ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2019 р. Справа№ 911/578/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Жук Г.А.

Суліма В.В.

секретар судового засідання: Вайнер Є.І.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 15.10.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунальної установи "Центр фінансово-статистичного аналізу та матеріально-технічного забезпечення закладів і установ охорони здоров`я" Запорізької обласної ради

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2019 (повний текст рішення складено 04.07.2019)

у справі № 911/578/19 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Комунальної установи "Центр фінансово-статистичного аналізу та матеріально-технічного забезпечення закладів і установ охорони здоров`я" Запорізької обласної ради,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еврика Медикал Фаундейшн"

про стягнення 73 449,94 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року Комунальна установа "Центр фінансово-статистичного аналізу та матеріально-технічного забезпечення закладів і установ охорони здоров`я" Запорізької обласної ради (далі - позивач) звернулась до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еврика Медикал Фаундейшн" (далі - відповідач) про стягнення 73 449,94 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на порушення відповідачем зобов`язань за договором поставки №18 від 12.06.2017 в частині вчасної та у належній комплектації поставки товару, у результаті чого позивач просив стягнути з відповідача 73 449,94 грн., з яких 64 713,60 грн. - штрафні санкції та 8 736,34 грн. - пені.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.03.2019 позовну заяву та додані до неї документи передано на розгляд Господарському суду міста Києва.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.07.2019 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що відповідач своє зобов`язання щодо вчасної та у належній комплектації поставки товару у повному обсязі не виконав, проте суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку зі спливом строку позовної даності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Комунальна установа "Центр фінансово-статистичного аналізу та матеріально-технічного забезпечення закладів і установ охорони здоров`я" Запорізької обласної ради звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2019 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт вказує, що передування дій позивача із заявою про видачу судового наказу перед подачею позовної заяви до господарського суду з позовом та відповідне скасування наказу за заявою відповідача, свідчить про переривання строків позовної давності.

Скаржник стверджує, що наказне провадження є формою позовного судочинства, яке у визначеному порядку застосовується у скороченому вигляді з метою захисту порушеного права, а отже звернення до господарського суду із заявою про видачу судового наказу є формою звернення до суду з позовною заявою. Тому, на думку скаржника, підстави вважати, що позивач пропустив строк позовної давності є помилковим. Судовий захист позивача на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному проваджені, так і шляхом видачі судового наказу, як особливої форми судового рішення, що перериває позовну давність.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо періоду нарахування штрафних санкцій, оскільки відповідно до пункту 5.4 договору поставка товару за договором здійснюється протягом 14 робочих днів з дати надання письмової заявки замовника. Строк поставки відповідно до письмової заявки замовника (лист від 16.11.2017 №01-06/1/642) складає 14 робочих днів (з 16.11.2017 по 05.12.2017), отже, відповідачем було допущено прострочення у період з 06.12.2017 - 01.01.2018.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

В свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач у своєму відзиві, наданому до суду 27.08.2019, зазначає, що звернення позивача до відповідача з претензією або до суду із заявою про видачу судового наказу не є підставами для переривання перебігу строку позовної давності.

Відповідач також зазначає, що поставлений відповідачем товар відповідав усім вимогам щодо якості та комплектності, а також медико-технічним вимогам, зазначеним у тендерній документації.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Еврика Медикал Фаундейшн" звертає увагу, що позивачем було прийнято товар та підписано видаткову накладну №349 від 16.11.2017 та акт №05 приймання-передачі від 16.11.2017, що свідчить про прийняття товару без будь-яких зауважень, у тому числі, щодо його якості, комплектності, кількості та асортименту. Отже, на думку відповідача, позивач за умовами договору повинен був перевірити кількість, комплектність, асортимент та відповідність товарів специфікації у момент прийняття такого товару та до підписання видаткової накладної №349 від 16.11.2017 та акту №05 приймання-передачі від 16.11.2017. У разі виявлення невідповідності товару специфікації під час його прийому, позивач повинен був скласти відповідний акт та вимагати повернення або заміни товару. Проте, позивач підписав видаткову накладну та акт приймання-передачі товару до надіслання листа від 29.12.2017 №01-09/1/783 з проханням про заміну товару, що свідчить про прийняття позивачем товару в повному обсязі.

