РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.10.2019Справа № 910/7375/19

За позовом Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державне підприємство "Укроборонсервіс" (м. Київ)

до Державного підприємства "Київський бронетанковий завод" (м. Київ)

про стягнення 1.142.737,26 грн.,

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Моргун І.Ю., Могильна Я.Я.

від відповідача: Баленко І .В .

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державне підприємство "Укроборонсервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Київський бронетанковий завод" про стягнення 1.142.737,26 грн., з яких: 1.067.477,87 грн. витрат, понесених на задоволення рекламації, 58.852,40 грн. інфляційних втрат, 16.406,99 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив зобов`язання за Договором поставки № Д29-4.2.1/370 від 06.07.16. щодо поставки товарів належної якості та у зв`язку із неможливістю проведення заміни дефектного товару зобов`язався відшкодувати позивачу всі витрати, які пов`язані із задоволенням рекламації, сума яких склала 1.067.477,87 грн. Проте у встановлений додатковою угодою № 29-4.2.1/66 від 17.02.17. строк відповідач вказане зобов`язання не виконав, у зв`язку із чим позивачем заявлено до стягнення також 58.852,42 грн. інфляційних втрат та 16.406,99 грн. процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.19. відкрито провадження у справі № 910/7375/19, призначено підготовче засідання у справі на 16.07.19., встановлено сторонам строки на подання відзиву, відповіді на відзив, пояснень щодо позову, додаткових письмових пояснень, клопотань, заяв.

21.06.19. ДП "Київський бронетанковий завод" подало до Господарського суду міста Києва відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти заявлених позовних вимог та просив їх задовольнити частково в частині стягнення з відповідача 259.200,00 грн. заборгованості, в решті позовних вимог - відмовити.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач посилається на те, що ним визнається факт поставки 8 одиниць фільтрів масляних у зборі МВТ2000 (459М46Сб-1), які виявилися дефектними, у зв`язку із чим він зобов`язався відшкодувати витрати, пов`язані із задоволенням рекламації. Разом з тим, відповідач не погодився із сумою та переліком витрат, заявлених позивачем до відшкодування. Відповідач вказує, що сторони не погоджували суму витрат, а позовна заява не містить їх обґрунтованих розрахунків, зокрема відповідач зазначає про недоведеність позивачем того, що витрати на страхування вантажу у сумі 3.775,96 грн., на перевезення вантажу у сумі 23.601,62 грн., на відрядження працівників позивача у сумі 295.914,08 грн., на отримання дозволів у сумі 204,00 грн., на оформлення митних декларацій у сумі 6.066,00 грн., на експрес перевезення документів у сумі 37.824,05 грн., на страхування подорожуючих за кордон у сумі 1.840,13 грн., на утримання авто (пальне) у сумі 3.330,55 грн., банківські витрати на суму 2.935,42 грн. були понесені позивачем у зв`язку із порушенням зобов`язань відповідачем. Також відповідач посилається на те, що позивачем не надано доказів понесення витрат на сплату митного ПДВ та митних зборів у сумі 259.355,22 грн. та не визнає суму витрат у розмірі 172.800,00 грн. на придбання товару взамін дефектного, вважаючи, що акт (угода) про зарахування зустрічних однорідних вимог перед ДП "Завод ім. О.В. Малишева" підтверджує лише факт погашення заборгованості позивача у цій сумі, яка виникла на підставі "ттн № 331 від 24.05.17".

03.07.19. до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що відповідач 22.05.18. отримав рахунки на оплату та копії всіх документів, які підтверджують понесені позивачем витрати, та відповідно до умов договору зобов`язаний був протягом 120 календарних днів від дати отримання рахунків відшкодувати витрати позивача. При цьому ні договором, ні іншими документами позивач не був обмежений у сумі витрат, необхідних для успішного задоволення рекламації. Також у відповіді позивач навів детальні розрахунки та надав пояснення на заперечення відповідача щодо кожної із витрат.

