РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.09.2019Справа № 910/556/19

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого судді - Князькова В. В.,

за участю секретаря судового засідання Скокіна О. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестпромгаз», м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз-Альянс», м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Акціонерного товариства «Укртрансгаз», м. Київ

про стягнення 6 982 712,15 грн,

За участю представників:

від позивача: Гончар Н. Б.

від відповідача: Шостак М. О.

від третьої особи: Кравченко С. В.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестпромгаз» (далі - ТОВ «Інвестпромгаз») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз-Альянс» (далі - ТОВ ««Нафтогаз-Альянс») про стягнення 6 959 750,18 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором № 353/17 купівлі-продажу природного газу від 30.11.2017 в частині оплати вартості поставленого природного газу на суму 5 173 534,30 грн, що стало підставою для нарахування штрафу в розмірі 258 676,72 грн, пені в сумі 871 705,10 грн, інфляційних втрат в сумі 507 006,36 грн та 3 % річних в сумі 148 827,70 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 20.02.2019.

11.02.2019 на адресу Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого ТОВ «Нафтогаз-Альянс» проти задоволення позову заперечує, посилаючись на недосягнення сторонами згоди щодо умови про якість газу, внаслідок чого, на думку відповідача, договір є неукладеним. Також відповідач вказує, що природний газ, який поставлений ТОВ «Інвестпромгаз» в газотранспортну систему України та який було продано ТОВ «Нафтогаз-Альянс» не відповідає вимогам якості, встановленим в Кодексі ГТС, у зв`язку з чим, на думку відповідача, вартість газу має бути перерахована. Щодо нарахованих позивачем штрафних санкцій відповідач посилається на положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, яка обмежує період нарахування пені строком 6 місяців, а також вказує про недопустимість нарахування штрафу і пені за одне і те саме правопорушення.

18.02.2019 позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій ТОВ «Інвестпромгаз» на спростування заперечень відповідача зазначає, що природний газ у листопаді 2017 року був прийнятий ТОВ «Нафтогаз-Альянс» без будь-яких зауважень щодо якості з боку покупця. Також, за твердженнями позивача, природний газ у листопаді 2017 року був завантажений до газотранспортної системи без жодних зауважень з боку ПАТ «Укртрансгаз».

У підготовчому судовому засіданні 20.02.2019 судом було розглянуто і залишено без задоволення клопотання позивача, подане до суду 15.02.2019, про об`єднання в одне провадження справ № 910/556/19 та № 910/557/19. При цьому суд виходив з того, що спори у вказаних справах виникли з різних господарських договорів та підлягають вирішенню в окремих судових провадженнях.

Також у судовому засіданні 20.02.2019 судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача, яке подане до суду 19.02.2019, про витребування у позивача обґрунтованого розрахунку ціни позову, оскільки такий розрахунок міститься в позовній заяві.

Підготовче судове засідання 20.02.2019 відкладено на 13.03.2019.

07.03.2019 відповідачем подано до суду додаткові заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2019 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз-Альянс» у поновленні пропущеного процесуального строку для пред`явлення зустрічного позову, зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз-Альянс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестпромгаз» про визнання недійсним договору № 353/17 купівлі-продажу природного газу від 30.11.2017 та додані до неї документи, подану до суду 07.03.2019, повернуто заявнику.

У підготовчому судовому засіданні 13.03.2019 судом прийнято до розгляду заяву позивача від 11.03.2019 про збільшення позовних вимог, в якій ТОВ «Інвестпромгаз» заявлено вимоги про стягнення 6 982 712,15 грн, з яких: 5 173 534,30 грн - основного боргу, 258 676,72 грн - штрафу, 871 705,10 грн - пені, 507 006,36 грн - інфляційні втрати, 171 789,67 грн - 3 % річних.

Також 13.03.2019 судом розглянуто і залишено без задоволення клопотання відповідача, подане до суду 19.02.2019, про витребування у позивача сертифікатів якості природного газу, який було завантажено до газотранспортної системи. При вирішенні вказаного клопотання судом були враховані пояснення позивача про те, що визначення фізико-хімічних показників та інших характеристик природного газу проводиться в точках входу і виходу ГТС. Місячні паспорти-сертифікати фізико-хімічних показників підлягають оприлюдненню на веб-сайті оператора газотранспортної системи, у зв`язку з чим необґрунтованими є вимоги відповідача про витребування сертифікатів, що підтверджують якість газу, у позивача.

