РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.09.2019Справа № 910/9289/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В.В., за участі секретаря судового засідання Рєпкіної Ю.Є., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІДРОМЕМБРАНА"

до Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ"

про стягнення 3 931 818,08 грн,

Представники учасників процесу згідно протоколу від 23.09.2019,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГІДРОМЕМБРАНА" (далі - позивач, Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" (далі - відповідач, Укртрансгаз) про стягнення 3 931 818,08 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про закупівлю № /235 від 13.02.2019 в частині здійснення оплати за отриманий товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2019 відкрито провадження у справі № 910/9289/19, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 14.08.2019.

Представником відповідача у підготовчому судовому засіданні 14.08.2019 було подано відзив на позовну заяву.

У підготовчому засіданні 14.08.2019 було оголошено перерву до 28.08.2019.

28.08.2019 до відділу автоматизованого документообігу, моніторингу виконання документів (канцелярії) суду представником відповідача подано клопотання про долучення доказів оплати поставленого товару.

У підготовче засідання 28.08.2019 прибули представники сторін та надали пояснення.

За наслідками судового засідання 28.08.2019 судом була постановлена ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті в судовому засіданні 18.09.2019.

Ухвалою суду від 16.09.2019 судом повідомлено сторін про призначення судового засідання на 23.09.2019, у зв`язку із перебування судді Джарти В. В. у відпустці 18.09.2019.

16.09.2019 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від Товариства надійшли письмові пояснення, в яких останній повідомив про часткову сплату боргу та просив здійснювати розгляд справи за відсутності представника.

23.09.2019 до початку судового засідання від Укртрансгаз надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів оплати суми основного боргу та клопотання про закриття провадження в частині стягнення з відповідача суми основного боргу.

У призначене судове засідання 23.09.2019 сторони не направили своїх представників для участі. Водночас, позивач клопотав про здійснення розгляду справи за відсутності представника. Відповідач про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням з відміткою про вручення поштового відправлення 19.09.2019 (за номером 414).

Відповідно статті 233 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) рішення у даній справі прийняте в нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

13.02.2019 між Акціонерним товариством «Укртрансгаз», як покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гідромембрана», як постачальником, був укладений договір про закупівлю № /235 (далі - договір).

За умовам укладеного договору Товариство зобов`язалось у визначений цим договором строк передати у власність Укртрансгазу фарби, зазначені в специфікації, яка наведена в додатку 1 до цього договору та є його невід`ємною частиною, а відповідач зобов`язався прийняти і оплатити товар.

Згідно пункту 5.8 договору датою поставки товарів за цим договором є прийняття відповідачем товарів за кількістю та якістю відповідно до пункту 5.13 договору, яким передбачено, що прийняття товару за кількістю та якістю здійснюється на підставі Акту приймання товарів за кількістю та якістю.

Відповідно пункту 3.1 договору загальна сума договору становить 3 859 793,28 грн. Розрахунки здійснюються у безготівковій формі шляхом перерахування відповідачем на зазначений у розділі 14 договору поточний рахунок Товариства грошових коштів на умовах, визначених цим договором. Відповідач зобов`язався оплатити вартість переданих товарів не раніше 35 та не пізніше 45 календарних днів з дати поставки, визначеної за правилами пункту 5.8 цього договору (пункт 4.1-4.2 договору).

Зі Специфікації вбачається, що сторонами погоджений строк поставки протягом 30 днів з дати отримання Товариством заявки.

Наявною в матеріалах справи видатковою накладною № РН-0000010 від 28.03.2019 та товарно-транспортною накладною № 0000010 від 28.03.2019 підтверджується факт поставки товару відповідачу на загальну суму 3 859 793,28 грн. Факт поставки сторонами у межах даного позову не заперечується та не спростовується.

Керуючись умовами укладеного договору, оплата поставленого товару мала бути здійснена не пізніше 13.05.2019, який визначений згідно приписів частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України (останній день строку припадає на 12.05.2019, що є вихідним днем).

Оскільки в обумовлений договором строк грошові кошти від Укртрансгазу за поставлений товар не були сплачені Товариству, останнє звернулось із даним позовом до суду, у межах якого позивач просив стягнути суму основного боргу, пеню, три проценти річних та інфляційні втрати за період з 13.05.2019-15.07.2019.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, Укртрансгаз, не заперечуючи проти наявності суми основного боргу, вказував на неможливість здійснення оплати за товар через відсутність фінансування витратної частини відповідача. При цьому просив суд здійснити перерахунок розміру заявлених інфляційних втрат.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, щодо позову господарський суд дійшов висновку про наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільний кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно статтею 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Норми вказаної статті кореспондуються із приписами статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини 1 статті 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

У силу вимог частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Так, умовами пункту 4.1 та 4.2. договору сторонами погоджена оплата в строк не пізніше 45 календарних днів з дати поставки.