У судовому засіданні 16.07.19. суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу на підставі п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 13.08.19.

У судовому засіданні 13.08.19. на підставі ст. 216 ГПК України оголошено перерву до 19.09.19., а у судовому засіданні 19.09.19. оголошено перерву до 03.10.19.

При розгляді справи по суті у судовому засіданні 03.10.19. судом було заслухано вступне слово представників позивача та відповідача, з`ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України, після чого суд перейшов до судових дебатів (ст.ст. 217, 218 ГПК України).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача частково заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 03.10.19. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

06.07.16. між Дочірнім підприємством Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державним підприємством "Укроборонсервіс" (покупець) та Державним підприємством "Київський бронетанковий завод" (постачальник) було укладено договір № Д29-4.2.1/370 (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах визначених у цьому Договорі передати у власність покупцю запасні частини, найменування, кількість та ціна яких визначена у Додатку №1 та Додатку №2 до цього Договору (далі - Вироби), а покупець зобов`язується прийняти та оплати зазначені Вироби на умовах даного Договору (п. 1.1. Договору).

Пунктом 1.3. договору визначено, що покупець купує Вироби з метою їх подальшого продажу кінцевому користувачу (далі - Замовник) та експорту до країни Замовника.

Як пояснив позивач, Замовником даних Виробів був Генеральний штаб королівських збройних сил Королівства Марокко відповідно до заявки 16842/EMG/4°B№2355/DPR/AHM/K/Y29-4.1.2/151 від 13.11.15. до Рамкового контракту №643/AHM/4eB/2015/К29-4.1.2/122 від 27.08.15.

Згідно із п.п. 10.1., 10.5. Договору постачальник гарантує, що Вироби, поставлені та прийняті за цим Договором, відповідають технічним умовам, стандартам, іншій документації, яка встановлює вимоги на даний вид Виробів, а також умовам цього Договору. При виявлені під час гарантійного строку дефектів Виробів або невідповідності Виробів вимогам цього Договору, постачальник за власний рахунок усуне дефекти або здійснить заміну Виробів, якщо не доведе, що дефекти виникли внаслідок порушення правил експлуатації Виробів або їх зберігання.

Пунктом 10.14. Договору сторони встановили, що замінені дефектні Вироби повертаються постачальнику за його вимогою. Транспорті та інші витрати, пов`язані з поверненням і/чи заміною дефектних Виробів несе постачальник.

26.09.16. та 10.10.16. відповідач поставив позивачу 8 (вісім) фільтрів масляних у зборі МВТ2000 (459М.46СБ-1), що підтверджується наявними в матеріалах справи Актами приймання-передачі виробів.

В ході встановлення Виробів на двигун в країні Замовника, було виявлено невідповідність по якості 8-ми масляних фільтрів у зборі МВТ2000 (459М.46СБ-1), а саме вони мали конструктивно-виробничий недолік корпусу, який унеможливив подальше їх використання. Можливою причиною виникнення невідповідності/дефекту є брак виробництва.

У зв`язку із виявленою невідповідністю поставленого товару, відповідачем та позивачем 27.01.17. було підписано рекламаційний акт № 1, в якому викладені висновки та вимоги покупця, а саме:

фільтри масляні у зборі МВТ2000 (459М.46СБ-1) у кількості 8 шт. визнаються дефектними та такими, що не відповідають умовам Договору.

відповідно до взятих на себе гарантійних зобов`язань, відповідач здійснить заміну невідповідних/дефектних Виробів на такі, що відповідають умовам Договору та є придатними для подальшої експлуатації.

заміна Виробів буде здійснена відповідачем за його власний рахунок (п. 10.12. Договору).

всі транспортні та інші витрати, пов`язані з заміною дефектних Виробів, несе відповідач (п. 10.14. Договору).

