім іншого, що судами попередніх інстанцій правильно встановлено, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Отже, враховуючи вищевикладене та те, що, як було встановлено судом у процесі розгляду справи, договір № 90173 на виконання робіт від 07.10.2013 р., укладений між ТОВ „Фрам-Лайн" та ПП „Автосервіс", не суперечить положенням Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів в редакціях, що діяли на момент вчинення правочину, то позовна вимога позивача до відповідача про визнання його недійсним, є такою, що не ґрунтується на нормах законодавства України, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Також, як було зазначено вище, позивач у своїй заяві про поновлення пропущеного строку позовної давності просить суд поновити строк позовної давності для захисту порушеного права.

З приводу вказаної заяви позивача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 цього ж кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 цього ж кодексу встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 2-5 ст. 267 цього ж кодексу заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Оскільки, як було зазначено вище, будь-які права позивача у спірних відносинах відповідачем не порушувались, то у суду відсутні підстави для застосування позовної давності і відповідно для вирішення питання поновлення пропущеного її строку.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, обставини, викладені у позовній заяві позивача, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, його позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства України, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позову повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

3. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд Київської області.

Суддя В.М.Бацуца

Повний текст рішення складено і підписано

07 жовтня 2019 р.