Відповідач стверджує, що ним було добросовісно виконано зобов`язання щодо своєчасної поставки товару, у зв`язку з чим, відсутні підстави для нарахування пені. Звернення позивача з вимогою про заміну товару після його прийняття та спливу строку на здійснення поставки, свідчить про недобросовісність дій позивача та не може бути підставою для нарахування пені.

Також, 07.10.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду Товариством з обмеженою відповідальністю "Еврика Медикал Фаундейшн" подано клопотання про вихід за межі апеляційної скарги, яке апеляційний суд вважає не клопотанням про вихід за межі апеляційної скарги, а письмовими поясненнями по суті спору. У вказаних поясненнях відповідач зазначає, що судом було неправильно застосовано норми статей 231, 269 Господарського кодексу України, статті 672 Цивільного кодексу України, не застосовано статтю 612 Цивільного кодексу України, а також було невірно протлумачено умови договору №18 про закупівлю товарів за державні кошти, укладеного між позивачем та відповідачем.

Відповідач також звертає увагу, що рішення суду ґрунтується на акті про недостачу, проте такого акту не існує, оскільки він не складався сторонами договору.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Еврика Медикал Фаундейшн" наголошує, що з моменту підписання видаткової накладної №349 від 16.11.2017 та акту №05 приймання-передачі від 16.11.2017, товар вважається таким, що прийнятий позивачем за кількістю та асортиментом і перебуває у власності позивача.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2019 справу № 911/578/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Дідиченко М.А., Жук Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.08.2019 поновлено Комунальній установі "Центр фінансово-статистичного аналізу та матеріально-технічного забезпечення закладів і установ охорони здоров`я" Запорізької обласної ради пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2019 у справі № 911/578/19, відкрито апеляційне провадження та призначено до розгляду апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2019 у справі № 911/578/19 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

27.08.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду позивач подав клопотання про розгляд справи за участю представника, з метою повного та всебічного встановлення обставин справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2019, у зв`язку з перебуванням судді Дідиченко М.А. у відпустці, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Жук Г.А., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2019 прийнято справу №911/578/19 до провадження за апеляційною скаргою Комунальної установи "Центр фінансово-статистичного аналізу та матеріально-технічного забезпечення закладів і установ охорони здоров`я" Запорізької обласної ради на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2019 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Жук Г.А., Сулім В.В. Клопотання позивача про розгляд справи за участю представника задоволено та справу призначено до розгляду на 23.09.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2019 оголошено перерву у розгляді справи до 07.10.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 оголошено перерву у розгляді справи до 15.10.2019.

Позиції учасників справи

Представник апелянта у судовому засіданні апеляційної інстанції 15.10.2019 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційної інстанції 15.10.2019 заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

12.06.2017 між Комунальною установою "Центр фінансово-статистичного аналізу та матеріально-технічного забезпечення закладів і установ охорони здоров`я" Запорізької обласної ради (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еврика Медикал Фаундейшн" (постачальник) укладено договір №18 про закупівлю товарів за державні кошти (далі - договір) (т. 1; а.с. 16-48).

Відповідно до пункту 1.1 договору постачальник зобов`язується у 2017 році поставити замовникові товари згідно ДК 021:20-5 апаратура для підтримування фізіологічних функцій організму (витратні матеріали для гемодіалізу, 5 найменувань), а замовник - прийняти і оплатити ці товари.

Згідно з пунктом 1.2 договору найменування та кількість товару зазначені у специфікації (додатком №1 до договору), яка є невід`ємною частиною договору. Кількість товарів може бути замінена в залежності від потреби та реального фінансування замовника.

Пунктом 1.4 передбачено, що перехід права власності на товар постачальника до замовника здійснюється після підписання накладної.

Сторони у пункті 5.2 встановили, що на підставі наказу-розподілу Департаменту охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації, місце поставки товару безпосередньо у приміщення, КУ "Запорізька обласна клінічна лікарня" ЗОР, 69600, м. Запоріжжя, вул. Оріхівське шосе, 10.