У поданому відзиві на позов відповідач визнав факт поставки 8 одиниць фільтрів масляних у зборі МВТ2000 (459М46Сб-1), які виявилися дефектними, та факт прийняття на себе зобов`язань з відшкодування витрат, пов`язаних із задоволенням рекламації.

Як передбачено ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Так, 17.02.17. позивачем та відповідачем було підписано Додаткову угоду № Д/У29-4.2.1/66 до Договору, якою сторони погодили, що рекламаційний акт від 27.01.2017 прийнятий відповідачем. Вироби, які зазначені у цьому акті визнаються дефектними та такими, що не відповідають умовам Договору.

Пунктом 2 цієї Додаткової угоди сторони встановили, що з огляду на поточну фінансову неможливість відповідача задовольнити рекламацію, а саме провести заміну фільтрів масляних у зборі МВТ2000 (459М.46СБ-1) у кількості 8 одиниць, позивач проведе заміну Виробів самостійно.

При цьому, відповідач зобов`язався відшкодувати позивачу всі витрати, які пов`язані із задоволенням рекламації за рекламаційним актом №1 від 27.01.17., зокрема витрати на: закупівлю Виробів; митне оформлення експорту Виробів; перевезення Виробів кінцевому споживачу; перевезення забракованих Виробів в Україну; митне оформлення імпорту забракованих Виробів; ПДВ (20%) та мито на ввезені Вироби і витрати, які пов`язані з процедурою митного оформлення; витрати, які пов`язані з дозвільними документами на виконання гарантійних зобов`язань.

Сторони також погодили, що відповідач відшкодує вказані витрати шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Позивача протягом 30 календарних днів від дати отримання рахунку на оплату, підтвердженого копіями витратних документів.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, на виконання умов зазначеної Додаткової угоди позивач здійснив заміну Виробів Замовнику самостійно та повернув відповідачу фільтри, які були отримані від Замовника згідно рекламації, що підтверджується Актом приймання-передачі виробів від 13.12.17.

Додатковою угодою №Д/У29-4.2.1/382 від 22.06.18. до Договору сторони погодили зміну строку відшкодування витрат та визначили, що відповідач зобов`язується відшкодувати витрати, понесені позивачем на задоволення рекламації, протягом 120 календарних днів від дати отримання рахунку на оплату, підтвердженого копіями витратних документів.

Як свідчать матеріали справи, листом від 21.05.18. за вих. № 29/4.2.1-3954 позивач направив відповідачу рахунки на оплату на загальну суму 1.067.477,87 грн., а саме: № РАХН-00191 від 21.05.18. на суму 259.355,22 грн. та № РАХН-00192 від 21.05.18. на суму 808.122,65 грн., акт на компенсацію витрат та копії документів, які підтверджують витрати позивача по заміні дефектних Виробів.

Вказані документи були отримані відповідачем 22.05.18. за вх. № 1240, про що свідчить відбиток штампу на примірнику листа позивача.

З огляду на умови Додаткової угоди №Д/У29-4.2.1/382 від 22.06.18. відповідач зобов`язаний був виконати зобов`язання по відшкодуванню позивачеві понесених ним витрат у строк до 19.09.18. включно.

У порушення умов Договору та Додаткових угод до нього відповідач не виконав свої зобов`язання та не перерахував позивачу грошові кошти, що стало підставою для звернення позивача із позовом у цій справі про стягнення з відповідача 1.067.477,87 грн. витрат понесених на задоволення рекламації, 58.852,40 грн. інфляційних втрат, 16.406,99 грн. 3% річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Правові наслідки передання товару неналежної якості визначені, зокрема ч. 2 ст. 678 ЦК України, згідно із якою у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:

1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару.

Частиною 6 ст. 269 ГК України встановлено, що постачальник (виробник) зобов`язаний за свій рахунок усунути дефекти виробу, виявлені протягом гарантійного строку, або замінити товари, якщо не доведе, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу.

