ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2019 р. Справа№ 911/1367/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Пашкіної С.А.

Мартюк А.І.

секретар судового засідання: Пастернак О.С.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 08.10.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Інвест Груп"

на рішення Господарського суду Київської області

від 18.07.2019 (повний текст підписано 29.07.2019)

у справі №911/1367/19 (суддя Лилак Т.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Інвест Груп"

до Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Орлан-Інвест Груп» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області про визнання недійсним договору №95 від 07.07.2016 про залучення коштів замовників будівництва об`єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь, разом із угодою №57 від 03.07.2018 до нього і додатками - графіками сплати пайового внеску до нього.

Позов обґрунтовано тим, що розрахунок розміру пайової участі, вказаний в укладеному між сторонами договорі №95 про залучення коштів замовників будівництва об`єктів архітектури на розвиток інженерно транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь (об`єкт будівництва: м. Ірпінь, вул. Мінеральна, 7, 7-ж) не відповідає вимогам ч. 5 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а тому таким, що підлягає визнанню недійсним згідно ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Київської області від 18.07.2019 у справі №911/1367/19 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним:

- договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Ірпінь, який позивач просить суд визнати недійсним, є обов`язковим для укладення між позивачем та відповідачем, оскільки на необхідність укладення вказує пряма норма закону;

- виконавчий комітет Ірпінської міської ради і замовник уклали договір №95 добровільно. При Укладенні цього договору сторони майнових претензій не мають;

- позивач не довів в розумінні ст. 74 ГПК України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а саме, що загальна кошторисна вартість будівництва, визначена відповідно до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03.05.2017 №102, не відповідає будівельним нормам, державним стандартам і правилам. З огляду на викладене, позивачем не доведено, що розділ другий Договору не відповідає вимогам ч.5 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 18.07.2019 у справі №911/1367/19 та ухвалити нове рішення, яким договір №95 від 07.07.2016 про залучення коштів замовників будівництва об`єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь, разом із угодою №57 від 03.07.2018 до нього і додатками - графіками сплати пайового внеску до нього, визнати недійсним.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що є підставою для його скасування.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не правильно вказав підстави на яких ґрунтується позов, а саме те, що спір у справі стосується не порядку обрахування розміру пайової участі, а порядку обрахування загальної кошторисної вартості будівництва, яка використовується при розрахунку розміру пайового внеску, а визначений в договорі порядок визначення загальної кошторисної вартості не відповідає нормам ч. 5 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Крім того, за твердженням скаржника, п. 2.2. Положення про порядок залучення коштів замовників будівництва об`єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпеня, суперечить нормам чинного законодавства, а тому суд першої інстанції на них помилково послався.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2019, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Інвест Груп» на рішення Господарського суду Київської області від 18.07.2019 у справі №911/1367/19 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Зубець Л.П. (суддя - доповідач), судді Пашкіна С.А., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.08.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №911/1367/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Інвест Груп» на рішення Господарського суду Київської області від 18.07.2019. Розгляд апеляційної скарги призначено на 08.10.2019. Роз`яснено відповідачу право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу.

Представник відповідача 02.09.2019 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив мотивовано тим, що положення спірного Договору не суперечать нормам чинного законодавства, а крім того позивачем не обґрунтовано які саме права та охоронювані законом інтереси порушує спірний Договір. Крім того, відповідач зазначає, що дії позивача щодо оскарження аналогічних договорів, в тому числі спірного Договору, призводять до безпідставного затягування виконання судових рішень про стягнення заборгованості з ТОВ «Орлан-Інвест Груп» за договорами про залучення коштів замовників будівництва об`єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь, що завдає значних збитків місту Ірпінь.

08.10.2019 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від директора позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з раптовою хворобою представника та неможливістю направити у судове засідання іншого представника.

Представники позивача у судове засідання 08.10.2019 не з`явився.

Дослідивши клопотання позивача про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу

У відповідності до ч. 2 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Частиною 3 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Дослідивши обставини справи та доводи клопотання, колегія суддів зазначає, що позивач був завчасно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а враховуючи раптову хворобу представника, доказів існування якої не надано, міг здійснити самопредставництво в порядку передбаченому ч. 3 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим, з метою забезпечення принципу розумності строків розгляду спору, колегія суддів відхиляє клопотання позивача про відкладення розгляду справи, а з урахуванням обставин справи та наявних в ній доказів, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та без участі представника позивача.

Представник відповідача у судове засідання 08.10.2019 з`явився та надав пояснення по суті спору.