У пункті 5.4 договору визначено, що поставка за даним договором здійснюється протягом 14 робочих днів з дати надання письмової заявки замовника.

Постачання товару здійснюється за накладними, в яких постачальником обов`язково зазначено: назва замовника та одержувача товару; номер і дата договору; асортимент (найменування) товару у точній відповідності до специфікації (додаток №1 договору) (пункт 5.5 договору).

Відповідно до пункту 5.7 договору датою постачання товару вважається дата надання замовнику уповноваженою особою одержувача або постачальника підтвердження отримання товару в місці поставки, а саме: акту приймання товару (оформленого за формою, яка надається замовником після укладання договору) за підписом та печаткою уповноважених осіб одержувача і постачальника, в якому зазначається, що претензій по кількості одержаного товару немає.

Прийом товару по кількості та якості здійснюється уповноваженою особою одержувача за участю представника постачальника в порядку, який визначається діючим законодавством України. Товар вважається переданим по кількості та асортименту після отримання замовником від уповноваженої особи одержувача або постачальника акта приймання товару за підписом та печаткою уповноважених осіб одержувача і постачальника, в якому зазначається, що претензій по кількості одержаного товару немає (пункт 5.8 договору).

Пунктом 5.9 договору передбачено, що після цього замовник отримує право підписання накладних від постачальника. У випадку недостачі, некомплектності або пересортиці поставленого товару складається відповідний акт про недостачу, і підписання замовником накладних на поставку відбувається тільки після допоставки недостаючого товару і одержання додаткового акта приймання допоставденого товару.

У разі встановлення нестачі, пересортиці, будь-якого пошкодження товару, як при прийомі по кількості товарних місць, так і всередині товарних місць, одержувач повідомляє про це замовника та постачальника в термін не пізніше 3 робочого дня після виявлення нестачі, пересортиці або будь-якого пошкодження, складає акт приймання товару по кількості та/або якості, передає його замовнику, який з відповідною претензією направляє акт постачальнику для урегулювання розбіжності по поставці товару (пункт 5.12 договору).

У пункті 5.13 договору встановлено, що постачальник у 3-денний строк після отримання претензії повинен прийняти рішення про відхилення або задоволення претензії. При відсутності згоди сторони вирішують спір у судовому порядку згідно чинного законодавства.

Згідно з пунктом 5.15 договору датою виконання зобов`язань постачальника по даному договору є дата підписання постачальником та замовником видаткової накладної.

У випадку несвоєчасної поставки або поставки товару не в повному обсязі постачальник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1% від вартості недопоставленого товару за кожний день затримки (пункт 7.2.1 договору).

Сторони у пункті 7.2.1 договору встановили, що за поставку неякісного або некомплектного товару, невідповідності його медико-технічним вимогам, зазначеним у тендерній документації замовника або поставки товару з порушенням умов, викладених у цьому договорі, постачальник згідно зі статтями 216, 217, 231 Господарського кодексу України сплачує штраф у розмірі 20% від вартості поставленого неякісного або некомплектного товару та товару, що надійшов з порушенням умов поставки.

Договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2017. Строк дії договору може бути продовжений згідно чинного законодавства України або до повного виконання сторонами зобов`язань по договору (пункти 10.1, 10.3 договору).

13.09.2018 Комунальна установа "Центр фінансово-статистичного аналізу та матеріально-технічного забезпечення закладів і установ охорони здоров`я" Запорізької обласної ради звернулась до відповідача з претензією №01-09/1/412, в якій просила сплатити штрафні санкції у розмірі 64 713,60 грн. та пеню у розмірі 8 736,34 грн., у зв`язку з невідповідністю поставленого товару зазначеного у специфікації до договору та порушенням строків поставки товару.

03.10.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Еврика Медикал Фаундейшн" надало відповідь на претензію №03/10-01, в якій вказало, що поставлений за накладною №349 від 16.11.2017 товар відповідав вимогам якості та комплектності. Також, відповідач зазначив, що ним було виконано зобов`язання щодо поставки товару своєчасно, оскільки поставку товару здійснено постачальником у день оформлення заявки на поставку товарів, а саме 16.11.2017.

