УХВАЛА

м. Київ

09.10.2019Справа № 910/17476/16

за заявою про у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" розстрочення виконання рішення № 910/17476/16 Приватного акціонерного товариства "Київводоканал"
до проОбслуговуючого кооперативу ЖБК "СИГНАЛ" стягнення 93 037, 68 грн.

Суддя Підченко Ю.О. Секретар судового засідання Лемішко Д.А.
Представники сторін:
від заявника (відповідача): від позивача: від третьої особи:Шостак М.О. - представник за довіреністю; не з`явився; не з`явився
ВСТАНОВИВ:

Спільне підприємство "Полтавська газонафтова компанія" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" про стягнення 18 640 393, 46 грн., у тому числі 14 955 000, 00 грн. - основного боргу, 1495 600,00 грн. - штрафу, 1 991 188, 00 грн. - пені, 26 376, 79 грн. - інфляційні втрати та 172 328, 28 грн. - 3 % річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі № 910/17476/16 позов задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз -Альянс" на користь спільного підприємства "Полтавська газонафтова компанія" заборгованість у розмірі 14 955 001 грн. 00 коп., штраф у розмірі 1 475 500 грн. 10 коп., 3 % річних у розмірі 172 328 грн. 28 коп., інфляційні втрати в розмірі 18 858 грн. 43 коп. В іншій частині в позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.08.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі № 910/17476/16 залишено без змін.

На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі № 910/17476/16 - 06.09.2018 видано наказ.

Постановою Верховного суду від 01.11.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.08.2018 у справі № 910/17476/16 залишено без змін.

12.04.2019 року через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" надійшла заява про розстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі № 910/17476/16.

Розпорядженням В.о. керівника апарату Господарського суду міста Києва № 05-23/849 від 12.04.2019 призначено повторний автоматизований розподіл матеріалів судової справи у зв`язку з закінченням терміну повноважень у судді Плотницької Н.Б.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.04.2019, заяву про розстрочку виконання рішення передано на розгляд судді Підченка Ю.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2019 відкладено вирішення питання про розстрочення виконання рішення до повернення матеріалів справи № 910/17476/16 до Господарського суду міста Києва.

У зв`язку з поверненням матеріалів господарської справи № 910/17476/16 до Господарського суду міста Києва, подана заяву призначено до розгляду у судовому засіданні на 09.10.2019, про що відображено в ухвалі суду від 24.09.2019.

Представники позивача та третьої особи в судове засідання, що відбулось 09.10.2019 не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Так, ухвала суду від 24.09.2019 була надіслана за адресами позивача та третьої особи, що зазначені у заяві, а відтак суд приходить до висновку, що позивача та третю особу було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, оскільки позивача та третю особу було належним чином повідомлено про, час і місце судового засідання та оскільки позивачем та третьою особою не повідомлено про причини неявки, суд вважає, що неявка представника позивача та третьої особи в судове засідання 09.10.2019 не перешкоджає розгляду заяви.

Так, відповідно до ст. 129 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

При цьому статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Водночас, статтею 326 ГПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч.1 ст. 237 Господарського кодексу України).

Також Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 р. № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012р. № 11-рп/2012).

Так, згідно з мотивувальною частиною рішення № 16-рп/2009 від 30.06.2009р. Конституційного Суду України виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Виходячи з того, що згідно зі ст.1 Конституції України Україна є правовою державою, обов`язковість виконання судових рішень є обов`язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

Окрім того, при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

За приписами ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005р. по справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до змісту рішення від 20.07.2004р. Європейського суду з прав людини "Шмалько проти України" право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України, Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі № 910/17476/16, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та має бути виконане.

Разом з тим, частиною 1 ст. 331 ГПК України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частин 3 та 4 ст.331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому, приписами ч. 5 ст. 331 ГПК України встановлено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Поряд із тим, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке рішення не може вважатися законним та справедливим.

З огляду на викладені норми вбачається, що рішення суду, яке набрало законної сили підлягає безумовному виконанню у визначеному законодавством порядку та строки, і лише у виключних випадках суд, за наявності обґрунтованих обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання, може відстрочити таке виконання.

Так, мотивуючи заяву про відстрочення виконання рішення заявник вказує, що на даний час приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Крайчинським Сергієм Станіславовичем відбувається примусове виконання рішення від 22.11.2016 у справі № 910/17476/16 на підставі наказу від 06.09.2018 та при цьому постановою приватного виконавця було накладено арешт на грошові кошти на рахунках заявника, що використовуються останнім у власній господарській діяльності. При цьому заявник вказує на те, що за останні роки основна діяльність заявника - постачання природного газу, зазначала суттєвого спаду та водночас арешт рахунків заявника може зумовити заборгованість з виплати заробітної плати, невиконання заявником зобов`язань за договорами постачання природного газу, неможливість сплати податків та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а відтак, задоволення заяви буде мати одне з вирішальних значень для подальшої господарської діяльності заявника. У зв`язку із зазначеним заявник просить суд розстрочити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі № 910/17476/16 строком на 180 календарних місяців з червня 2019 року по травень 2034 року шляхом сплати боргу рівними частинами по 81 594, 46 грн. протягом перших 179 місяців та в останній місяць - 81 594, 36 грн.

Так, згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Отже, питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Разом із тим, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Заявником, у свою чергу, не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів у розумінні приписів ст. ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України на підтвердження наявності поважних та виняткових обставин для надання розстрочки виконання рішення суду. Зокрема - не надано доказів важкого фінансового стану підприємства, його збитковості, наявної загрози банкрутства тощо.

Окрім того, як зазначалося вище, відповідно до ч. 5 ст. 331 ГПК України, розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Натомість заявник просить суд розстрочити виконання рішення від 22.11.2016 у справі № 910/17476/16 на 180 календарних місяців, тобто на термін, що значно перевищує однорічний термін для розстрочення виконання рішення, встановлений відповідно до ч. 5 ст. 331 ГПК України.

Таким чином, оскільки позивачем не доведено наявності визначених Законом підстав для розстрочення виконання рішення суду, а саме, у даному разі - рішення Господарського суду м. Києва від 22.11.2016 у справі № 910/17476/16 через розстрочення його виконання строком на 180 календарних місяців з червня 2019 року по травень 2034 року шляхом сплати боргу рівними частинами по 81 594,46 грн. протягом перших 179 місяців та в останній місяць - 81 594,36 грн., а також заявлено розстрочення виконання рішення у термін, що суперечить приписам ч. 5 ст. 331 ГПК України, в суду відсутні підстави для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" про розстрочення виконання рішення.

Керуючись ст. 234, ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" про розстрочення виконання рішення відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 11.10.2019 року.

Суддя Ю.О. Підченко