ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про забезпечення позову

17.10.2019м. ДніпроСправа № 904/4655/19

за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку "ПІВДЕННИЙ", м. Одеса

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦДОРРЕМБУД", м. Павлоград

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-Польське підприємство з іноземними інвестиціями "УПС", м. Дніпро

про стягнення заборгованості у розмірі 1 065 191,18 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство Акціонерного Банку "ПІВДЕННИЙ" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦДОРРЕМБУД" (далі - Відповідач - 1) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-Польське підприємство з іноземними інвестиціями "УПС" (далі - Відповідач -2) про стягнення 1 065 191,18 грн., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 768 034,10грн., заборгованість за процентами у розмірі 119 034,10грн., заборгованість за неустойкою у розмірі 173 332,92грн., заборгованість за комісією у розмірі 3 840,17грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем-1 укладено кредитний договір №ВС2017-02995 від 09.08.2017, відповідно до умов якого, позивач надав відповідачу-1 кредит в розмірі 1 316 630,00грн. зі строком повернення до 08.08.2020 та зі сплатою процентів в розмірі 18,5% річних за користування коштами.

Пунктом 2.2., 2.2. кредитного договору встановлено, що повернення кредиту здійснюється позичальником відповідно до графіку повернення кредиту, який є невід`ємною частиною даного договору, на рахунок вказаний у кредитному договорі.

13.02.2019 позивач звернувся до відповідача-1 із вимогою №14-001-5780БТ-2019 про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором протягом 30 днів.

Зазначену вимога позивача відповідачем-1 не виконано.

На забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором відповідача-1 перед банком, між позивачем та відповідачем-2 укладено договір поруки №1/ВС2017-02995 від 09.08.2017.

За вказаним договором поруки, відповідач-2 поручився за виконання всіх зобов`язаннь відповідача-1, що виникли за кредитним договором №1/ВС2017-02995 від 09.08.2017.

Позивач, у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору відповідачем-1, звернувся до відповідача-2 з вимогою про необхідність здійснити погашення заборгованості за кредитним договором №ВС2017-02995 від 09.08.2017. Зазначена вимога позивача відповідачем-2 не виконана.

У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, позивачем нараховано суму у розмірі 119 034,10грн. - заборгованість за процентами, суму у розмірі 71 250,01грн. - 3% річних, суму - у розмірі 282 676,68грн. 3% штрафу.

Таким чином, загальна суму заборгованості, яка заявлена позивачем становить 1 065 191,18 грн.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2019 справу №904/3459/19 передано судді Петренко Наталії Едуардівні.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2019 позовну заяву залишено без руху. Зобов`язано позивача протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме: надати докази сплати судового збору у розмірі 15 977,87грн.; надати докази, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів; надати належним чином засвідчені копії документів, доданих до позовної заяви; уточнити місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-Польське підприємство з іноземними інвестиціями "УПС".

16.10.2019 на виконання зазначеної ухвали позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

16.10.2019 позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить суд:

- накласти арешт на грошові кошти, в межах позовних вимог в розмірі 1 065 191, 18 грн., що знаходяться на рахунках, відкритих на ім`я Товариства з обмеженою відповідальністю Українсько-Польське підприємство з іноземними інвестиціями "УПС" (, місцезнаходження: 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 21-Г, оф. 401) в усіх банківських установах України;

- накласти арешт на грошові кошти, в межах позовних вимог в розмірі 1 065 191,18грн., що знаходяться на рахунках, відкритих на ім`я Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦДОРРЕМБУД" (, місцезнаходження: 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Дніпровська, буд. 1) в усіх банківських установах України.

Як вбачається із заяви про вжиття заходів забезпечення позову, позивач зазначає, що відповідачі не повертають грошові кошти останнього, не виконуються умови кредитного договору №ВС2017-02995 від 09.08.2017 та договору поруки №1/ВС2017-02995 від 09.08.2017.

Позивач, також обґрунтовує заяву про забезпечення позову, тим, що відносно відповідача -1 наявні судові рішення, які набрали законної сили, про стягнення заборгованості в досить великих розмірах. В автоматизованій системі виконавчих проваджень обліковуються відкриті виконавчі провадження, боржником за яким є відповідач-1. Таким чином, у відповідача-1, наявна заборгованість, встановлена судовими рішеннями, що набрали законної сили, перед іншими особами. Також, позивач вказує, що відкриті виконавчі провадження в автоматизованій системі виконавчих проваджень є свідченням того, що в добровільному порядку заборгованість відповідач-1 не погашає, а відтак ухиляється від її погашення.