Звертаючись з позовними вимогами, позивач вказав, що відповідач порушив зобов`язання за договором поставки №18 від 12.06.2017 в частині вчасної та у належній комплектації поставки товару, у результаті чого позивач просив стягнути з відповідача штрафні санкції у розмірі 64 713,60 грн. та пеню у розмірі 8 736,34 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що відповідач своє зобов`язання щодо вчасної та у належній комплектації поставки товару у повному обсязі не виконав, проте суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку зі спливом строку позовної даності.

Суд апеляційної інстанції вказує, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову, однак не погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язання, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, договір, укладений між Комунальною установою "Центр фінансово-статистичного аналізу та матеріально-технічного забезпечення закладів і установ охорони здоров`я" Запорізької обласної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еврика Медикал Фаундейшн", за своєю правовою природою відноситься до договорів поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що 16.11.2017 Комунальна установа "Центр фінансово-статистичного аналізу та матеріально-технічного забезпечення закладів і установ охорони здоров`я" Запорізької обласної ради звернулась до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еврика Медикал Фаундейшн" із заявкою №01-06/1/642 про поставку обумовленого договором товару відповідно до підписаної сторонами специфікації. Серед іншого, позивачем у заявці було замовлено "Рідкий концентрат кислотного компоненту (5 літрів на комплект) концентрат діалізний А - компонент, тип 204 або концентрат діалізний А - компонент, тип 293 або концентрат гемодіалізний бікарбонатний DIALYHEM B-1/1 або концентрат кислотний для бікарбонатного гемодіалізу Niprosol-AF39", який передбачений специфікацією до договору, кількістю 10000 л та 8680 л, тобто разом 18680 л. (т. 1; а.с. 49-52).

16.11.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "Еврика Медикал Фаундейшн" поставило товар, що підтверджується підписаним постачальником та одержувачем актом №05 від 06.11.2017 (т. 1; а.с. 53), згідно з яким, окрім поставки концентрату діалізного А - компонент, тип 293, кількістю 13080 л, постачальником одержувачу було також поставлено концентрат діалізний А - компонент, тип 257, кількістю 5600 л, який не був передбачений специфікацією до договору та заявою позивача на поставку товару.

Акт №05 від 06.11.2017 підписаний постачальником та одержувачем товару, та містить дві примітки, перша, що претензій по кількості та якості одержаного товару немає. Друга, що складений акт про недостачу, пересортицю, пошкодження, некомплектність, невідповідність якості товару акт №05 від 16.11.2017, який є невід`ємною частиною цього акту.

Як вказувалось вище, сторони у пункті 5.8 договору встановили, що прийом товару по кількості та якості здійснюється уповноваженою особою одержувача за участю представника постачальника в порядку, який визначається діючим законодавством України. Товар вважається переданим по кількості та асортименту після отримання замовником від уповноваженої особи одержувача або постачальника акта приймання товару за підписом та печаткою уповноважених осіб одержувача і постачальника, в якому зазначається, що претензій по кількості одержаного товару немає.

Пунктом 5.9 договору передбачено, що після цього замовник отримує право підписання накладних від постачальника. У випадку недостачі, некомплектності або пересортиці поставленого товару складається відповідний акт про недостачу, і підписання замовником накладних на поставку відбувається тільки після допоставки недостаючого товару і одержання додаткового акта приймання допоставденого товару.

Відповідно до пункту 5.12 договору у разі встановлення нестачі, пересортиці, будь-якого пошкодження товару, як при прийомі по кількості товарних місць, так і всередині товарних місць, одержувач повідомляє про це замовника та постачальника в термін не пізніше 3 робочого дня після виявлення нестачі, пересортиці або будь-якого пошкодження, складає акт приймання товару по кількості та/або якості, передає його замовнику, який з відповідною претензією направляє акт постачальнику для урегулювання розбіжності по поставці товару.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила, що позивач ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції складений акт про недостачу, пересортицю, пошкодження, некомплектність, невідповідність якості товару, який є невідємною частиною акту №05 від 16.11.2017, не надавав.

