ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2019 р. Справа№ 910/12523/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Пантелієнка В.О.

Верховця А.А.

за участю секретаря судового засідання Чміль Я.Є.

та представників учасників провадження у даній справі у відповідності до протоколу судового засідання від 09.10.2019

розглянувши апеляційну скаргу Громадської спілки "Український музичний альянс"

на рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2019

у справі № 910/12523/18 (суддя Кирилюк Т.Ю)

за позовом об`єднання підприємств "Український музичний альянс"

до товариства з обмеженою відповідальністю"М Т І"

про стягнення 921 789,85 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.07.2019 у справі №910/12523/18 позов об`єднання підприємств "Український музичний альянс" до товариства з обмеженою відповідальністю "М Т І" задоволено частково; стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю"М Т І" (01023, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 4, ідентифікаційний код 13669756) на користь об`єднання підприємств "Український музичний альянс" (04053, місто Київ, вулиця Артема, будинок 1-5, офіс 614, ідентифікаційний код 31815383) 63 911 (шістдесят три тисячі дев`ятсот одинадцять) грн. 96 коп. - відрахувань (відсотків) та 958 (дев`ятсот п`ятдесят вісім) грн. 68 коп. - судового збору, в іншій частині в позові відмовлено, вирішено інші процесуальні питання.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції у відповідній частині, Громадська спілка "Український музичний альянс" звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати частково рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2019 у справі № 910/12523/18 за позовом об`єднання підприємств "Український музичний альянс" до товариства з обмеженою відповідальністю"М Т І" про стягнення 921 789,85 грн. , в частині відмови у позові, у відповідній частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Громадської спілки "Український музичний альянс" .

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Громадської спілки "Український музичний альянс" на рішення господарського суду м. Києва від 16.07.2019 у справі №910/12523/18, розгляд апеляційної скарги призначено на 09.10.2019.

03.10.2019 через відділ документального забезпечення та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд залишити оскаржуване рішення без змін.

У судовому засіданні 25.09.2019 представник апелянта підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити. Представники відповідача заперечили проти апеляційної скарги позивача, просили суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, Об`єднання підприємств "Український музичний альянс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "М Т І" про стягнення 921 789, 85 грн. відрахувань (відсотків).

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач неналежним чином виконав зобов`язання за договором від 16.06.2016.

Оскаржуваним рішенням суд першої інстанції позов задовольнив частково. Із вказаним рішенням позивач не погодився та звернувся з апеляційною скаргою.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшов висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції винесене з повним дослідженням матеріалів справи та є таким, що відповідає вимогам законодавства, з наступних підстав.

Об`єднання підприємств "Український музичний альянс" (позивач) є організацією, уповноваженою здійснювати збирання і розподіл між суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, що підтверджується свідоцтвом від 20.12.2007 № 2/У, виданим Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України.

Об`єднанням підприємств "Український музичний альянс" (позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "М Т І" (відповідач) 16 червня 2016 року укладено договір про виплату відрахувань (відсотків), відповідно до якого останній зобов`язався щокварталу, не пізніше п`ятнадцятого числа місяця, наступного за звітним кварталом, сплачувати позивачу відрахування (відсотки) з вартості обладнання і матеріальних носіїв, ввезених ним на митну територію України у звітному кварталі, в розмірі, встановленому додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2003 № 992 "Про розмір відрахувань, що сплачуються виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах" за виключенням, встановленим сторонами в пункті 9.2 договору.

Відповідно до умов договору відрахування (відсотки) - це форма виплати винагороди на користь суб`єктів авторського права і суміжних прав за відтворення на території України фізичними особами в домашніх умовах і виключно в особистих цілях творів і виконань, зафіксованих у фонограмах або відеограмах, а також аудіовізуальних творів.

Положеннями пункту 9.2 договору від 16.06.2016 передбачено, всі права і обов`язки сторін за даним договором поширюються на строк, починаючи з 01.01.2015. Обов`язок відповідача щодо сплати відрахувань за перший і другий квартали 2016 року визначається в розмірі 50 000, 00 грн. та підлягає сплаті до 30.06.2016.

Згідно з пунктом 2.1 договору від 16.06.2016 відрахування (відсотки) сплачуються у гривні, виходячи з курсу валют Національного Банку України, встановленого на день митного оформлення обладнання і матеріальних носіїв. Сторони мають право погодити окремою додатковою угодою відстрочення/розстрочення сплати відрахувань (відсотків).

Строк дії договору відповідно до пунктів 8.1-8.2 сторони погодили з моменту підписання до 31.12.2017, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань за договором. Дія договору автоматично продовжується на один рік, якщо жодна із сторін не заявить у письмовій формі про своє бажання припинити дію на наступний рік, не пізніше як за один місяць до його початку.

