ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2019 р. Справа № 910/2717/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Зубець Л.П.

Пашкіної С.А.

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія"

на рішення Господарського суду м. Києва від 22.05.2019 р. (повне рішення складено 22.05.2019 р.)

у справі № 910/2717/19 (суддя - Данилова М.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія"

до Приватного акціонерного товариства "Енергополь-Україна"

про стягнення заборгованості у розмірі 158110,69 грн

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства "Енергополь-Україна" про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з управління № 12/003 від 01.10.2012 р. у загальному розмірі 158110,69 грн, з яких: 85527,25 грн - основний борг, 48496,82 грн - пеня, 4320,93 грн - 3% річних та 19765,69 грн - інфляційні втрати.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що Приватне акціонерне товариство "Енергополь-Україна" не виконало належним чином взяті на себе зобов`язання за договором про надання послуг з управління № 12/003 від 01.10.2012 р., зокрема, в порушення умов вищезазначеного договору відповідач не здійснив оплати наданих послуг за період з листопада по грудень 2018 року, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.03.2019 р. відкрито провадження у справі № 910/2717/19, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено до розгляду.

До суду першої інстанції відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому Приватне акціонерне товариство "Енергополь-Україна" зазначає, що частина зобов`язань сторін припинена зарахуванням зустрічних вимог, що підтверджується відповідним протоколом від 31.03.2018 р. Також відповідачем у відзиві зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" допустило пропуск строку позовної давності на звернення до суду з вимогою про стягнення пені та з вимогами про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

У судовому засіданні 15.05.2019 р. судом першої інстанції вирішено здійснювати подальший розгляд даної справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 22.05.2019 р. (повне рішення складено 22.05.2019 р.) у справі № 910/2717/19 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки в результаті заліку зустрічних вимог відповідно до протоколу про зарахування зустрічних вимог від 22.01.2019 р. заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" перед Приватним акціонерним товариством "Енергополь-Україна" за договором № 12/003 від 01.10.2012 р. складає 167760,87 грн, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду повністю та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що протокол про зарахування зустрічних вимог від 22.01.2019 р. між сторонами не підписувався, а додана до матеріалів справи копія такого протоколу сформована із двох різних аркушів, про що свідчить очевидна розбіжність в нумерації пунктів такого документу. Тому, скаржник зазначає, що така копія є підробленою, а судом першої інстанції надано неналежну оцінку такому доказу.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2019 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" у справі № 910/2717/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Пашкіна С.А., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2019 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 910/2717/19, вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення учасників справи на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу впродовж 15 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

У встановлений судом строк Приватне акціонерне товариство "Енергополь-Україна" не скористалося правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як убачається з матеріалів даної справи, 01.10.2012 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" (управитель) та Приватним акціонерним товариством "Енергополь-Україна" (балансоутримувач) укладено договір про надання послуг з управління № 12/003.

Відповідно до п. 2.1 цього договору управитель зобов`язується надавати балансоутримувачу послуги у об`єкті, який перебуває на балансі балансоутримувача, а балансоутримувач доручає управителю відраховувати належну йому плату від загальної суми оплати за житлово-комунальні послуги, яка надійшла від мешканців об`єкту, а також відшкодовувати здійснені ним необхідні витрати, пов`язані з управлінням об`єктом, у разі, коли управитель отримав згоду балансоутримувача на такі витрати.

У разі, коли згідно з договором управителю доручається виконання не всіх функцій з управління об`єктом, решту функцій балансоутримувач виконує самостійно. Балансоутримувач може залучати до виконання додаткових функцій управителя, але при цьому він оплачує додатково надані управителем послуги за окремо узгодженими та оформленими додатками до договору цінами чи тарифами. Перелік функцій з управління об`єктом, які балансоутримувач доручає виконувати управителю, визначено додатком № 1 до цього договору (п. 2.2 договору).

Об`єктом управління згідно з п. 1.1 договору є група будинків і споруд, які становлять цілісний майновий комплекс, разом з прилеглими до них прибудинковими територіями за адресою: м. Київ, вул. Ю.Кондратюка, 1-7, що надаються в управління.

Відповідно до п. 7.1 даного договору сторони погодилися, що балансоутримувач оплачує надані управителем послуги за нежитлові приміщення і квартири, з покупцями яких не підписано акти прийому-передачі цих приміщень та квартир - щомісяця, в межах встановленого та затвердженого тарифу послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з розрахунку загальної площі таких приміщень і квартир, визначених додатком № 3 до договору.

Пунктом 8.1 даного договору передбачено, що оплата послуг за кожен розрахунковий період здійснюється (платежі вносяться) не пізніше 20 числа місяця наступного за звітним.

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як убачається з матеріалів даної справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" належним чином надавало відповідачу послуги з управління об`єктом відповідно до умов договору № 12/003, що підтверджується підписаними між сторонами актами надання послуг за період з лютого 2016 року по грудень 2018 року.