Крім того, дослідивши інші акти приймання-передачі (т. 1; а.с. 202-205), суд апеляційної інстанції встановив, що наявні в матеріалах справи акти приймання-передачі складені за єдиною формою, в якій зазначено дві примітки: 1) претензій немає; 2) складений акт про недостачу, пересортицю, пошкодження, некомплектність, невідповідність якості товару акт №__ від __, який є невідємною частиною цього акту.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що формулювання: "складений акт про недостачу, пересортицю, пошкодження, некомплектність, невідповідність якості товару акт №__ від __, який є невід`ємною частиною цього акту" є зразком для акту приймання-передачі.

З огляду на вказане вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що акт про недостачу, пересортицю, пошкодження, некомплектність, невідповідність якості товару, який є невід`ємною частиною акту №05 від 16.11.2017, складений не був, тобто одержувач прийняв товар без претензій.

Водночас, з матеріалів справи видно, що видаткова накладна №346 від 16.11.2017 була скріплена печаткою та підписана замовником без зауважень та заперечень.

Пунктом 1.4 передбачено, що перехід права власності на товар постачальника до замовника здійснюється після підписання накладної.

За змістом статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (стаття 319 Цивільного кодексу України).

Отже, оскільки замовник підписав видаткову накладну №346 від 16.11.2017, то він прийняв товар за кількістю та асортиментом, тобто відбувся перехід права власності на товар від постачальника до замовника.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що поставку товару постачальником 06.11.2017 здійснено належним чином, замовник претензій не мав, оскільки акт приймання товару по кількості та/або якості не був складений одержувачем та направлений постачальнику, а також замовник підписав видаткову накладну №346 від 16.11.2017.

Надалі, 29.12.2017 позивач звернувся до відповідача з листом №01-09/1/793, в якому вказав, що при поставці товару за договором (накладна № 349 від 16.11.2017) було встановлено невідповідність поставленого товару зазначеного у специфікації до додаткової угоди №2 від 16.11.2017, а саме, рідкий концентрат кислотного компоненту: концентрат діалізний А-компонент, тип 257 - відсутній у специфікації. У зв`язку з цим, позивач просив замінити концентрат на тип, що відповідає специфікації, а у випадку неможливості - вивезти даний товар та повернути кошти. Одночасно позивач повідомив відповідача, що згідно з пунктом 7.2.2 договору за поставку товару, що не відповідає умовам договору, постачальник сплачує штраф у розмірі 20% від вартості товару, що надійшов з порушенням умов поставки (т. 1; а.с. 56).

29.12.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "Еврика Медикал Фаундейшн" надіслало лист-відповідь №29/12-01, в якому зазначило, що поставка іншого типу концентрату відбулась внаслідок технічної помилки, тому відповідач відповідно до пункту 5.14 договору в десятиденний термін здійснить заміну на концентрат діалізний А-компонент, тип 293 у кількості 5600 л, який зазначено у специфікації (т. 1; а.с. 57).

02.01.2018 за актом приймання-передачі №06 від 02.01.2018 та видатковою накладною №2 від 02.01.2018 концентрат діалізний А-компонент, тип 257, було повернуто відповідачу (т. 1; а.с. 58-59).

Також, 02.01.2018 за актом приймання-передачі №07 від 02.01.2018 та видатковою накладною №2 від 02.01.2018 відповідачем поставлено концентрат діалізний А-компонент, тип 293 у кількості 5600 л (т. 1; а.с. 61-62).

Так, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вказує, що позивач звертаючись 29.12.2017 з листом №01-09/1/793, просив замінити товар, який вже був у його власності. Крім того, в додатках вказаного листа відсутній акт приймання товару по кількості та/або якості, складений одержувачем від 06.11.2017, що суперечить пункту 5.12 договору.

Отже, суд апеляційної інстанції вказує, що претензій з боку позивача не було, а відбулося листування, в якому замовник просив замінити товар, який вже знаходився у його власності.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог в частині стягення штрафних санкцій відповідно до пункту 7.2.2 договору, оскільки прийнявши товар, замовник погодився з його кількістю та асортиментом, що вказує на відсутність претензій зі сторони замовника та відсутність акту про недостачу, пересортицю, пошкодження, некомплектність, невідповідність якості товару.