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судовому засіданні 08.10.2019 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, 07.07.2016 між Виконавчим комітетом Ірпінської міської ради Київської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Орлан-Інвест Груп» (замовник) укладено Договір про залучення коштів замовників будівництва об`єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь №95.

Положеннями пунктів 1.1. - 1.3. Сторони погодили, що предметом Договору є участь замовника у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Ірпінь. Місце розташування об`єкта: м. Ірпінь, вул. Мінеральна, 7, 7-ж. Цільове призначення об`єкта: багатоквартирний житловий будинок квартирною площею 6791,5 кв. м., площею вбудованих приміщень 796,80 кв.м.

У відповідності до п. 2.1. Договору загальна вартість будівництва житлового будинку в м. Ірпінь, вул. Мінеральна, 7, 7-ж, розрахована відповідно до заяви замовника, виходячи з опосередкованої вартості (згідно з Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.04.2016 №103) складає:

6791,5*7897=53632,50 грн. (в т.ч. ПДВ - 8938745,92 грн.).

Величина пайової участі (внеску) замовника у створенні інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ірпеня розраховується відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Положення про порядок залучення коштів будівництва об`єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь, затвердженого рішенням сесії Ірпінської міської ради від 06.11.2014 №4146-60-VI.

Для даної забудови величина пайового внеску складає: 53632475,50*4%=2145299,02 грн.

Згідно з положеннями п. 2.2. Договору сплата коштів замовником на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури міста здійснюється шляхом безготівкового перерахування в сумі 2145299,02 грн. згідно графіка (додаток 1) до цього договору, але не пізніше, ніж до введення об`єкта в експлуатацію.

Зазначені кошти замовник перераховує на розрахунковий рахунок визначений договором.

У відповідності до п. 4.1. Договору Виконавчий комітет Ірпінської міської ради і замовник уклали Договір добровільно. При укладенні Договору сторони майнових претензій не мають.

Відповідно до п. 6.1. Договору він набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до виконання сторонами всіх своїх обов`язків за договором.

Разом з договором сторонами підписано додаток №1 до договору - графік сплати пайового внеску замовника будівництва об`єкту архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь.

03.07.2018 між Виконавчим комітетом та ТОВ «Орлан-Інвест Груп» було укладено угоду №57 до Договору, якою, серед іншого, була змінена величина пайової участі (внеску позивача) та графік її сплати.

Позивач посилаючись на те, що розрахунок розміру пайової участі, вказаний в укладеному між сторонами договорі, не відповідає вимогам ч. 5 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", звернувся до суду першої інстанції з позовом про визнання недійсним оскаржуваного договору згідно ч.1 ст. 215 ЦК України.

У позовній заяві позивач стверджував, що нормативи для одиниці створеної потужності в м. Ірпінь, Ірпінською міською радою не встановлювались, а отже не дивлячись на те, що загальна кошторисна вартість будівництва станом на момент укладання договору №95 від 07.07.2016 не була визначена, у виконавчого комітету були відсутні передбачені законом підстави для використання при визначенні ТОВ "Орлан-Інвест Груп" розміру пайового внеску показників опосередкованої вартості спорудженого житла, затверджених Держбудом. Також позивач зазначив, що зміст п. 2.2. Положення суперечить вимогам ч. 5 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". Крім того, згідно ст. 4 ЦК України рішення місцевої ради не є актом цивільного законодавства і не може обґрунтувати законність укладеного її виконавчим органом цивільно-правого договору.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, тобто, дії осіб, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статей 626, 638 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зазначені норми кореспондуються з приписами ст. 180 Господарського кодексу України (надалі - ГК України).

Як визначено в ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору, згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, становлять умови (пункти), визначенні на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17 лютого 2011 року № 3038-VI (надалі Закон № 3038-VI), статтею 40 якого встановлено обов`язок пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту та визначено механізм його реалізації.

Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI порядок залучення, розрахунку розміру та використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Порядок і умови залучення коштів для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ірпінь регулює Положення «Про порядок залучення коштів замовників будівництва об`єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь», яке затверджене рішенням Ірпінської міської ради від 06.11.2014 №4146-60-VI (надалі - Положення).

У своїй апеляційній скарзі позивач наголошує на невідповідність Положення «Про порядок залучення коштів замовників будівництва об`єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь», яке затверджене рішенням Ірпінської міської ради від 06.11.2014 №4146-60-VI нормам чинного законодавства.