Разом з цим, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, у Приватного акціонерного товариства "Енергополь-Україна" виникла заборгованість за надання обумовлених договором послуг за період з листопада по грудень 2018 року у загальному розмірі 85527,25 грн. Вартість таких послуг відображена в актах надання послуг № 3269 від 30.11.2018 р. (43759,80 грн) та № 3579 від 31.12.2018 р. (41767,45 грн).

Також позивач зазначає, що Приватне акціонерне товариство "Енергополь-Україна" невчасно оплачувало надані послуги впродовж дії даного договору, у зв`язку з чим Товариством з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" нараховано відповідачу також 48496,82 грн пені, 4320,93 грн 3% річних та 19765,69 грн інфляційних втрат. Як убачається з доданого до позовної заяви розрахунку, зазначені суми пені, 3% річних та інфляційних втрат нараховані за період з 21.03.2016 р. по 21.01.2019 р.

Наведене стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у даній справі, суд першої інстанції як доказ відсутності заборгованості відповідача за надані послуги, взяв до уваги надану відповідачем копію протоколу про зарахування зустрічних вимог від 22.01.2019 р., у якому зазначено, що заборгованість позивача перед Приватним акціонерним товариством "Енергополь-Україна" за договором про надання послуг з управління № 12/003 від 01.10.2012 р. складає 167760,87 грн.

Разом з цим, у поданій апеляційній скарзі позивач повністю заперечує факт підписання вищевказаного протоколу, та зазначає, що такий документ є підробленим.

На підтвердження даної обставини до матеріалів апеляційної скарги додано лист директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" № 19/01-04/079 від 31.05.2019 р., адресований адвокату Тананакіну О.В., у якому зазначено, що протокол про зарахування зустрічних вимог від 22.01.2019 р. не укладався, а оригінал такого протоколу відсутній у позивача.

З приводу цього, позивач також просив вжити заходів для звернення до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Адвокатом Тананакіним О.В. 04.06.2019 р. було подано до Оболонського УП ГУНП у м. Києві повідомлення про вчинення відповідачем кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи позивача з приводу того, що надана відповідачем копія протоколу про зарахування зустрічних вимог від 22.01.2019 р. не є належним доказом відсутності заборгованості Приватного акціонерного товариства "Енергополь-Україна", оскільки надана відповідачем копія протоколу не є належним доказом у розумінні приписів процесуального закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим кодексом (ч. ч. 1, 2 ст. 91 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Також згідно з ч. 1 ст. 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 91 ГПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Апеляційний суд зазначає, що подана Приватним акціонерним товариством "Енергополь-Україна" разом з відзивом на позовну заяву копія протоколу про зарахування зустрічних вимог від 22.01.2019 р. має очевидні ознаки недостовірного доказу, оскільки з візуального аналізу поданої копії убачається, що вона сформована із двох різних аркушів, а закінчення першої сторінки не співпадає з початком другої сторінки. Про вказане свідчить очевидна розбіжність в нумерації пунктів такого документу, а саме, друга сторінка копії протоколу починається з пункту 3, проте закінчення першої сторінки взагалі не містить жодної нумерації пунктів.

При цьому, в порушення вимог ч. 5 ст. 91 ГПК України, відповідачем не зазначено у відзиві на позов про наявність у нього або позивача оригіналу протоколу про зарахування зустрічних вимог від 22.01.2019 р.

До того ж, окремо слід наголосити на тому, що у відзиві Приватне акціонерне товариство "Енергополь-Україна" посилається на підписаний між сторонами протокол зарахування вимог від 31.03.2018 р., проте додає копію зовсім іншого протоколу від 22.01.2019 р.

Враховуючи очевидну недостовірність копії протоколу про зарахування зустрічних вимог від 22.01.2019 р. та його візуальні дефекти, суд першої інстанції не виконав процесуального обов`язку та не витребував у відповідача оригіналу такого протоколу для встановлення факту наявності такого доказу на підставі ч. 6 ст. 91 ГПК України.

Зазначені процесуальні порушення призвели до того, що оскаржуване рішення суду ухвалено за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

За таких обставин, судом апеляційної інстанції встановлено, що копія протоколу про зарахування зустрічних вимог від 22.01.2019 р. не є належним доказом відсутності заборгованості відповідача за спірним правочином.

Тому, оскільки Приватним акціонерним товариством "Енергополь-Україна" не надано суду доказів оплати послуг, факт надання яких підтверджено підписаними актами надання послуг № 3269 від 30.11.2018 р. та № 3579 від 31.12.2018 р., позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу за договором № 12/003 від 01.10.2012 р. у розмірі 85527,25 грн є обґрунтованими, а отже підлягають задоволенню.

Окрім цього, Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" також просило стягнути з відповідача 48496,82 грн пені, 4320,93 грн 3% річних та 19765,69 грн інфляційних втрат у зв`язку з несвоєчасною оплатою відповідачем наданих послуг по договору. З доданого до позовної заяви розрахунку убачається, що вказані суми нараховані за період з 21.03.2016 р. по 21.01.2019 р.