Виходячи з того, що поставлені відповідачем за договором Вироби були визнані сторонами дефектними та такими, що не відповідають умовам Договору, у відповідача на підставі вищенаведених норм законодавства, пункту 10.5. Договору та відповідно до рекламаційного акту виник обов`язок здійснити заміну Виробів.

Як передбачено ч. 1 ст. 204 ГК України господарське зобов`язання може бути припинено за згодою сторін, зокрема угодою про заміну одного зобов`язання іншим між тими самими сторонами.

Враховуючи поточну фінансову неможливість відповідача провести заміну поставленого товару, сторони Додатковими угодами № Д/У429-4.2.1/66 від 17.02.17. та № Д/У429-4.2.1/382 від 22.06.18. погодили, що позивач проведе заміну дефектних Виробів самостійно, а відповідач зобов`язався натомість відшкодувати позивачу всі витрати, які пов`язані із задоволенням рекламації за рекламаційним актом №1 від 27.01.17., у строк протягом 120 календарних днів від дати отримання рахунку на оплату, підтвердженого копіями витратних документів.

Зміст вказаних додаткових угод свідчить, що за свою правовою природою таке зобов`язання відповідача є грошовим.

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом, вказане зобов`язання відповідачем не виконано.

Додатковими угодами до Договору було передбачено відшкодування відповідачем всіх витрат, які пов`язані із задоволенням Рекламації, зокрема витрат на: закупівлю Виробів; митне оформлення експорту Виробів; перевезення Виробів кінцевому споживачу; перевезення забракованих Виробів в Україну; митне оформлення імпорту забракованих Виробів; ПДВ (20%) та мито на ввезені Вироби та витрати, які пов`язані з процедурою митного оформлення; витрати, які пов`язані з дозвільними документами на виконання гарантійних зобов`язань.

Зміст Додаткових угод також свідчить, що перелік наведених у них витрат не є вичерпним і сторони не встановили будь-яких обмежень щодо переліку та/або граничних сум відшкодування витрат позивача, понесених ним у зв`язку із задоволенням рекламації і заміною товару, в тому числі й стосовно території, на якій були понесені такі витрати.

Відповідно до наданих позивачем розрахунків, до складу витрат, понесених ним у зв`язку із заміною Виробів, включено такі витрати:

- 4.406,80 грн. на страхування вантажу, що підтверджується Додатковою угодою Д/у № 21/Д/у29-4.1.2/240 від 29.05.17. до генерального договору № 132-29011/15-13 добровільного страхування вантажів та багажу від 09.08.13, укладеного з ПрАТ "Страхові гарантії України", страховим сертифікатом № С 21/1/132-29011/15-13/17 від 29.05.17. Розмір страхової премії за вказаною додатковою угодою щодо страхування Виробів становить 3.672,33 грн., яка сплачена платіжним дорученням № 4388 від 06.06.17.;

- 23.601,62 грн. на транспортування вантажу, що підтверджується актами наданих послуг № 5397 від 04.12.17., № 2391 від 22.06.17. ТОВ "ДХЛ Логістика Україна", платіжними дорученнями № 5790 від 20.07.17. на суму 10.968,51 грн. та № 38649 від 27.12.17. на суму 12.071,34 грн., вантажними митними деклараціями № UA100020/2017/464835 від 06.06.17. та № UA100020/2017/312299 від 05.12.17., додатковими угодами до договору транспортно-експедиційного обслуговування № д29-6.3/312 від 17.07.15., актами наданих послуг ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" від 04.12.17. та 31.12.17.;

- 295.914,08 грн. витрат на відрядження працівників позивача ОСОБА_2 і ОСОБА_10 до Королівства Марокко та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 до міста Харкова, а також 1.840,13 грн. на медичне страхування працівників. Понесення вказаних витрат підтверджується наявними в матеріалах справи посвідченнями про відрядження, проїзними документами та документами на проживання, звітами про використання коштів, виданих на відрядження, копіями паспортів осіб, які перебували у відрядженні, платіжними дорученнями та банківськими виписками на оплату відповідних послуг і витрат;