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги, що товар поставлений позивачем відповідачу 28.03.2019, строк виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором настав 13.05.2019.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що Укртрансгаз у період з 05.08.2019-19.09.2019 здійснив повну оплату суми основного боргу. Вказані обставини підтверджуються наступними платіжними дорученнями: №17290 від 05.08.2019 на суму 200 000,00 грн, № 17812 від 13.08.2019 на суму 200 000,00, № 17887 від 14.08.2019 на суму 200 000,00 грн, № 17986 від 15.08.2019 на суму 200 000,00 грн, № 18018 від 16.08.2019 на суму 200 000,00 грн, № 18084 від 19.08.2019 на суму 200 000,00 грн, № 18126 від 20.08.2019 на суму 200 000,00 грн, № 18300 від 22.08.2019 на суму 359 793,28 грн, № 18186 від 21.08.2019 на суму 100 000,00 грн, № 18343 від 23.08.2019 на суму 100 000.00 грн, № 18397 від 27.08.2019 на суму 100 000,00 грн, № 18443 від 29.08.2019 на суму 100 000,00 грн, № 9029 від 29.08.2019 на суму 100 000,00 грн, № 18501 від 30.08.2019 на суму 200 000,00 грн, № 18664 від 04.009.2019 на суму 200 000,00 грн, № 19106 від 09.09.2019 на суму 200 000,00 грн, № 19049 від 10.09.2019 на суму 200 000,00 грн, № 19095 від 11.09.2019 на суму 200 000,00 грн, № 9917 від 17.09.2019 на суму 100 000,00 грн, № 9958 від 18.09.2019 на суму 200 000,00 грн та № 9994 від 19.09.2019 на суму 300 000,00 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі. Аналогічна правова позиція викладена у пункті 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Оскільки провадження у цій справі відкрито 22.07.2019, про що винесено відповідну ухвалу суду, у той час як сума основного боргу сплачена протягом 05.08.2019-19.09.2019, тобто після відкриття провадження у справі, це є достатньою та обґрунтованою підставою для закриття провадження у справі в частині стягнення 3 859 793,28 грн основного боргу.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача пеню в розмірі 24 702,68 грн за період з 13.05.2019 по 15.07.2019.

Крім того, Товариство просило суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 1 642 232,45 грн.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2 договору сторони погодили, що у разі порушення відповідачем строків оплати за цим договором, останній сплачує Товариству пеню в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Судом встановлено вище, що строк оплати поставленого товару настав 13.05.2019, а тому прострочення виконання грошового зобов`язання слід відліковувати з наступного дня - з 14.05.2019.

Здійснивши перерахунок заявленої Товариством пені за період з 14.05.2019-15.07.2019, суд встановив, що до стягнення з відповідача підлягає пеня в розмірі 24 702,68 грн.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача три проценти річних у розмірі 20 303,57 грн та 27 018,55 грн інфляційних втрат.

Відповідно до вимог частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові

Перевіривши наданий позивачем розрахунок трьох процентів річних, змінивши період з 14.05.2019-15.07.2019, суд дійшов висновку про те, що до стягнення з відповідача підлягає 20 303,57 грн вказаної компенсаційної плати згідно розрахунку суду.

Щодо заявленого позивачем до стягнення інфляційного збільшення суд зазначає наступне.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (підпункт 3.2 пункт 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць. Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18.

Отже, право кредитора вимагати суму боргу з урахуванням індексу інфляції у межах заявленого позову виникає у Товариства виключно за повний місяць - а саме за червень 2019. Згідно повідомлення Державної служби статистики України індекс споживчих цін за червень 2019 становить 99,5 %, тобто має місце дефляція. З огляду на вказане інфляційних втрат, заявлений у межах даного позову, не підлягає стягненню з відповідача, а вимога про таке стягнення задоволенню не підлягає.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Укртрансгаз під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити пеню та три проценти річних.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

При цьому, суд відзначає, що інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129-130, 236-242, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі № 910/9289/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІДРОМЕМБРАНА" до Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" про стягнення 3 931 818,08 грн закрити в частині стягнення основного боргу в розмірі 3 859 793,28 грн.

2. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІДРОМЕМБРАНА" до Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" про стягнення 72 024,80 грн - задовольнити частково.

3. Стягнути з Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" (01021, місто Київ, Шевченківський район, Кловський узвіз, будинок 9/1, ідентифікаційний код 30019801) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІДРОМЕМБРАНА" (04050, місто Київ, Шевченківський район, вулиця Січових стрільців, будинок 77, ідентифікаційний код 40804670) 24 702,68 грн (двадцять чотири тисячі сімсот дві гривні 68 копійок) пені, 20 303,57 грн (двадцять тисяч триста три гривні 57 копійок) три проценти річних та 58 571,99 грн (п`ятдесят вісім тисяч п`ятсот сімдесят одну гривню 99 копійок) судового збору.

4. У іншій частині в позові відмовити.

5. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 11.10.2019.

СУДДЯ В.В.ДЖАРТИ