Розглянувши 13.03.2019 клопотання відповідача про призначення у справі експертизи якості газу та економічної експертизи, господарський суд зазначає про таке.

Статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що судовою експертизою є дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Згідно з п.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Разом з цим, відповідачем не доведено суду, в чому полягає дійсна потреба у спеціальних знаннях експертів, зважаючи на наявні в матеріалах справи інші письмові докази, які подані сторонами. Зокрема, господарський суд має можливість самостійно перевірити здійснені позивачем розрахунки штрафних санкцій, 3 % річних та інфляційних втрат. Також судом не встановлено необхідності та можливості проведення експертизи якості газу, зважаючи на порядок підтвердження якості газу, який завантажується до ГТС, та порядок висловлення зауважень до якості газу, які встановлені чинним законодавством.

За таких обставин, за висновками суду, повне, всебічне та об`єктивне дослідження усіх обставин у даній справі є можливим без застосування спеціальних знань, у зв`язку з чим клопотання відповідача від 19.02.2019 про призначення судових експертиз залишені судом без задоволення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.2019 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача залучено Акціонерне товариство «Укртрансгаз» (далі - АТ «Укртрансгаз»).

20.03.2019 до відділу діловодства суду подано апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз-Альянс» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.03.2019 у справі № 910/556/19.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2019 зупинено провадження у справі № 910/556/19 до повернення матеріалів справи до Господарського суду міста Києва після перегляду ухвали Господарського суду міста Києва від 12.03.2019 в порядку апеляційного провадження.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз-Альянс» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.03.2019 залишено без задоволення; ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.03.2019 - без змін. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.07.2019 скаржнику відмовлено у відкритті касаційного провадження на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2019.

22.07.2019 матеріали справи № 910/556/19 були повернуті до суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2019 поновлено провадження у справі № 910/556/19, призначено підготовче судове засідання на 28.08.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.09.2019.

У судове засідання 25.09.2019 представник позивача з`явилась, позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити з заяви про збільшення позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову надав заперечення з підстав, викладених у відзиві на позов.

Представник третьої особи надала суду пояснення по суті справи, заперечень проти обґрунтованості позову не висловила.

Відповідно до вимог статті 222 Господарського процесуального кодексу України судом під час розгляду справи здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального пристрою.

У судовому засіданні судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги пояснення представників учасників справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступні фактичні обставини справи.

30.11.2017 між ТОВ «Інвестпромгаз» (продавець) та ТОВ «Нафтогаз-Альянс» (покупець) укладено договір № 353/17 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1 якого продавець зобов`язався передати у власність покупцю в листопаді 2017 року природний газ код УКТЗЕД 2711 21 00 00 (газ) в обсязі 713,587 тис. куб. м, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 2.2 Договору загальна вартість 713,587 тис. куб. м з урахуванням ПДВ складає 5 173 534,30 грн.

Згідно з пунктом 2.3 Договору якість газу повинна відповідати ГОСТ 5542-87.

Приймання і передача газу, що постачається продавцем покупцеві у відповідному місяці, оформлюється актами прийому-передачі газу (п. 3.2 Договору).

Порядок та умови проведення розрахунків сторони погодили у розділі 4 Договору.

Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.01.2018, а в частині взаєморозрахунків - до повного здійснення розрахунків між сторонами (п. 9.1 Договору).

На виконання умов Договору у листопаді 2017 року позивачем було поставлено відповідачу природний газ в обсязі 713,587 тис. куб. м на загальну суму 5 173 534,30 грн (з ПДВ), що підтверджується актом № 2 приймання-передачі природного газу від 30.11.2017.

Також матеріали справи містять копію акту № б/н приймання-передачі від 30.11.2017, який підписаний представниками ТОВ «Інвестпромгаз», ТОВ Нафтогаз Альянс» та оператора газотранспортної системи - АТ «Укртрансгаз». Згідно з пунктом 3 вказаного акту приймання-передачі природного газу в газотранспортній системі здійснюється у віртуальній торговій точці відповідно до умов Кодексу газотранспортної системи.

06.09.2019 позивач направив на адресу відповідача претензію від 04.09.2019 вих. № 09-149 про сплату заборгованості за договором № 353/17 купівлі-продажу природного газу від 30.11.2017. Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 668 вказану претензію отримано відповідачем 24.09.2018.