Відповідно до пункту 5.1 договору від 16.06.2016 відповідач зобов`язався щокварталу, не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним кварталом, надавати позивачу інформацію про факти митного оформлення обладнання і матеріальних носіїв, ввезених на митну територію України у митному режимі імпорту у звітному кварталі із зазначенням найменування обладнання і матеріальних носіїв (включаючи торговельну марку товару, модель, інші ідентифікаційні особливості, код обладнання і матеріальних носіїв згідно з УКТЗЕД, кількість обладнання і матеріальних носіїв, вартість обладнання і матеріальних носіїв, що зазначена у зовнішньоекономічному договорі (контракті), рахунку-фактурі чи інвойсі, відсоток відрахувань, що визначений постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2003 № 992 для кожної ввезеної категорії обладнання і матеріальних носіїв, розмір відрахувань (відсотків), що повинен бути сплачений відповідачем.

Означена інформація відповідно до пункту 5.2 договору повинна надаватися у письмовій формі з відбитком печатки відповідача та підписом уповноваженої особи за формою, погодженою сторонами додатком № 1 до договору.

У зв`язку з тим, що відповідач належним чином не виконав зобов`язання за договором від 16.06.2016 в частині надання позивачу інформації про факти митного оформлення обладнання і матеріальних носіїв, ввезених на митну територію України у митному режимі імпорту у звітному кварталі, Об`єднання підприємств "Український музичний альянс" 31.08.2019 звернулося до відповідача з вимогою про надання інформації.

Вимога залишилася відповідачем без відповіді та задоволення.

Як свідчать матеріали справи, ТОВ "М Т І" (відповідач) у період з 01.01.2018 по 30.06.2018 імпортувало на митну територію України товари (обладнання і матеріальні носії), із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, передбачені Законом України "Про авторське право і суміжні права".

Для всебічного, повного та об`єктивного розгляду спору, в порядку статті 81 Господарського процесуального кодексу України судом першої інстанції за клопотанням позивача було витребувано у Державної фіскальної служби України відомості про факти митного оформлення у митному режимі імпорту товариством з обмеженою відповідальністю "М Т І" у період з 01.01.2018 по 30.06.2018 товарів, визначених додатком до Постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 27.06.2003, зокрема: код товару згідно з УКТЗЕД 8471 70 5000, назва товару: запам`ятовувальні пристрої на жорстких дисках, жорсткий диск комп`ютера "Стандарт"; 8471 30 машини автоматичного оброблення інформації портативні масою не більше як 10 кг, що мають принаймні центральний блок оброблення інформації, клавіатуру і дисплей, планшет, ноутбук з оптичним приводом для Cd/DVD-RW-дисків; 8523, диски, стрічки, твердотільні енергонезалежні пристрої для зберігання інформації, "smart-картки" та інші носії для запису звуку або інших явищ, записані або незаписані, включаючи матриці та форми для виготовлення дисків, крім виробів групи 37, карти пам`яті ("smart-картки"), флеш-картки; 8517 12 телефонні апарати для сотових мереж зв`язку та інших бездротових мереж зв`язку, радіотелефон системи стільникового зв`язку (мобільний телефон); 8471 машини автоматичного оброблення інформації та їх блоки; магнітні або оптичні зчитувальні пристрої, машини для перенесення даних на носії інформації у кодованому вигляді та машини для оброблення аналогічної інформації, в іншому місці не зазначені, записувач комп`ютерний для DVD-дисків, HD DVD-дисків або Вlu-Ray.

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач зазначив, що у період з 01.01.2018 по 30.06.2018 відповідач імпортував на митну територію України планшетні комп`ютери, ноутбук, диски для лазерних систем зчитування, жорсткий диск, флеш-картки, карти пам`яті, запам`ятовувальні пристрої на жорстких дисках, виходячи з вартості імпортованого обладнання та матеріальних носіїв, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача відрахування (відсотки) у розмірі 2 561 365, 79 грн.

В той же час, заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначав, що вирішення питання щодо віднесення окремих товарних категорій виходячи з технічних характеристик товару можливо лише при дослідженні технічно-експлуатаційної документації щодо такого обладнання.

Для з`ясування питань, які виникли в ході судового розгляду справи, судом першої інстанції у справі № 910/12523/18 було призначено судову експертизу комп`ютерної техніки і програмних продуктів.

За результатами проведення судової експертизи комп`ютерної техніки і програмних продуктів судовими експертами Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України складено висновок № 012/19.

Статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" визначено, що судовою експертизою є дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Відповідно до частин першої, другої статті 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Статтею 104 Господарського процесуального кодексу України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

З наданого суду першої інстанції висновку судового експерта вбачається, що розмір відрахувань, що сплачуються виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких виключно у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах (визначених додатком до Постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 27.06.2003), згідно матеріалів справи та наданої Державною фіскальною службою інформації, матеріальних носіїв та обладнання, ввезеного ТОВ "М Т І" на митну територію України за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 становить 63 911, 96 грн., у тому числі за ноутбуки - 12 390, 74 грн., планшети - 38 775, 84 грн., запам`ятовувальні пристрої - 12 745, 38 грн.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає про те, що вказана судова експертиза була проведена за частиною обладнання, оскільки до експертної установи не було направлено всієї витребуваної документації, якою володіє відповідач, у зв`язку з чим Висновок № 012/10 не може вважатись достовірним.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом ст. 99 ГПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Так, визначений ст. 99 ГПК України порядок призначення судової експертизи за клопотанням учасника справи передбачає таке призначення у разі одночасної наявності декількох умов: необхідності спеціальних знань; наявності висновку експерта, який викликає сумнів щодо його правильності чи відсутність висновку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2018 клопотання товариства з обмеженою відповідальністю"М Т І" про призначення судової експертизи комп`ютерної техніки і програмних продуктів задоволено. Призначено у справі № 910/12523/18 судову експертизу комп`ютерної техніки і програмних продуктів. Проведення експертизи доручено Науково-дослідному центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України.

Представник позивача проти призначення експертизи не заперечував.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 30.01.2019 від судових експертів Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України надійшли клопотання про надання додаткових відомостей, необхідних для проведення судової експертизи комп`ютерної техніки і програмних продуктів.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 18.02.2019 представник позивача надав на електронному носії технічно-експлуатаційну документацію до обладнання, ввезеного товариством з обмеженою відповідальністю "МТІ" на митну територію України за період з 01.01.2018 по 30.06.2018.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 01.03.2019 представник відповідача подав частину витребуваних судом документів та клопотання про продовження строку для виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 31.01.2019 у справі № 910/12523/18. В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначив про великий обсяг витребуваних судом документів, що унеможливлює виконати вимоги ухвали у визначений судом строк.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.03.2019 задоволено клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "М Т І" про продовження строку для виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 31.01.2019 у справі № 910/12523/18. Продовжено відповідачу встановлений строк для надання витребуваних судом документів до 28.03.2019.

Через відділ автоматизованого документообігу суду першої інстанції, моніторингу виконання документів (канцелярію) 14.03.2019 представник відповідача подав додаткові матеріали на виконання вимог суду, викладених в ухвалі Господарського суду міста Києва від 31.01.2019.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.03.2019 на виконання клопотання експертів про надання додаткових матеріалів, необхідних для вирішення питань, поставлених перед експертизою, надіслані необхідні документи до експертної установи.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 30.05.2019 з Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України надійшла справа № 910/12523/18 з висновком експертів № 012/19 комплексної комп`ютерно-технічної судової експертизи та судово-економічної експертизи від 13.05.2019.

Разом з тим, апелянтом в апеляційній скарзі не зазначено, які обґрунтовані сумніви викликає наявний в матеріалах справи висновок експерта, якими доказами підтверджуються такі сумніви, а також не зазначено причин неможливості подання власного висновку експерта у разі незгоди з наявним висновком відповідно до норм ГПК України. Питання щодо призначення повторної судової експертизи або ж виклику експерта в суді першої інстанції не підіймалося зі сторони позивача та вказане клопотання не було належним чином заявлене та обґрунтоване у суді апеляційної інстанції, як не надано обґрунтування причин не подання такого клопотання в суді першої інстанції.

Позивачем не зазначено, які саме документи не були подані відповідачем на вимогу експертів, що конкретно не враховано експертом, та що позивач (апелянт) вбачає порушенням з боку суду з цього приводу, враховуючи, що тягар доказування та обґрунтування доводів, викладених у позові, та розміру позовних вимог законодавством покладено саме на позивача в даному випадку, та відповідно до норм ГПК України суд не може з власної ініціативи витребовувати відповідні докази у справі в даному випадку. Навпаки суд має дотримуватись принципів рівності та змагальності сторін у справі відповідно до ст. 2 ГПК України.

Відповідно до частини другої статті 42 Закону України "Про авторське право і суміжні права" допускається відтворення в домашніх умовах і виключно в особистих цілях творів і виконань, зафіксованих у фонограмах, відеограмах і їх примірниках, без згоди автора (авторів), виконавців і виробників фонограм (відеограм), але з виплатою їм винагороди способом, визначеним частиною четвертою цієї статті.