Також позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 8 736,34 грн. З приводу цієї частини позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5.4 договору поставка за даним договором здійснюється протягом 14 робочих днів з дати надання письмової заявки замовника.

У пункті 7.2.1 договору передбачено, що у випадку несвоєчасної поставки або поставки товару не в повному обсязі постачальник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1% від вартості недопоставленого товару за кожний день затримки.

Як вже встановлено вище, позивач оформив заявку на товар 16.11.2017, у той же день постачальник доставив товар, який був прийнятий замовником відповідно до видаткової накладної №349 від 16.11.2017. Тобто, строк на поставку товару (14 робочих днів) був дотриманий постачальником.

У подальшому, 29.12.2017 позивач листом №01-09/1/783 просив замінити товар, який 02.01.2018 було замінено відповідачем та поставлено рідкий концентрат кислотного компоненту (5 літрів на комплект) концентрат діалізний А - компонент, тип 293. Тобто, постачальник замінив та поставив товар у строки (враховуючи святкові та вихідні дні).

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

З огляду на вказане вище, апеляційний господарський суд також відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо стягення пені, оскільки позивачем не доведено порушення відповідачем строків поставки товару.

Таким чином, враховуючи те, що замовник підписав видаткову накладну №346 від 16.11.2017 без зауважень, претензій до постачальника не мав, акт про недостачу не складав та те, що товар був поставлений постачальником відповідно до строків встановлених у договорі, тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач виконав зобов`язання за договором №18 про закупівлю товарів за державні кошти від 12.06.2017 належним чином.

Відтак, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду, враховуючи вищевикладені обставини приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 73 449,94 грн. не є обґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Щодо поданої відповідачем заяви про застосування до даних правовідносин позовної давності суд зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 Цивільного кодексу України).

Частинами 3, 4, 5 ст. 267 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Разом з тим, за змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Отже, враховуючи висновок суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову, суд не застосовує позовну давність та наслідки її спливу, оскільки позовна давність застосовується лише за наявності порушення прав особи.

Одночасно, колегія суддів зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що звернення позивача 08.11.2018 з заявою про видачу наказу не перервало строк позовної давності, є помилковим.

Так, відповідно до частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного).

Частиною 2 статті 264 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Згідно з частиною 1 статті 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Статтею 148 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Враховуючи те, що судовий захист права позивача на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у спрощеному позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу, як особливої форми судового рішення, то подання позивачем заяви про видачу судового наказу перериває строк позовної давності.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовна давність у даній справі була перервана у зв`язку із зверненням позивача до суду із заявою про видачу наказу.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За правилами частини 4 статті 277 Господарського процесуального кодексу України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Отже, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про порушення відповідачем зобов`язань за договором №18 від 12.06.2017, що призвело до порушення норм матеріального права.

Також, суд апеляційної інстанції вказує, що місцевий господарський суд дійшов передчасних висновків про те, що звернення позивача з заявою про видачу судового наказу не перериває строку позовної давності, оскільки судовий захист позивача на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному проваджені, так і шляхом видачі судового наказу, як особливої форми судового рішення, що перериває позовну давність.

З огляду на те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову, тому апеляційна скарга Комунальної установи "Центр фінансово-статистичного аналізу та матеріально-технічного забезпечення закладів і установ охорони здоров`я" Запорізької обласної ради на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2019 у справі № 911/578/19 задоволенню не підлягає. Резолютивна частина рішення господарського суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а мотивувальна частина рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2019 у справі № 911/578/19 підлягає зміні, шляхом викладення її у редакції цієї постанови.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунальної установи "Центр фінансово-статистичного аналізу та матеріально-технічного забезпечення закладів і установ охорони здоров`я" Запорізької обласної ради на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2019 у справі № 911/578/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2019 у справі № 911/578/19 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

3. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2019 у справі № 911/578/19 залишити без змін.

4. Судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Комунальну установу "Центр фінансово-статистичного аналізу та матеріально-технічного забезпечення закладів і установ охорони здоров`я" Запорізької обласної ради.

5. Матеріали справи №911/578/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 16.10.2019.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді Г.А. Жук

В.В. Сулім