Спір у справі виник у зв`язку із неналежним, як вказує позивач, виконанням відповідачем грошових зобов`язань з оплати поставленого природного газу на суму 5 173 534,30 грн, у зв`язку з чим позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення основної заборгованості, штрафу, пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Розглянувши доводи позивача, на яких ґрунтується позовна заява, та відповідні заперечення відповідача, з урахуванням пояснень третьої особи, господарський суд зазначає наступне.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає договір № 353/17 купівлі-продажу природного газу від 30.11.2017 як належну підставу, у розумінні норм статті 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

За своїм змістом та правовою природою укладений договір № 353/17 купівлі-продажу природного газу від 30.11.2017 є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Щодо доводів відповідача про те, що природний газ, який поданий ТОВ «Інвестпромгаз» в газотранспортну систему України та відповідно був проданий ТОВ «Нафтогаз-Альянс» у листопаді 2017 року не відповідає вимогам, визначеним в Кодексі ГТС, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Згідно з частиною 1 статті 675 Цивільного кодексу України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Порядок, умови та вимоги щодо якості товару, який поставляється за договором поставки врегульовані також нормами Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 266 Господарського кодексу України визначено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у разі погодження сторонами в договорі поставки умов щодо якості продукції, яка поставляється, з посиланням в Договорі на вимоги щодо якості, які визначені вимогами законодавства, постачальник здійснює поставку товару тієї якості, яка обумовлена сторонами в договорі.

Судом встановлено, що в пункті 2.3 Договору сторони погодили, що якість газу повинна відповідати ГОСТ 5542-87 («Газы горючие природные для промышленного и коммунально-бытового назначения. Технические условия»).

Тобто позивач та відповідач прямо передбачили поширення стандартів якості газу згідно з ГОСТ 5542-87 на правовідносини, що виникли з Договору. У преамбулі ГОСТ 5542-87 прямо передбачається, що дійсний стандарт поширюється на природні горючі гази, призначені у якості сировини та палива для промислового та комунально-побутового використання. Тобто застосування вказаного ГОСТ не ставиться у залежність від того, чи газ поставляється на користь оптового покупця, чи кінцевого споживача, а протилежні доводи відповідача є необґрунтованими.

У даному випадку суд також звертає увагу на те, що порядок та підстави заперечення покупцем щодо якості отриманого товару, а також права та обов`язки, які виникають у сторін у разі поставки товару неналежної якості передбачені нормами статей 678, 679, 680, 688 Цивільного кодексу України та статями 268, 269 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 678 Цивільного кодексу України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

Частиною 1 статті 679 Цивільного кодексу України визначено, що продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

Відповідно до статті 680 цього кодексу покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками товару за умови, що недоліки виявлені в строки, встановлені цією статтею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 688 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

У разі невиконання покупцем цього обов`язку продавець має право частково або в повному обсязі відмовитися від задоволення відповідних вимог покупця, якщо продавець доведе, що невиконання покупцем обов`язку повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу спричинило неможливість задоволення його вимог або спричинить для продавця витрати, що перевищують його витрати у разі своєчасного повідомлення про порушення умов договору.

Якщо продавець знав або міг знати про те, що переданий покупцеві товар не відповідає умовам договору купівлі-продажу, він не має права посилатися на те, що не одержав від покупця повідомлення про порушення умов договору, та на наслідки невиконання покупцем цього обов`язку, встановлені частиною першою цієї статті.

Статтею 268 Господарського кодексу України визначено, що якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів.

Номери та індекси стандартів, технічних умов або іншої документації про якість товарів зазначаються в договорі. Якщо вказану документацію не опубліковано у загальнодоступних виданнях, її копії повинні додаватися постачальником до примірника договору покупця на його вимогу.

У разі відсутності в договорі умов щодо якості товарів остання визначається відповідно до мети договору або до звичайного рівня якості для предмета договору чи загальних критеріїв якості.

Постачальник повинен засвідчити якість товарів, що поставляються, належним товаросупровідним документом, який надсилається разом з товаром, якщо інше не передбачено в договорі.

У разі поставки товарів більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами чи зразком (еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми.

У разі якщо недоліки поставлених товарів можуть бути усунені без повернення їх постачальнику, покупець має право вимагати від постачальника усунення недоліків у місцезнаходженні товарів або усунути їх своїми засобами за рахунок постачальника.

Якщо поставлені товари відповідають стандартам або технічним умовам, але виявляться більш низького сорту, ніж було зумовлено, покупець має право прийняти товари з оплатою за ціною, встановленою для товарів відповідного сорту, або відмовитися від прийняття і оплати поставлених товарів.