За приписами частини четвертої статті 42 Закону України "Про авторське право і суміжні права" виплата винагороди виробникам фонограм і відеограм та іншим особам, які мають авторське право і (або) суміжні права, за передбачені частиною другою цієї статті відтворення, здійснюється у формі відрахувань (відсотків) від вартості обладнання і (або) матеріальних носіїв виробниками та (або) імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких можна здійснити відтворення виключно в особистих цілях у домашніх умовах творів, зафіксованих у фонограмах і відеограмах, крім: а) професійного обладнання та (або) матеріальних носіїв, не призначених для використання в домашніх умовах; б) обладнання і матеріальних носіїв, що експортуються за митну територію України; в) обладнання і матеріальних носіїв, що ввозяться фізичною особою на митну територію України виключно в особистих цілях і без комерційної мети.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність, а також з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Зобов`язання, яке у даному випадку виникає безпосередньо із закону, полягає у перерахуванні імпортером на користь уповноваженої організації відрахувань (відсотків) від вартості обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, під час ввезення такого обладнання та територію України у встановленому Постановою № 992 розмірі.

Сторонами господарського зобов`язання, яке виникло в силу законодавчих приписів, є:

- зобов`язана сторона (боржник) - імпортер обладнання, за допомогою якого можна здійснити відтворення. В даному випадку боржником є відповідач;

- управнена сторона (кредитор) - організація колективного управління, яка уповноважена Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України здійснювати збирання та розподіл між суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань.

Змістом зобов`язання, про яке йдеться, є взаємні права і обов`язки, що виникають між боржником і кредитором безпосередньо із статті 42 Закону України "Про авторське право і суміжні права":

- обов`язок боржника полягає у перерахуванні суми відрахувань уповноваженим організаціям під час ввезення на митну територію України обладнання і (або) матеріальних носіїв відповідно до розміру відрахувань, затвердженого Постановою № 992;

- кредитор, у свою чергу, має право вимагати від боржника виконання зобов`язання, яке має виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Поряд із зобов`язанням, що виникло безпосередньо із статті 42 Закону України "Про авторське право і суміжні права", умови, порядок і строки виконання якого чітко врегульовані законодавством, існує й зобов`язання, що виникло з договору від 16.06.2016.

Зобов`язання зі сплати відрахувань виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах, відеограмах і їх примірниках, є грошовим.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнув з відповідача відрахування (відсотки) на користь уповноваженій організації, розмір яких, за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 складає 63 911, 96 грн., виходячи з доказів та обґрунтувань, наведених позивачем, із врахуванням всіх матеріалів справи, у тому числі висновку судової експертизи.

Будь-яких інших доказів, що підтверджують розмір відрахувань та вартість ввезеного відповідачем товару, матеріали справи не містять та суду не надано, клопотань щодо неможливості отримання позивачем відповідних доказів із проханням до суду витребувати ці докази від позивача не надходило, клопотання щодо проведення повторної експертизи до суду першої інстанції від позивача (апелянта) не надходило, експертні висновки в обґрунтування суми позову, щодо якої суд відмовив у задоволенні, позивач також не надав а ні суду першої інстанції, а ні суду апеляційної інстанції.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права, з належним обґрунтуванням мотивів та підстав такого вирішення у судовому рішенні, ухваленому за результатами судового розгляду.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доводи, викладені апелянтами в апеляційній скарзі, відхиляються судовою колегією за необґрунтованістю, оскільки не спростовують обставин, які на підставі належних та допустимих доказів встановлені у даній справі судом першої інстанції.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9.12.1994). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

Враховуючи, що фундаментальних порушень судом апеляційної інстанції не встановлено, судове рішення у справі прийняте з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування немає.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду за результатами перегляду справи в апеляційному порядку, але не обмежуючись доводами апеляційної скарги відповідно до ч. 4 ст. 269 ГПК України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення; рішення суду першої інстанції від 16.07.2019 у даній справі в частині щодо відмови в задоволенні позовних вимог слід залишити без змін (в решті судове рішення не оскаржувалось).

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 129 ГПК України покладаються на позивача (апелянта).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282, 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Громадської спілки "Український музичний альянс" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2019 у справі № 910/12523/18 в частині щодо відмови в задоволенні позовних вимог - без змін.

2. Матеріали справи № 910/12523/18 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову Північного апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-291 ГПК України.

Повний текст постанови підписаний: 15.10.2019.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді В.О. Пантелієнко

А.А. Верховець