ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2019 р. Справа № 911/462/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Жук Г.А.

представники сторін не викликались,

розглянувши апеляційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Київської області від 19.06.2019 р. (повний текст складено 01.07.2019 р.)

у справі № 911/462/19 (суддя - Мальована Л.Я.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гранд Лайф № 3"

про стягнення 44 395,98 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Київської області з позовом до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гранд Лайф № 3" про стягнення 44 395,98 грн., з яких: 5 492,77 грн. пені, 2 170,83 грн. 3 % річних та 36 732,38 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.10.2014 р. між позивачем, відповідачем та приватним комунально-побутовим підприємством "Теплокомунсервіс" (первісний боржник) укладено договір № 2967/14-17 про переведення боргу, за умовами якого зобов`язання первісного боржника за договором купівлі-продажу природного газу № 2218/14-ТЕ-17 від 20.12.2013 р. на суму 55 000,00 грн. переведено на відповідача. За твердженням кредитора (позивача), оплата за переданий природний газ здійснювалась відповідачем несвоєчасно, в порушення пункту 6.1 договору купівлі-продажу природного газу, що є підставою для стягнення з нього заявлених позивачем санкцій.

Рішенням господарського суду Київської області від 19.06.2019 р. у справі № 911/462/19 у задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що заборгованість з оплати природного газу за договором купівлі-продажу № 2218/14-ТЕ-17 від 20.12.2013 р., яка переведена на відповідача на підставі договору № 2967/14-17 від 30.10.2014 р., є заборгованістю за природний газ, використаний для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням. Оскільки борг був погашений відповідачем до набрання чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", в силу вказаного Закону позивач позбавлений права на стягнення з відповідача заявлених санкцій.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Умотивовуючи доводи апеляційної скарги, позивач вказував, що можливість автоматичного списання заборгованості боржника зі сплати штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3 % річних в порядку Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії" відбувається лише у разі внесення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства. Разом з цим, матеріали справи не містять доказів про включення відповідача до наведеного реєстру підприємств, тож застосування судом першої інстанції норм частини 3 статті 7 Закону до правовідносин між позивачем та відповідачем про стягнення з боржника штрафних санкцій, 3 % річних та інфляційних втрат є неправомірним.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2019 р. апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Майданевич А.Г., Жук Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2019 р. відкрито апеляційне провадження без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

04.09.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, 20.12.2013 р. між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та приватним комунально-побутовим підприємством "Теплокомунсервіс" (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 2218/14-ТЕ-17, відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ (товар), виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням (в редакції додаткової угоди № 2 від 30.04.2014 р.).

За змістом пункту 2.1 договору продавець передає покупцеві з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року газ в обсязі до 9 470,00 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів: січень - 1 750,00 тис. куб. м.; лютий - 1 700,00 тис. куб. м.; березень - 1 370,00 тис. куб. м.; квітень - 750,00 тис. куб. м.; травень 50,00 тис. куб. м.; червень 50,00 тис. куб. м.; липень 50,00 тис. куб. м.; серпень 50,00 тис. куб. м.; вересень 50,00 тис. куб. м.; жовтень - 750,00 тис. куб. м.; листопад - 1 300,00 тис. куб. м.; грудень - 1 600,00 тис. куб. м.

Обсяги газу, що планується передати за цим договором (плановий обсяг), можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку. Допускається відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі + 5 % (плюс/мінус п`ять відсотків) від узгодженого сторонами згідно з п. 2.1 цього договору планового обсягу продажу газу без коригування планового обсягу (пп. 2.1.1, 2.1.2 п. 2.1 договору).

За умовами пунктів 5.1, 5.2 договору ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом. Ціна за 1 000 куб. м. газу становить 1 091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1 000 куб. м. природного газу всього з ПДВ складає 1 309,20 грн. (в редакції додаткової угоди № 1 від 31.01.2014 р. до договору).

Пунктом 3.3 договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до пункту 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа, наступного за місяцем поставки газу.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років (пункт 9.3 договору).

Згідно до пункту 11 договору він набуває чинності з дати підписання, скріплення печатками, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору продавець поставив протягом 2014 року, а покупець прийняв природний газ на загальну суму 8 630 402,20 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 р., 28.02.2014 р., 31.03.2014 р., 30.04.2014 р., 31.10.2014 р., 30.11.2014 р., 31.12.2014 р.

30.10.2014 р. між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (кредитор), приватним комунально-побутовим підприємством "Теплокомунсервіс" (первісний боржник) та об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Гранд Лайф № 3" (новий боржник) укладено договір про переведення боргу № 2967/14-17, за умовами якого за згодою кредитора первісний боржник переводить на нового боржника частину боргу, який виник у первісного боржника перед кредитором за договором купівлі-продажу природного газу № 2218/14-ТЕ-17 від 20.12.2013 р., а новий боржник - приймає на себе борг первісного боржника у цьому зобов`язанні та замінює первісного боржника у зобов`язанні на суму 55 000,00 грн. (січень 2014 р. - 17 210,00 грн.; лютий 2014 р. - 21 336,00 грн.; березень 2014 р. - 16 454,00 грн.).

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 договору переведення боргу до нового боржника переходять обов`язки первісного боржника щодо сплати вказаної суми боргу, а також штрафних санкцій, інфляційних витрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням первісним боржником своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу № 2218/14-ТЕ-17 від 20.12.2013 р. Новий боржник зобов`язується перераховувати грошові кошти в порядку та на умовах визначених договором купівлі-продажу природного газу № 2218/14-ТЕ-17 від 20.12.2013 р.

Згідно пункту 4.1 договору про переведення боргу новий боржник несе відповідальність за прострочення виконання зобов`язання у розмірах передбачених договором купівлі-продажу природного газу № 2218/14-ТЕ-17 від 20.12.2013 р.

