АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. ОдесаСправа № 923/193/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Бєляновського В.В., Філінюка І.Г.

секретар судового засідання: Безпалюк А.В.

Представники учасників справи у судове засідання не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м.Севастополі

на рішення господарського суду Херсонської області від 02 травня 2019 року

у справі №923/193/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛІАН"

до Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м.Севастополі

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області в особі Головного територіального управління юстиції у Херсонській області

про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні та розпорядженні майном

ВСТАНОВИВ:

В березні 2019 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛЛІАН" 19.03.19 звернулося до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою у якій просило зобов`язати Митницю Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі не чинити перешкоди Товариству з обмеженою відповідальністю "АЛЛІАН" в користуванні і розпорядженні придбаним на електронних торгах майном - танкером-нафтовозом "БОРІСЛАВ".

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на приписи ст.ст. 319, 391 ЦК України зазначив, що відповідач з моменту придбання ТОВ "АЛЛІАН" майна, чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, а саме відповідач не дозволяє власнику майна пересувати, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 02.05.2019 позов задоволено повністю, зобов`язано Митницю Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі не чинити перешкоди Товариству з обмеженою відповідальністю "АЛЛІАН" в користуванні і розпорядженні придбаним на електронних торгах майном - танкером-нафтовозом "Боріслав".

В мотивах оскаржуваного рішення судом першої інстанції зазначено, що у позивача відсутні зобов`язання щодо оформлення митної декларації на судно "БОРІСЛАВ", оскільки позивач не є особою яка ввезла зазначене майно на митну територію України або представником такої особи, відповідно у позивача відсутнє і зобов`язання щодо сплати митних платежів та витрат на зберігання спірного майна.

Так, за твердженням суду першої інстанції, обов`язок подання митної декларації та сплати митних платежів, відповідно до положень МК України, покладається на особу яка ввезла спірне майно на митну територію України, тобто на колишнього власника або уповноважену ним особу та на особу, яка реалізує товари, транспортні засоби відповідно до статті 243 МК України (організатора електронних торгів, переможцем яких став позивач).

Вказані обставини, як вважає місцевий господарський суд, свідчать про наявність дійсних та реальних обмежень, встановлені Державою в особі відповідача щодо реалізації права власності ТОВ "АЛЛІАН" на майно - танкер-нафтовоз "Боріслав".

Не погодившись із даним рішенням до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулася Митниця ДФС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м.Севастополі з апеляційною скаргою в якій просить рішення Господарського суду Херсонської області від 02.05.2019 у даній справі скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити ТОВ "АЛЛІАН" в задовленні позовних вмог у повному обсязі.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушення норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Так апелянт посилаючись на обставини справи та приписи ст.ст. 126, 128, 242, 265, 321 МК України зазначає, що оскільки придбане позивачем судно було імпортного походження, зберігало весь час перебування на митній території України статус іноземного товару та перебувало на момент придбання його позивачем, під митним контролем в режимі митного складу, для його випуску у вільний обіг на митній території України позивач мав заявити його в митний режим імпорту та сплатити всі митні платежі, встановлені законами України, як це передбачено ст.ст. 74, 75 МК України, згідно з якими митний режим імпорту може бути застосований до товарів, що надходять на митну територію України, та до товарів, що зберігаються під митним контролем або поміщені в інший митний режим.

Скаржник також посилаючись на приписи ст. 321 ЦК України зазначає, що у даному випадку обмеження права власності позивача на придбане майно встановлені Митним Кодексом України, і ці обмеження можуть бути зняті лише після завершення митного оформлення судна в режимі «імпорт».

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.07.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №923/193/19 за апеляційною скаргою Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м.Севастополі на рішення Господарського суду Херсонської області від 02 травня 2019 року.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.07.2019 призначено справу до розгляду на 08.08.2019 р.

08.08.2019 р. до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м.Севастополі про залучення додаткових доказів до апеляційної скарги в якому апелянт просить врахувати виняткові обставини, вказані в даному клопотанні та залучити до матеріалів справи і врахувати під час розгляду апеляційної скарги наступні докази: лист Слідчого управління ФР ГУ ДФС у Херсонській області, АР Крим та м.Севастополі від 02.08.2019, витяги з ЄРДР про порушення кримінальних проваджень, протоколи допиту свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2

В обґрунтування вказаного клопотання апелянт зазначає, що 05.08.2019 на адресу Митниці ДФС у Херсонській області, АР Крим та м.Севастополі надійшов лист Слідчого управління ФР ГУ ДФС у Херсонській області, АР Крим та м.Севастополі в якому митницю було повідомлено, що за фактом ухилення від сплати податків службовими особами ТОВ "АЛЛІАН" порушено кримінальні провадження від 18.07.2019 та від 01.08.2019, по факту внесення недостовірних відомостей для проведення державної реєстрації зміни керівника ТОВ "АЛЛІАН". До даного листа було додано протоколи допитів свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який згідно витягу з ЄДРЮФП є діючим директором ТОВ "АЛЛІАН".