- 204,00 грн. на отримання дозволів Державної служби експортного контролю України, що підтверджується платіжним дорученням № 9778 від 24.11.16. та бланками дозволів;

- 6.066,00 грн. на оформлення митних декларацій, що підтверджується платіжними дорученнями № 4560 від 12.06.17., № 38200 від 14.12.17., актами виконаних послуг згідно договору від 12.03.12. № Д29-3.2.1/108, укладеним із ТОВ "Броксісервіс", та відповідними митними деклараціями;

- 37.824,05 грн. на оплату поштових кур`єрських послуг, пов`язаних із врегулюванням рекламації Замовника, що підтверджується кур`єрськими накладними компанії TNT, актами про приймання виконаних робіт (наданих послуг) ТОВ "ТНТ Україна" та платіжними дорученнями на оплату послуг;

- 3.330,55 грн. на утримання авто (пальне) у зв`язку із відрядженням до міста Харкова, що підтверджується подорожніми листами № 365907 від 23.05.17., № 3415392 від 04.12.17. та № 3415427 від 05.12.17. та накладними на відпуск пального.

- 432.000,00 грн. на придбання аналогічного товару у ДП "Завод ім. О.В. Малишева" взамін дефектного, що підтверджується договором поставки № 113дп/Д49-4.2.1/69 від 20.02.17., актом приймання-передачі виробів від 24.05.17., платіжним дорученням № 1675 від 26.02.17. на суму 259.200,00 грн., актом (угодою) про зарахування зустрічних однорідних вимог від 09.06.17. на суму 172.800,00 грн., яким погашена заборгованість позивача перед ДП "Завод ім. О.В. Малишева" за договором поставки № 113дп/Д49-4.2.1/69 від 20.02.17., про що вказано у акті;

- 259.355,22 грн. витрат на сплату митних платежів при ввезені дефектних виробів, що підтверджується відміткою у митній декларації № UA100020/2017/312299 від 05.12.17. та платіжним дорученням № 7643 від 24.09.17.

- 2.935,42 грн. на оплату банківських послуг про видачу довідок про наявність рахунків, видачу готівки в іноземній валюті, що підтверджується платіжними дорученнями №1134 від 03.02.17., № 8519 від 25.10.17., № 1082511 від 23.02.17., № 544001 від 17.10.17.

Оцінивши перелік вищенаведених витрат, суд дійшов висновку, що вони відповідають переліку витрат, погодженому сторонами у Додаткових угодами № Д/У429-4.2.1/66 від 17.02.17. та № Д/У429-4.2.1/382 від 22.06.18. та є пов`язаними із задоволенням рекламації і заміною дефектних Виробів.

Разом з тим, дослідивши розрахунки позивача, суд дійшов висновку, що позивач безпідставно додатково нарахував суму ПДВ у розмірі 20% на суми понесених витрат по страхуванню вантажу, транспортуванню вантажу, на відрядження, отримання дозволів ДСЕКУ, на надання поштових послуг, послуг медичного страхування, банківських послуг, оскільки за змістом Додаткових угод до Договору на відповідача покладався обов`язок відшкодування фактично понесених витрат на заміну товару.

З огляду на викладене, заявлені позивачем до стягнення суми витрат підлягають зменшенню на суму нарахованого позивачем ПДВ до сум, фактично сплачених позивачем на відповідні послуги згідно із наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями, та становлять: по страхуванню вантажу - 3.672,33 грн.; по транспортуванню вантажу - 20.544,20 грн. (відповідно до методики розрахунку таких витрат, наведеної позивачем у відповіді на відзив); на відрядження - 247.067,50 грн., на отримання дозволів ДСЕКУ - 170,00 грн., на надання поштових послуг - 31.917,48 грн., на послуги медичного страхування - 1.321,82 грн. та на банківські послуги - 2.446,18 грн.