При цьому, матеріали справи не містять доказів визнання недійсним чи скасування вказаного положення, а тому у господарського суду відсутні підстави не застосовувати вказаний акт до спірних правовідносин.

Згідно з частинами 5, 6, 8, 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

Встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати: 1) 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для нежитлових будівель та споруд; 2) 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для житлових будинків.

Розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об`єкта, з техніко-економічними показниками.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін.

Невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Розділом 2 Положення про порядок залучення коштів замовників будівництва об`єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь (надалі - Положення) передбачено порядок встановлення розміру пайової участі.

Як вбачається зі змісту п. 2.1 Положення величина пайової участі у розвитку інфраструктури визначається у договорі, укладеному Ірпінською міською радою із замовником будівництва об`єктів архітектури, з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

Згідно з п. 2.2 Положення у разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається виходячи із затверджених Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України показників опосередкованої вартості спорудження житла, розрахованої на дату укладання договору про залучення коштів замовників будівництва об`єктів архітектури, що здаються в експлуатацію, на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури - для багатоповерхових житлових будинків.

У відповідності до п. 2.5 Положення розмір пайової участі у розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ірпінь складає, зокрема, для житлових будинків з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями, розмір коштів пайової участі визначається диференційовано, з урахуванням загальної вартості об`єкта будівництва: для нежитлових приміщень - у розмірі 10%, для житлового фонду - 4%; для нежитлових будівель та споруд - 10 % загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта.

Пунктом 2.8 Положення визначено, що у випадку будівництва у житловому будинку вбудовано-прибудованих нежитлових приміщень його загальна кошторисна вартість має визначатись з урахуванням кошторисної вартості таких приміщень. Розмір пайової участі розраховується як сума двох складових: перша становить величину пайової участі, розраховану під житлову частину будинку; друга - величину пайової участі, розраховану для нежитлових будівель та споруд. За відсутності окремих кошторисних розрахунків розмір пайової участі визначається пропорційно загальній площі приміщень. У випадку будівництва об`єктів змішаного типу (таких, що залучаються до пайової участі та тих, що не залучаються) розмір пайової участі розраховується пропорційно загальній площі окремих приміщень в залежності від їх призначення.

Відповідно до п. 2.10 Положення кошти пайової участі у розвитку інфраструктури м. Ірпінь сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Дослідивши зміст Договору колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що розрахунок розміру пайового внеску відповідачем здійснено виходячи з показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України (згідно з Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.04.2016 №103, в Київській області у розмірі 7897 гривень за 1 кв.м. (чинного на момент укладення договору).

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи апелянта на невідповідність п. 2.1. Договору вимогам ч. 5 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», оскільки «органом місцевого самоврядування» відповідно до положень ч. 5 ст. 40 вказаного Закону у п. 2.2. Положення визначено порядок встановлення загальної кошторисної вартості у спосіб, що не заборонено законом, а тому колегія суддів відхиляє доводи позивача про наявність порушень при укладенні спірного Догоовору які можуть мати наслідком визнання його недійсним.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядок залучення, розрахунку розміру та використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Отже, саме орган місцевого самоврядуванням наділений Законом правом встановлювати порядок розрахунку розміру пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту відповідно до Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, загальна кошторисна вартість будівництва станом на момент укладення Договору від 07.07.2016 №95 була визначена відповідно до п.п. 2.1., 2.2 Положення, яке є чинним та підлягає обов`язковому застосуванню сторонами відповідно до п. 2.1. Договору, що було погоджено сторонами в добровільному порядку.

Крім того, позивач не довів того, що загальна кошторисна вартість будівництва, яка застосовувалась як база при розрахунку розміру пайової участі, визначена відповідно до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03.05.2017 №102, не відповідає будівельним нормам, державним стандартам і правилам та не довів, що визначення ціни Договору в зазначений спосіб призвело до порушення охоронюваних законом прав чи інтересів позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

З огляду на викладене, враховуючи, що укладення Договору було обов`язковим для сторін в силу закону, а позивач не довів належними та допустимими доказами наявності підстав для визнання Договору недійсним, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За змістом ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (позивача).

Керуючись ст.ст. 129, 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Інвест Груп" на рішення Господарського суду Київської області від 18.07.2019 у справі №911/1367/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 18.07.2019 у справі №911/1367/19 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Орлан-Інвест Груп".

4. Матеріали справи №911/1367/19 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено - 16.10.2019.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.А. Пашкіна

А.І. Мартюк