За твердженням апелянта, згідно протоколу допиту ОСОБА_1 , останній пояснив, що до моменту допиту не знав, що він обліковується в реєстрі як директор ТОВ "АЛЛІАН", ніяких документів до суду не підписував. З огляду на вказані свідчення, як вважає апелянт, що позовна заява підписана не уповноваженою особою, що є підставою для закриття провадження у справі та повернення позовних матеріалів без розгляду.

Посилаючись на приписи ст. 269 ГПК України апелянт зазначає, що вказані документи були отримані відповідачем лише 05.08.2019 , тому не могли бути подані до суду ні при розгляді справи в суді першої інстанції, ні під час подачі апеляційної скарги.

Скаржником також подано клопотання про призначення експертизи в якому останній просить призначити у справі судову почеркознавчу експертизу на визначення відповідності підпису в позовній заяві директора Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛІАН" ОСОБА_1 , проведення якої доручити Незалежному інституту судових експертиз.

Вказане клопотання апелянт обґрунтовує тим, що з вищевказаних доказів, які останній просить залучити до справи, вбачається, що ОСОБА_1 не знав, що він обліковується в реєстрі як директор ТОВ "АЛЛІАН" та ніяких документів до суду не підписував. На думку апелянта, оскільки факт підписання позовної заяви не уповноваженою особою може вплинути на результати розгляду справи, а для з`ясування даних обставин необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, у справі слід призначити експертизу.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.08.2019 відкладено розгляду справи на 17.09.2019 та запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю "АЛЛІАН" та Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області в особі Головного територіального управління юстиції у Херсонській області надати свої міркування або заперечення щодо клопотань Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м.Севастополі про залучення до матеріалів справи доказів та призначення у справі судової експертизи.

Письмових пояснень щодо заявлених апелянтом клопотань від позивача та третьої особи до суду апеляційної інстанції не надходило. Проте, під час судового засідання від 17.09.2019 представник ТОВ "АЛЛІАН" заперечував проти їх задоволення з огляду на їх необґрунтованість.

Розглянувши під час судового засідання від 17.09.2019 клопотання апелянта про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи колегія суддів дійшла висновку про його відхилення з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 99 ГПК України передбачено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 129 Конституції України однією із засад здійснення судочинства встановлено розумні строки розгляду справи судом.

Згідно статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Отже, господарським судам необхідно також враховувати, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Крім того, у постанові Верховного Суду від 11.06.2018 у справі №922/2716/17 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила, що суду слід виходити з того, що при призначенні судової експертизи, як процесуальної дії суду, яка у будь-якому випадку збільшує строк розгляду справи, що, відповідно, може мати наслідком порушення прав і охоронюваних законом інтересів учасників справи, а тому у кожному разі має бути обґрунтованою. При цьому призначення судової експертизи з порушенням зазначених вимог має наслідком безпідставне збільшення строку розгляду справи, тобто вихід за межі розумного строку розгляду справи, що суперечитиме статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи предмет спору у даній справі, досліджені судом докази та обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що проведення судової почеркознавчої експертизи в межах даної справи, є необґрунтованим та безпідставним.

20.09.2019 Південно-західним апеляційним господарським судом отримано заяву представника ТОВ "АЛЛІАН" адвоката Корнелюка В.В. про відвід колегії суддів.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.09.2019 зупинено апеляційне провадження у справі №923/193/19 за апеляційною скаргою Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м.Севастополі на рішення Господарського суду Херсонської області від 02 травня 2019 року до вирішення питання про відвід колегії суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Бєляновського В.В., Філінюка І.Г.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.09.2019 (суддя Таран С.В.) у задоволенні заяви ТОВ "АЛЛІАН" про відвід складу колегії суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів: Бєляновського В.В., Філінюка І.Г. б/н від 20.09.2019 (вх.№2503/19/Д3 від 20.09.2019) у справі №923/193/19 відмовлено.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.10.2019 поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 16.10.2019.