Відповідно до частин 1, 2, 7 статті 269 цього кодексу строки і порядок встановлення покупцем недоліків поставлених йому товарів, які не могли бути виявлені при звичайному їх прийманні, і пред`явлення постачальникові претензій у зв`язку з недоліками поставлених товарів визначаються законодавством відповідно до цього Кодексу.

Стандартами, технічними умовами або договором щодо товарів, призначених для тривалого користування чи зберігання, можуть передбачатися більш тривалі строки для встановлення покупцем у належному порядку зазначених недоліків (гарантійні строки). Сторони можуть погодити в договорі гарантійні строки більш тривалі порівняно з передбаченими стандартами або технічними умовами.

У разі поставки товарів неналежної якості покупець (одержувач) має право стягнути з виготовлювача (постачальника) штраф у розмірі, передбаченому статтею 231 цього Кодексу, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

За змістом наведених норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України покупець набуває право вимагати пропорційного зменшення ціни за отриманий ним за договором поставки товар порівняно з ціною, що обумовлена в договорі поставки, у разі, якщо покупець у встановленому порядку та строки доведе невідповідність якості поставленого товару умовам договору та вимогам, встановленим законом (стандартам тощо), та за умови виконання покупцем обов`язку повідомити продавця про порушення умов договору поставки щодо якості у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Невиконання покупцем цього обов`язку позбавляє його права отримати від продавця задоволення вимог, заявлених до продавця у зв`язку поставкою товару неналежної якості, якщо продавець доведе, що невиконання покупцем обов`язку повідомити продавця про порушення умов договору поставки спричинило неможливість задоволення його вимог або спричинить для продавця витрати, що перевищують його витрати у разі своєчасного повідомлення про порушення умов договору.

Судом встановлено, що в пункті 3.2 Договору сторони погодили, що приймання і передача газу, що постачається продавцем покупцеві у відповідному місяці, оформлюється актами прийому-передачі газу.

Як зазначалось судом вище, на виконання умов Договору у листопаді 2017 року позивачем було поставлено відповідачу природний газ в обсязі 713,587 тис. куб. м на загальну суму 5 173 534,30 грн (з ПДВ), що підтверджується актом № 2 приймання-передачі природного газу від 30.11.2017.

Вказаний акт № 2 приймання-передачі природного газу від 30.11.2017 підписаний обома сторонами без зауважень та заперечень щодо обсягу та якості поставленого газу, а підписи представників покупця та продавця скріплені печатками господарських товариств.

Також, як встановлено судом вище, представниками ТОВ «Інвестпромгаз», ТОВ Нафтогаз Альянс» та оператора газотранспортної системи - АТ «Укртрансгаз» було підписано акт № б/н приймання-передачі від 30.11.2017, згідно з пунктом 3 якого приймання-передачі природного газу в газотранспортній системі здійснюється у віртуальній торговій точці відповідно до умов Кодексу газотранспортної системи.

У зв`язку із цим суд погоджується із доводами позивача та третьої особи, що, підписавши акти приймання-передачі за Договором без зауважень, відповідач необґрунтовано посилається на постачання позивачем товару - природного газу неналежної якості.

Особливості заявлення заперечень щодо якості поставленого природного газу визначені в Кодексі газотранспортної системи, затвердженому постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2493 (далі - Кодекс ГТС).

Фізико-хімічні показники та інші характеристики природного газу (далі ФХП), що визначені в пункті 13 глави 1 розділу ІІІ Кодексу ГТС є вимогами до якості природного газу, відповідальним за яку є:

1) у точках входу (крім точок входу на міждержавному з`єднанні) - оператори суміжних систем, суміжні газовидобувні підприємства, які подають природний газ до газотранспортної системи в точці входу. У точках входу на міждержавному з`єднанні відповідальним є замовник послуг транспортування;

2) у точках виходу - оператор газотранспортної системи.

Визначення вказаних показників здійснюється у точках входу і точках виходу (пункт 2 глави 1 розділу ІІІ Кодексу ГТС).

Пунктами 15-18 глави 1 розділу ІІІ Кодексу ГТС визначені наслідки невідповідності якості природного газу, вимогам, визначеним Кодексом ГТС.

Оператор газотранспортної системи має право не приймати у точках входу в газотранспортну систему природний газ у випадках невідповідності ФХП газу параметрам, за недотримання яких типовим договором транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, передбачено сплату додаткових плат.

