ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2019. Справа № 917/1411/19

м. Полтава

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МАСТЕРПЛАСТ УКРАЇНА", вул. Тельмана, буд. 4Б, с. Великі Лази, Ужгородський район, Закарпатська область, 89440 в особі партнера Адвокатського об`єднання "Греца і Партнери" адвоката Олійника Романа Богдановича, адреса для листування: вул. Л.Толстого, буд. 33А, офіс 5, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000

до Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВОСТРОЙ+", вул. Великотирнівська, буд. 35/2, м. Полтава, 36000

про стягнення 173418,61 грн.,

Суддя Господарського суду Полтавської області Семчук О.С.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МАСТЕРПЛАСТ УКРАЇНА" (далі - позивач/ ТОВ "МАСТЕРПЛАСТ УКРАЇНА") звернулося з позовною заявою до Господарського суду Полтавської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВОСТРОЙ+" (далі - відповідач/ ТОВ "НОВОСТРОЙ+") 173418,61 грн., в тому числі 132162,40 грн. основного боргу, 4162,02 грн. 3% річних, 12416,20 грн. інфляційних втрат та 24677,99 грн. відсотків за користування грошовими коштами. В обґрунтування позову позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору купівлі-продажу № 79/2018 від 24.04.2018.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 15.08.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

Копія ухвали суду 15.08.2019 направлена на адресу відповідача повернулася не врученою з відміткою поштового відділення "адресат відсутній".

Згідно п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Адреса відповідача зазначена у позовній заяві відповідає місцезнаходженню ТОВ "НОВОСТРОЙ+", відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Таким чином, відповідач належним чином повідомлений про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного позовного провадження у справі.

Відповідач відзиву на позов не надав, про наявність поважних причин неподання відзиву на позов суду не повідомив, в зв`язку з цим відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України спір вирішується за наявними матеріалами справи.

Рішення приймається в порядку ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

24.04.2018 між позивачем (продавець за договором) та відповідачем (покупець за договором) було укладено договір купівлі-продажу № 79/2018 (далі - Договір, копія Договору - в матеріалах справи) відповідно до положень якого продавець приймає на себе зобов`язання передати у власність покупця матеріальні цінності (будівельні, оздоблювальні матеріали та інше), а покупець - прийняти та оплатити зазначений товар (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 1.2. Договору, товар, який передається у власність покупця за даним Договором супроводжується рахунком-фактурою та видатковою накладною, в якій зазначається перелік, кількість та вартість переданого за Договором товару, а також сума, яку покупець повинен за нього сплатити.

Відповідно до п. 3.1. та 3.2 Договору, розрахунки за даним Договором здійснюються у національній валюті України - гривні у безготівковій формі. Товар, що переданий покупцеві за даним Договором, повинен бути повністю оплачений не пізніше ніж через 7 (сім) календарних днів з моменту фактичної передачі покупцю товару.

Позивач стверджує, що на виконання умов Договору ним було поставлено відповідачу товару на загальну суму 494010,60 грн.

На підтвердження фактів поставок позивачем надано копії наступних видаткових накладних:

- № 847кв від 14.05.2018 на суму 23994,00 грн.;

- № 1019кв від 30.05.2019 на суму 9900,00 грн.;

- № 1110кв від 05.06.2018 на суму 9900,00 грн.;

- № 1200кв від 11.06.2018 на суму 29700,00 грн.;

- № 1384кв від 22.06.2018 на суму 19800,00 грн.;

- № 1996кв від 08.08.2018 на суму 3780,00 грн.;

- № 2014кв від 09.08.2018 на суму 20412,00 грн.;

- № 2031кв від 10.08.2018 на суму 68040,00 грн.;

- № 2279кв від 29.08.2018 на суму 54516,00 грн.;

- № 2443кв від 05.09.2018 на суму 58275,00 грн.;

- № 2533кв від 17.09.2018 на суму 68040,00 грн.;

- № 2618кв від 21.09.2018 на суму 920,40 грн.;

- № 2755кв від 02.10.2018 на суму 7500,00 грн.;

- № 2831кв від 09.10.2018 на суму 52800,00 грн.;

- № 2973кв від 17.10.2018 на суму 12070,80 грн.;

- № 3498кв від 27.11.2018 на суму 8904,00 грн.;

- № 3681кв від 26.12.2018 на суму 29064,00 грн.;

- № 82кв від 28.01.2019 на суму 16394,40 грн.

Крім цього, позивачем надано копії рахунків-фактур виписаних ним відповідачу на оплату товару.

Як зазначає позивач, відповідач за отриманий товар розрахувався частково, в зв`язку з цим утворилася заборгованість у розмірі 132162,40 грн.

На підтвердження здійснених відповідачем оплат позивачем надано копії платіжних доручень на загальну суму 361848,20 грн. за період з 11.05.2018 по 25.01.2019.

Крім цього, в матеріалах справи є акт звірки, підписаний між сторонами станом на 30.06.2019, згідно якого заборгованість відповідача перед позивачем складає 132162,40 грн.

З метою позасудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача із претензією від 17.07.2019 з вимогою оплатити заборгованість за поставлені матеріали (копія претензія та чек Укрпошти, який свідчить про її направлення відповідачу - в матеріалах справи).