У судове засідання представники учасників справи не з`явилися, про причини нез`явлення суд не повідомили, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов`язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез`явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до частини дванадцятої статті 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 3 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Сторони у розумні інтервали часу мають вжити заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, пункт 27, рішення від 26.04.2007 та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99 від 14.10.2003).

При цьому відповідно до статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників в судове засідання 16.10.2019 судом обов`язковою не визнавалась, представники учасників справи надали свої пояснення у попередньому судовому засіданні, інших додаткових пояснень до суду не надходило, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами за відсутністю учасників справи.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Херсонської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м.Севастополі підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина 1 статті 15 ЦК України).

У відповідності до ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Слід зауважити, що право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, визначено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (частина 1 статті 317 цього Кодексу).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1 статті 319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина 1 статті 321 цього Кодексу).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

З огляду на зміст наведених правових норм власник має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає йому користуватися і розпоряджатися своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом. Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого перебуває річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися та розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою для звернення з негаторним позовом є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне чинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Усунення перешкод власнику у користуванні своїм майном, як спосіб захисту цивільного права чи інтересу, фактично передбачає покладення на відповідача обов`язок припинити дію, яка порушує право, та можливе лише щодо триваючого правопорушення.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 14.08.2019 у справі №921/152/17-г/4.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що звертаючись до суду з позовом у справі, яка розглядається, ТОВ "АЛЛІАН" просило суд зобов`язати відповідача не чинити перешкоди позивачеві у користуванні та розпорядженні належним йому майном. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на приписи ст.ст. 319, 391 ЦК України та зазначив, що відповідач з моменту придбання ТОВ "АЛЛІАН" майна, чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, а саме відповідач не дозволяє власнику майна пересувати, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Судова колегія наголошує, що предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом (шляхом звільнення виробничих приміщень власника від неправомірного перебування у них майна третіх осіб, виселення з неправомірно займаних нежитлових приміщень власника, знесення неправомірно збудованих споруд, накладення заборони на вчинення неправомірних дій щодо майна власника тощо). Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення (постанови Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №910/20089/17, від 27.11.2018 у справі №923/237/17).

Проте, судова колегія зазначає, що позивачем жодним чином не визначено, які саме дії повинен вчинити чи припинити вчиняти відповідач для відновлення права позивача щодо користування належний йому майном.

Колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та бути спрямованим на захист порушеного права.

Проте на думку колегії суддів, позивачем не доведено як саме, за відсутності визначення позивачем які саме перешкоди мають бути усунуті та яким чином, обраний ним спосіб захисту у виді заявлених позовних вимог сприятиме запобіганню порушенню або його припиненню.

Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд, визнавши заявлені позовні вимоги обґрунтованими, задовольнив їх та зобов`язав відповідача не чинити перешкоди ТОВ "АЛЛІАН" в користуванні і розпорядженні належним йому майном.

При цьому судом першої інстанції також не визначено які саме перешкоди слід усунути відповідачеві, що перешкоджають позивачеві належним чином користуватися, розпоряджатися своїм майном та яким способом.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

З урахуванням вищевикладеного судова колегія вважає, що обраний позивачем спосіб захист порушеного права, за захистом якого він звернувся, не сприяє його поновленню, оскільки зявлені позовні вимоги не містять чіткого визначення, які саме дії мають бути вчиненні відповідачем задля усунення перешкод у користуванні позивачем належний йому майном.

Відтак, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог та задоволення позову помилковим, що зумовлює скасування оскаржуваного рішення та прийняття нового, про відмову у задоволенні позову повністю.

З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини щодо невірно обраного позивачем способу захисту порушеного права, за захистом якого він звернувся до суду, судовою колегією залишаються поза увагою доводи як позивача, так й відповідача, які ґрунтуються на положеннях Митного кодексу України щодо відповідності митного оформлення.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення Господарського суду Херсонської області від 02 травня 2019 року у даній справі скасуванню, із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ "АЛЛІАН" у повному обсязі.

Відповідно до пунктів "б", "в" ч. 4 ст. 282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на ТОВ "АЛЛІАН".

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 02 травня 2019 року у справі №923/193/19 скасувати.

У позові відмовити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛІАН" на користь Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м.Севастополі 2881 грн. 50 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Херсонської області видати відповідний наказ із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 18.10.2019.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Бєляновський В.В.

Суддя Філінюк І.Г.