Договір набирає чинності з моменту підписання, скріплення печатками та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (пунктом 6.1 договору).

На виконання вказаного правочину відповідачем сплачено позивачу заборгованість на суму 55 000,00 грн., що підтверджується банківським виписками по рахунку відповідача, актом звіряння розрахунків від 30.10.2015 р. та випискою по операціям за договором № 2218/14-ТЕ-17 від 20.12.2013 р.

Предметом спору у даній справі є право позивача на отримання штрафних санкцій (пені), 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасну оплату за договором купівлі-продажу природного газу.

За приписами частин 1, 2 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

За змістом ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Згідно статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Нормами статті 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, постачальником виконано обов`язок з поставки товару покупцю на загальну суму 8 630 402,20 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 р., 28.02.2014 р., 31.03.2014 р., 30.04.2014 р., 31.10.2014 р., 30.11.2014 р., 31.12.2014 р., які підписані сторонами та скріплені їх печатками без зауважень.

Відповідно до договору про переведення боргу № 2967/14-17 від 30.10.2014 р. на відповідача, як нового боржника, переведено частину боргу у розмірі 55 000,00 грн. (січень 2014 р. - 17 210,00 грн.; лютий 2014 р. - 21 336,00 грн.; березень 2014 р. - 16 454,00 грн.) за договором купівлі-продажу природного газу № 2218/14-ТЕ-17 від 20.12.2013 р.

Як визначено статтями 520, 521 Цивільного кодексу України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.

Згідно ст. 522 Цивільного кодексу України новий боржник у зобов`язанні має право висунути проти вимоги кредитора всі заперечення, що ґрунтуються на відносинах між кредитором і первісним боржником.

Отже, внаслідок переведення частини боргу, відповідач став зобов`язаною особою у зобов`язанні, що виникло з договору купівлі-продажу природного газу, який укладено між позивачем та приватним комунально-побутовим підприємством "Теплокомунсервіс" щодо часткової оплати отриманого покупцем товару (природного газу) разом із штрафними санкціями.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Таким чином, враховуючи умови договору відповідач зобов`язаний був здійснити розрахунок за отриманий ним природний газ: по актам приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 р. до 14.02.2014 року включно; від 28.02.2015 р. до 14.03.2015 року включно; від 31.03.2015 р. до 14.04.2015 року включно. Проте, розрахунок відповідачем здійснено з порушенням встановленого пунктом 6.1 договору строку, що підтверджується банківським виписками по рахунку та випискою по операціям за договором № 2218/14-ТЕ-17 від 20.12.2013 р.

Пунктом 1 ст. 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За умовами пункту 7.2 договору у разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Нормами статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, відповідач взяті на себе зобов`язання зі своєчасної оплати отриманого у 2014 році природного газу не виконав, у зв`язку із чим позивач просив стягнути з відповідача 5 492,77 грн. пені, 2 170,83 грн. 3 % річних та 36 732,38 грн. інфляційних втрат за загальний період нарахування з 15.02.2014 р. по 07.09.2015 р., нарахованих на заборгованість відповідача за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо з урахуванням дат виникнення заборгованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

30.11.2016 р. набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до статтей 1, 2 вказаного Закону, процедура врегулювання заборгованості - це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Учасниками процедури врегулювання заборгованості є підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Дія Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Поряд з цим частиною 3 статті 7 Закон передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Таким чином, даною нормою законодавець передбачив можливість звільнення божника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. При цьому, зі змісту ст. ст. 4, 5, 6 Закону вбачається, що до реєстру включаються вимоги саме за заборгованістю, у той час як ч. 3 ст. 7 вказаного Закону визначає, що на заборгованість за природний газ, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідні висновки щодо застосування ч. 3 ст. 7 вказаного Закону, викладені Верховним Судом у постановах № 904/10745/16 від 29.01.2018 р., № 927/1152/16 від 07.02.2018 р., № 911/1719/13 від 13.02.2018 р., № 908/3211/16 від 14.02.2018 р., № 922/4355/14 від 22.02.2018 р., № 911/3914/14 від 28.02.2018 р., № 15/5005/153/2012 від 11.04.2018 р., № 904/2960/18 від 26.02.2019 р.

Нормами частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи наведене, позивач в силу прямої вказівки Закону, позбавлений права на стягнення нарахованої пені, інфляційних втрат та 3 % річних, якщо станом 30.11.2016 р. (день набрання чинності Закону) відсутня заборгованість теплопостачальної організації за основним грошовим зобов`язанням.

Як визначено умовами договору купівлі-продажу природного газу № 2218/14-ТЕ-17 від 20.12.2013 р., природний газ використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Заборгованість з оплати природного газу, яка переведена на відповідача на підставі договору № 2967/14-17 від 30.10.2014 р., є саме заборгованістю за природний газ, використаний для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням. Зміна осіб у зобов`язанні не змінює мети використання природного газу, який поставлений.

Оскільки заборгованість за спожитий природний газ була у повному обсязі погашена відповідачем у 2015 році (до набрання чинності Закону), тож відсутні правові підстави для задоволення позову.

Стосовно поданої відповідачем заяви про застосування строку позовної давності, в якій заявник вказував на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення з заявленими позовними вимогами, колегія суддів апеляційної інстанції зауважує на наступне.

За змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи, що правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог по суті відсутні, то позовна давність не застосовується.

Доводи апелянта правомірності висновків суду першої інстанції не спростовують, тож судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Київської області від 19.06.2019 р. у справі № 911/462/19 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Київської області від 19.06.2019 р. у справі № 911/462/19 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/462/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 07.10.2019 р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді А.Г. Майданевич

Г.А. Жук