Позивач стверджує, що вказана претензія залишилася без відповіді і виконання.

Згідно положень п. 5.1. Договору, у випадку порушення своїх зобов`язань за даним Договором сторони несуть відповідальність визначену даним Договором та чинним в Україні законодавством. Порушення зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

На підставі вказаного пункту Договору, а також ст. 536, ч. 2 ст. 625 та ч. 3 ст. 692 ЦК України позивач нарахував відповідачу 3% річних за період з 07.06.2018 по 30.07.2019 на суму 4162,02 грн., інфляційні втрати за період з червня 2018 року по червень 2019 рокуу розмірі12416,20 грн., а також проценти за користування грошовими коштами у розмірі облікової ставки НБУ за період з 07.06.2018 по 30.07.2019 на суму 24677,99 грн.

Вказані суми річних, інфляційних та відсотків за користування грошовими коштами позивач просить суд стягнути з відповідача.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 692, ст. 693 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 526 та 525 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України).

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується прострочена заборгованість відповідача за отриманий від позивача по Договору товар на суму 132162,40 грн. Вказана сума боргу відповідачем не заперечується.

В зв`язку з цим, вимога позивача про стягнення основного боргу в сумі 132162,40 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно п. 5.1. Договору, у випадку порушення своїх зобов`язань за даним Договором сторони несуть відповідальність визначену даним Договором та чинним в Україні законодавством. Порушення зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено надані позивачем розрахунки стягуваних сум 3% річних та інфляційних втрат і встановлено їхню правильність.

В зв`язку з цим, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 4162,02 грн. та інфляційних втрат на суму 12416,20 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 692 ЦК України, у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Згідно положень ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. п. 6.1, 6.2, 6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України).

Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов`язання.

Якщо договором або чинним законодавством не передбачено розміру процентів за користування чужими коштами, то припис частини другої статті 625 ЦК України може бути застосований господарським судом лише за наявності порушення боржником грошового зобов`язання.

Враховуючи викладені норми, суд вважає, що позивачем неправомірно нараховано відповідачу відсотки за користування чужими коштами, оскільки договором чи чинним законодавством не передбачено розміру процентів за користування чужими коштами.

При цьому, посилання позивачем на правовий висновок, який міститься у Постанові Верховного Суду від 05.07.2018 по справі № 914/120/17, стосовно того, що якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України, судом до уваги не береться. Оскільки предметом спору у справі № 914/120/17 було стягнення відсотків за користування боржником отриманою ним від кредитора сумою передоплати за товар, який не було поставлено.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача процентів за користування грошовими коштами у розмірі облікової ставки НБУ на суму 24677,99 грн. є необґрунтованими, а отже не підлягають задоволенню.

Витрати позивача зі сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

16.09.2019 від позивача надійшла заява про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження направлення копії вказаної заяви відповідачу позивачем надано фіскальний чек Укрпошти від 11.09.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У позовній заяві позивач вказував, що попередній розмір судових витрат позивача складає 10601,29 грн., в тому числі 2601,29 грн. судового збору та 8000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

У заяві про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу позивач зазначає, що його витрати на професійну правничу допомогу склали 5000,00 грн.

В якості доказів понесених витрат на оплату послуг адвоката позивач надав суду:

- копію договору про надання правової допомоги від 15.07.2019, укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням "Греца і Партнери";

- ордер серії АО № 1000726 від 02.08.2019 виданий адвокатом Олійником Р.Б. Адвокатського об`єднання "Греца і Партнери" на представництво інтересів позивача у Господарському суді Полтавської області;

- копію рахунку від 06.09.2019 на суму 5000,00 грн. виписаного Адвокатським об`єднанням "Греца і Партнери" позивачу на оплату послуг надання правової допомоги по справі № 917/1411/19;

- копію акту виконаних робіт (наданих послуг) від 06.09.2019 на суму 5000,00 грн., складеного Адвокатським об`єднанням "Греца і Партнери" та позивачем, який містить перелік і вартість наданих послуг;

- копію платіжного доручення від 11.09.2019 № 2298 про сплату позивачем Адвокатському об`єднанню "Греца і Партнери" 5000,00 грн. з призначенням платежу: "За послуги з надання правової допомоги ...".

Позивачем надано належні та достатні докази на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5000,00 грн.

Згідно ч. ч. 4, 5, 6 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Від відповідача не надходило клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач своїми процесуальними правами не скористався та належними та допустимими доказами не спростував позовні вимоги та не надав заперечення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу позивача.

Таким чином, витрати позивача на професійну правничу допомогу відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВОСТРОЙ+" (вул. Великотирнівська, буд. 35/2, м. Полтава, 36000; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МАСТЕРПЛАСТ УКРАЇНА" (вул. Тельмана, буд. 4Б, с. Великі Лази, Ужгородський район, Закарпатська область, 89440; ) 132162 грн. 40 коп. основного боргу, 4162 грн. 02 коп. 3% річних, 12416 грн. 20 коп. інфляційних втрат, 2231 грн. 11 коп. судового збору та 4288 грн. 49 коп. витрат на правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.С. Семчук