Якщо природний газ, що не відповідає вимогам пункту 13 цієї глави, був завантажений в газотранспортну систему з причин, незалежних від оператора газотранспортної системи, оператор газотранспортної системи одержує від суб`єкта, який подав у газотранспортну систему неякісний газ, додаткову оплату, визначену в договорі транспортування.

ФХП транспортованого природного газу у точках виходу повинні відповідати вимогам пункту 13 цієї глави, за винятком вимог щодо вмісту меркаптанової сірки.

Якщо природний газ, що був переданий в точках виходу з газотранспортної системи, не відповідає встановленим вимогам пункту 17 цієї глави, оператор газотранспортної системи сплачує оператору газорозподільної системи, оператору газосховищ, прямому споживачу додаткову оплату, визначену в договорі транспортування.

Пунктом 2 глави 5 розділу ІІІ Кодексу ГТС встановлено, якщо сторона, що приймає/передає природний газ, не погоджується з визначенням добового чи місячного обсягу та ФХП поданого газу, то вона повинна заявити про це іншій стороні, що приймає/передає природний газ, протягом п`яти днів з дати оформлення акта або іншого документа, що підтверджує значення обсягу та ФХП поданого (прийнятого) газу.

Отже претензії щодо якості та кількості поставленого газу мають бути заявлені протягом п`яти днів, тоді як судом не було встановлено обставин заявлення АТ «Укртрансгаз» (як оператором ГТС) у визначених порядку та строк претензій до позивача щодо якості завантаженого позивачем до ГТС в листопаді 2017 року природного газу.

Також судом не встановлено обставин повідомлення відповідачем позивача або заявлення відповідачем претензій третій особі щодо поставки за Договором у вказаний період природного газу, що не відповідає вимогам щодо якості (показників ФХП), визначеним в Кодексі ГТС або в Договорі.

Судом також не встановлено обставин виникнення до порушення провадження у цій справі та вирішення між сторонами в судовому порядку (відповідно до пункту 4 глави 5 розділу ІІІ Кодексу ГТС) спору щодо якості (зокрема ФХП) природного газу, поставленого позивачем та отриманого відповідачем в листопаді 2017 року.

За таких обставин, за висновками суду, неповідомлення відповідачем позивача про претензії щодо якості поставленого природного газу у порядку та строки, передбачених статтями 678, 679, 680, 688 Цивільного кодексу України та статтями 268, 269 Господарського кодексу України, або вирішення відповідного спору в порядку особливостей, передбачених наведеними положеннями глав 3, 5 розділу ІІІ Кодексу ГТС, позбавляє відповідача як покупця за Договором права заявляти відповідні заперечення у подальшому, у тому числі заявляти вимоги до продавця (позивача) в порядку приписів пункту 1 частини 1 статті 678 Цивільного кодексу України та частини 7 статті 268 Господарського кодексу України, а відповідно вимагати зменшення ціни на отриманий від позивача природний газ шляхом заперечення проти вимог позивача у цій справі щодо сплати заборгованості за переданий ним та отриманий відповідачем природний газ.

Такі висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду у справах у подібних правовідносинах за участю відповідача, у тому числі, які викладені у постанові від 01.11.2018 у справі № 910/17476/16.

Отже, матеріалами справи (підписаним постачальником та покупцем актом № 2 приймання-передачі природного газу від 30.11.2017) підтверджується факт постачання відповідачу природного газу на загальну суму 5 173 534,30 грн, внаслідок чого у відповідача виникло зобов`язання вказаний товар оплатити.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У пункті 4.3 Договору визначено, що покупець здійснює оплату за газ у наступному порядку: 100 % загальної вартості природного газу, що передається за цим договором (5 173 534,30 грн) не пізніше 31.01.2018.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та пункту 4.3 Договору, відповідач повинен був здійснити оплату отриманого природного газу не пізніше 31.01.2018. Відтак, станом на час розгляду справи строк виконання відповідачем грошових зобов`язань, щодо яких заявлено позов, настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Станом на дату розгляду справи матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем заборгованості за природний газ за Договором в розмірі 5 173 534,30 грн.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи наведене вище, приймаючи до уваги, що відповідачем не спростовано факту порушення взятих на себе грошових зобов`язань, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 5 173 534,30 грн підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення штрафу та пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому, застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов`язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

За змістом пункту 5.2 Договору за несвоєчасне проведення розрахунків, встановлених у п. 4.3, покупець сплачує продавцю штраф у розмірі 5 % від суми вартості заявлених обсягів газу та пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми вартості заявлених обсягів газу за кожен день затримання розрахунку.