Як було зазначено вище, пунктом 8.1 даного договору передбачено, що оплата послуг за кожен розрахунковий період здійснюється (платежі вносяться) не пізніше 20 числа місяця наступного за звітним.

Також, відповідно до п. 8.3 договору балансоутримувач, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати послуг, на вимогу управителя зобов`язаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у цей період, від простроченої суми за кожен день прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом.

Разом з цим, позивачем на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог в частині стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат до матеріалів справи не надано жодних доказів, які б могли підтвердити факт несвоєчасної оплати наданих послуг з боку Приватного акціонерного товариства "Енергополь-Україна". Натомість, єдиним документом, наданим позивачем в обгрунтування порушення відповідачем умов договору в частині своєчасної оплати, є розрахунок заборгованості. Проте, розрахунок заборгованості не є належним доказом, який підтверджує факт несвоєчасної оплати наданих послуг, оскільки є документом, що складений позивачем в односторонньому порядку. При цьому, даний розрахунок не містить жодних посилань на платіжні документи. Такі платіжні документи, або ж виписка по рахунку з банківської установи, відсутні і у матеріалах даної справи.

Натомість, за огляду на відсутність будь-яких доказів оплати наданих послуг за спірний період з листопада по грудень 2018 року, позивачем доведено прострочення виконання грошового зобов`язання Приватним акціонерним товариством "Енергополь-Україна" за вказаний період, у зв`язку з чим і обґрунтовано заявлено до стягнення суми пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Також, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з розрахунком апеляційного суду, сума пені, що підлягає стягненню з відповідача за прострочення оплати послуг за період з листопада по грудень 2018 року, з урахуванням умов пункту 8.1 договору № 12/003 від 01.10.2012 р. та періоду такого нарахування, що визначений позивачем по 21.01.2019 р., складає 1381,11 грн, 3% річних - 115,09 грн, інфляційних втрат - 350,07 грн.

При цьому, суд зазначає, що підстави для нарахування зазначених сум за грудень 2018 року відсутні, оскільки позивач обмежує їх нарахування 21.01.2019 р. Проте, враховуючи умови пункту 8.1 договору, відповідач зобов`язаний оплатити надані послуги за грудень 2018 року до 20.01.2019 р. Отже, в цій частині має місце відсутність факту прострочення Приватним акціонерним товариством "Енергополь-Україна" основного зобов`язання, оскільки строк його виконання не настав.

Також, як вже було зазначено, у відзиві на позовну заяву Приватне акціонерне товариство "Енергополь-Україна" посилалося на пропуск позивачем строку позовної давності на звернення до суду з вимогою про стягнення пені та про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до статтей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 цього кодексу для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Зокрема, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п. 1 ч. 2 ст. 258 ГПК України).

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Судом апеляційної інстанції встановлено факт порушення прав позивача. Проте, враховуючи, що заявлена до стягнення пеня, а також суми 3% річних та інфляційних втрат, за висновоком колегії суддів, підлягають стягнення за період з 21.12.2018 р. по 21.01.2019 р., а Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" з даним позовом до суду звернулося у лютому 2019 року, останнім не пропущено позовну давність на звернення з заявленими вимогами до суду.

Таким чином, наведені вище обставини стосовно прийняття до уваги судом першої інстанції як належного доказу відсутності заборгованості відповідача перед позивачем, копії протоколу про зарахування зустрічних вимог від 22.01.2019 р. призвели до прийняття оскаржуваного рішення за умов порушення приписів процесуального права та недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Як передбачено ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи усе вищенаведене, рішення Господарського суду м. Києва від 22.05.2019 р. у справі № 910/2717/19 підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія".

Відповідно до статті 129 ГПК України та, беручи до уваги фактичні обставини виникнення судового спору, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною та не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 22.05.2019 р. у справі № 910/2717/19 скасувати частково та ухвалити нове рішення.

3. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" задовольнити частково.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Енергополь-Україна" (04201, м. Київ, вулиця Кондратюка, будинок 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" (04201, м. Київ, вулиця Кондратюка, будинок 1, ) 85527 (вісімдесят п`ять тисяч п`ятсот двадцять сім),25 грн основного боргу, 1381 (одна тисяча триста вісімдесят одна),11 грн пені, 115 (сто п`ятнадцять),09 грн 3% річних, 350 (триста п`ятдесят),07 грн інфляційних втрат та 1310 (одна тисяча триста десять),58 грн витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

5. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

6. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Енергополь-Україна" (04201, м. Київ, вулиця Кондратюка, будинок 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" (04201, м. Київ, вулиця Кондратюка, будинок 1, ) 1965 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят п`ять),87 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

7. Доручити Господарському суду м. Києва видати наказ на виконання даної постанови суду.

8. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст складено 15.10.2019 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді Л.П. Зубець

С.А. Пашкіна