Крім того, на думку позивача, у діях відповідачів наявні ознаки ухилення від виконання зобов`язань за кредитним договором, є те, що предмет застави, у вигляді двох транспортних засобів, які виступили забезпеченням зобов`язань за кредитним договором згідно договору застави від 09.08.2017 під реєстровим № 672, укладеного із відповідачем-1, останнім приховується та для задоволення вимог за кредитом, позивачу не передаються.

Суд розглянувши заяву про забезпечення позову за вих.№б/н від 15.10.2019, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких вона ґрунтується, дійшов висновку про необхідність її повного задоволення з огляду на наступне.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997р. №475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

За змістом статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" від 17.07.2008 Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до статей 74, 76 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до вимог статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору (пункти 1, 4 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами частини 3 статті 137 Господарського процесуального кодексу України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Відповідно до частин 5, 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Приймаючи рішення про забезпечення позову господарський суд взяв до уваги, що предметом позовних вимог є відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) її посадової особи і у разі задоволення позовних вимог рішення суду повинно бути виконаним з огляду на положення пункту 1 статті 6 §1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року якою гарантується кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд". Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.04 по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду".

Отже, завданням суду під час судового розгляду справи №904/4655/19 є дослідження фактичних обставин щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №ВС2017-02995 від 09.08.2017 у розмірі 1 065 191, 18грн. та наявність складу цивільного правопорушення у діях відповідачів і як наслідок підтвердження або спростування факту заподіяння збитків юридичній особі позивачів.

Приймаючи рішення про забезпечення позову господарський суд взяв до уваги, що заборгованість відповідачів перед позивачем у добровільному порядку не погашається, вимоги про погашення заборгованості відповідачем ігноруються. Крім того, наявні інші справи, що свідчить про недобросовісність відповідачів.

Господарський суд взяв до уваги, що обраний захід до забезпечення позову не будє мати наслідком припинення господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю Українсько-Польське підприємство з іноземними інвестиціями "УПС" (), Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦДОРРЕМБУД" (), а застосовуються як гарантія задоволення законних вимог позивача у разі задоволення позову.

Таким чином, Господарський суд дійшов висновку, що обраний позивачем захід забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Вказаний захід забезпечення позову спрямований на належне виконання судового рішення, у разі задоволення позовних вимог.

Отже, забезпечення позову у даній справі є таким, що перебуває у зв`язку з предметом позовної вимоги, є адекватним заявленим вимогам та співвідноситься з правом, про захист якого просить позивач.

Господарський суд вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може значно утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, чим буде позбавлено позивача ефективного способу поновлення порушених прав, за захистом якого він звернувся, оскільки існує ймовірність невиконання судового рішення.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що обраний позивачем засіб забезпечення позову є співмірним і відповідає критеріям розумності, обґрунтованості та адекватності, забезпечує збалансованість інтересів учасників спірних правовідносин, запобігає порушенням у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів учасників процесу, відповідає інституту забезпечення позову в господарському процесі, а тому заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Господарський суд вважає, що у разі добропорядності відповідачів, обрані господарським судом заходи не створять незручностей для відповідачів, а лише забезпечать фактичне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 03.04.2018 у справі №5023/5386/12.

Заходи зустрічного забезпечення господарський суд, станом на 16.08.2019, вважає за доцільне не застосовувати.

Керуючись статтями 74, 76, 91, 136-140, 144, 233-235, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку "Південний"(65059, м. Одеса, вул. Краснова, 6/1, ) про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі.

Накласти арешт на грошові кошти, в межах позовних вимог в розмірі 1 065 191,18грн., що знаходяться на рахунках, відкритих на ім`я Товариства з обмеженою відповідальністю Українсько-Польське підприємство з іноземними інвестиціями "УПС" (, місцезнаходження: 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 21-Г, оф. 401) в усіх банківських установах України.

Накласти арешт на грошові кошти, в межах позовних вимог в розмірі 1 065 191, 18 грн., що знаходяться на рахунках, відкритих на ім`я Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦДОРРЕМБУД" (, місцезнаходження: 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Дніпровська, буд. 1) в усіх банківських установах України.

Стягувач: Публічне акціонерне товариство Акціонерного Банку "Південний"(65059, м. Одеса, вул. Краснова, 6/1, ).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "СПЕЦДОРРЕМБУД" (, місцезнаходження: 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Дніпровська, буд. 1).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю Українсько-Польське підприємство з іноземними інвестиціями "УПС" (, місцезнаходження: 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 21-Г, оф. 401).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання (частина 2 статті 235 Господарського процесуального кодексу України), а саме з 17.10.2019.

Ухвала, як виконавчий документ підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження (частина 1 статті 144 Господарського процесуального кодексу України).

Ухвала може бути оскаржена, що передбачено статями 254, 255 Господарського процесуального кодексу України, в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її прийняття, тобто до 18.10.2022.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом (частина 4 статті 144 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст ухвали складено -17.10.2019.

Суддя Н.Е. Петренко