Судом встановлено, що відповідачем у встановлений строк не виконано свого обов`язку з оплати поставленого товару, чим допущено прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), а тому позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення штрафу та пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховано пеню.

Одночасно з цим, частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Позивач та відповідач при укладенні Договору не встановили іншого строку нарахування штрафних санкцій, ніж передбачено у частині 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Тому, зважаючи встановлений у пункті 4.3 Договору строк оплати (не пізніше 31.01.2018), можливим строком нарахування пені є період з 01.02.2018 по 31.07.2018. Позивач, в свою чергу, помилково нарахував пеню за 1 день - 01.08.2018.

За перерахунком суду, сума пені за прострочення оплати природного газу за Договором, нарахована за період з 01.02.2018 по 31.07.2018, становить 866 744,17 грн. Вимог про стягнення пені в сумі 4 960,93 грн задоволенню не підлягають.

При перевірці наданого позивачем розрахунку розміру штрафу судом встановлено, що такий розрахунок є вірним, а сума штрафу за прострочення оплати природного газу становить 258 676,72 грн (5 173 534,30 грн х 5 % = 258 676,72 грн).

Щодо вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічні висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц.

Враховуючи, що господарським судом на підставі поданих доказів були встановлені обставини прострочення виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленого природного газу, вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, ґрунтуються на нормах закону.

При перевірці складеного позивачем розрахунку спірної суми 3 % річних судом встановлено, що сума 3 % річних за прострочення оплати природного газу за Договором за період з 01.02.2018 по 11.03.2019 є більшою, ніж нараховано в позовній заяві, а саме 171 789,69 грн.

Відтак, враховуючи межі позовних вимог, вимоги про стягнення 3 % річних в сумі 171 789,67 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Здійснюючи перевірку наданого позивачем розрахунку заявленої до стягнення суми інфляційних втрат, судом враховано, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18.

За перерахунком суду, сума інфляційних втрат за прострочення відповідачем оплати природного газу на суму 5 173 534,30 грн за період з лютого 2018 року по лютий 2019 року становить 506 101,59 грн (сукупний індекс 109,78251152).

Вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат в сумі 904,77 грн задоволенню не підлягають, оскільки така сума помилково нарахована позивачем в результаті необґрунтованого заокруглення арифметичного показника сукупного індексу інфляції.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестпромгаз» та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз-Альянс» заборгованості за поставлений природний газ в розмірі 5 173 534,30 грн, пені в сумі 866 744,17 грн, штрафу в розмірі 258 676,72 коп., 3 % річних в сумі 171 789,67 грн, інфляційних втрат в сумі 506 101,59 грн.

Інша частина позовних вимог (про стягнення пені в сумі 4 960,93 грн та інфляційних втрат в сумі 904,77 грн) не підлягає задоволенню з викладених вище підстав.

Розподіл судових витрат.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд даної справи в розмірі 104 652,69 грн. Судовий збір за розгляд вимог, які залишено судом без задоволення, в сумі 87,99 грн залишається за позивачем.

Керуючись ст. 126, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестпромгаз» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз-Альянс» про стягнення 6 982 712,15 грн - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз-Альянс» (01021, м. Київ, вул. М. Грушевського, буд. 28/2, н/п № 43; ідентифікаційний код 34881820) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестпромгаз» (04073, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 160 літера «Р»; ідентифікаційний код 37885875) заборгованість за поставлений природний газ в розмірі 5 173 534 (п`ять мільйонів сто сімдесят три тисячі п`ятсот тридцять чотири) грн 30 коп., пеню в сумі 866 744 (вісімсот шістдесят шість тисяч сімсот сорок чотири) грн 17 коп., штраф в розмірі 258 676 (двісті п`ятдесят вісім шістсот сімдесят шість) 72 коп., 3 % річних в сумі 171 789 (сто сімдесят одна тисяча сімсот вісімдесят дев`ять) грн 67 коп., інфляційні втрати в сумі 506 101 (п`ятсот шість тисяч сто одна) грн 59 коп. та судовий збір в сумі 104 652 (сто чотири тисячі шістсот п`ятдесят дві) грн 69 коп.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Залишити за позивачем судовий збір, сплачений до державного бюджету, в сумі 87,99 грн.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 07.10.2019.

Суддя В. В. Князьков