Перевіривши заявлені позивачем витрати на утримання авто (пальне) відповідно до наявних подорожніх листів та накладних на відпуск пального від 12.12.16. та від 20.11.17., суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджуються вказані витрати у сумі 3.293,14 грн.

Суд вважає також безпідставним включення до складу витрат на медичне страхування витрат на ОСОБА_9 у сумі 211,62 грн., оскільки матеріали справи не містять документів на підтвердження участі вказаної особи у врегулюванні рекламації та направлення його у відрядження.

В іншій частині заявлених витрат, а саме: витрат на послуги з оформлення митних декларацій у сумі 6.066,00 грн., на оплату заміни дефектного товару у сумі 432.000,00 грн., на сплату митних платежів при ввезені дефектних виробів у сумі 259.355,22 грн., суд дійшов висновку, що вони є обґрунтованими та документально підтвердженими.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 73 ГПК України).

Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Всупереч наведеним нормам процесуального законодавства та обов`язку доказування, відповідач належними та допустимими доказами не спростував факту понесення витрат та не обґрунтував наявності підстав для звільнення його від обов`язків, передбачених додатковими угодами, доказів на підтвердження іншого розміру суми боргу не надав.

Доводи відповідача про те, що заявлені до стягнення витрати не пов`язані із заміною товару, спростовується як самим змістом додаткових угоди, яким визначений лише орієнтовний перелік таких витрат, які підлягають відшкодуванню відповідачем, так і наявними в матеріалах справи доказами, які узгоджуються між собою.

Суд також вважає обґрунтованими і доводи позивача про те, що у зв`язку із поставкою товару неналежної якості існувала можливість відмови Замовника від Контракту, що спричинило б додаткові збитки позивачу, а отже вимагало від позивача вчинення невідкладних дій на усунення наслідків поставки відповідачем дефектних Виробів.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у сумі 1.007.853,87 грн.

Як передбачено ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, щодо застосування наведеної норми, положення ст. 625 ЦК України поширюються на усі види грошових зобов`язань в незалежності від природи їх виникнення - на підставі договору або делікту.

Враховуючи факт неналежного виконання відповідачем грошових зобов`язань за Додатковими угодами № Д/У429-4.2.1/66 від 17.02.17. та № Д/У429-4.2.1/382 від 22.06.18., позовні вимоги про стягнення процентів річних та інфляційних втрат також підлягають частковому задоволенню згідно із нижченаведеним розрахунком суду:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період та період простроченняРозмір процентів річнихІнфляційне збільшення суми боргу та сума процентів річних
20.09.18 - 25.03.191.007.853.871.055 55.565.20
1873 %15.490.58
Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов`язань, встановлених Додатковими угодами № Д/У429-4.2.1/66 від 17.02.17. та № Д/У429-4.2.1/382 від 22.06.18, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню у сумі 1.078.909,65 грн.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України слід покласти на позивача та відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Київський бронетанковий завод" (02093, м. Київ, вул. Бориспільська, 34-А; ідентифікаційний код 14302667) на користь Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державне підприємство "Укроборонсервіс" (02093, м. Київ, вул. Россошанська, 3А; ідентифікаційний код 21552117) 1.007.853 (один мільйон сім тисяч вісімсот п`ятдесят три) гривні 87 коп. витрат, понесених на задоволення рекламації, 55.565 (п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 20 коп. інфляційних втрат, 15.490 (п`ятнадцять тисяч чотириста дев`яносто) гривень 58 коп. процентів річних, 16.183 (шістнадцять тисяч сто вісімдесят три) гривні 64 коп. судового збору.

3. У частині стягнення 59.624,00 грн. витрат, понесених на задоволення рекламації, 3.287,20 грн. інфляційних втрат та 916,41 грн. процентів річних у позові відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 15.10.19.

Суддя Т.М. Ващенко