ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2019 р. Справа№ 910/11061/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Хрипуна О.О.

Разіної Т.І.

секретар судового засідання Мельничук О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: Аветян А.Г., Беляневич О.А.;

від відповідача: Кучерук Н.С.;

від третьої особи: Самборський В.О.;

Розглянувши апеляційну скаргу Первинної профспілкової організації Вільних профспілок медичних працівників України Національної дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАТДИТ» МОЗ України

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2019 року (повний текст рішення складено 17.05.2019 року)

у справі № 910/11061/18 (суддя Щербаков С.О.)

За позовом Первинної профспілкової організації Вільних профспілок медичних працівників України Національної дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАТДИТ» МОЗ України

до Національної дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАТДИТ» МОЗ України,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору, на стороні відповідача: Міністерство охорони здоров`я України,

про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року Первинна профспілкова організація Вільних профспілок медичних працівників України Національної дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАТДИТ» МОЗ України (далі за текстом - ППОВПМП України НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Національної дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАТДИТ» МОЗ України (далі за текстом - НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України) про визнання протиправним та скасування Наказу від 18.02.2018 року № 99 «Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису» (далі за текстом - Наказ).

Звертаючись з позовом ППОВПМП України НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України вважає, що оскаржуваний наказ було видано НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України з виходом за межі його господарського компетенції, встановленої законодавством та Статутом, з порушенням порядку вирішення питання щодо зміни штатного розпису та організаційної структури НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України, що є підставою для визнання протиправним та скасування цього Наказу. Крім того, позивач зазначає, що реорганізація була проведена відповідачем без участі позивача, що є порушенням прав трудового колективу на управління відповідачем, умов укладеного Колективного договору, норм Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та положень Кодексу законів про працю України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 року у справі № 910/11061/18 позовну заяву та додані до неї матеріали було повернуто ППОВПМП України НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України, на підставі п. 1) ч. 1 ст. 175 ГПК України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2018 року у справі № 910/11061/18 апеляційну скаргу ППОВПМП України НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України задоволено, ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 року скасовано, матеріали справи повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Приймаючи таке судове рішення апеляційний господарський суд виходив з того, що Шевченківським районним судом міста Києва було прийнято ухвалу від 13.07.2018 року у справі № 761/24215/18, якою було відмовлено у відкритті провадження за цим позовом; ухвала набрала законної сили, є обов`язковою, а суд господарський першої інстанції прийнявши рішення про підсудність спору судам загальної юрисдикції, фактично допустив утворення двох судових рішень, які суперечать одне одному, а саме - утворення між судами спору про підсудність, що є недопустимим.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.05.2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд вказав, що Наказ від 18.05.2018 року № 99 «Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису» видано головним Лікарем НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України в межах повноважень наданих Статутом на вчинення відповідних дій, організаційна структура Лікарні, гранична чисельність працівників та штатний розпис визначені відповідачем за погодженням з Уповноваженого органу управління.

Крім того, спростовуючи доводи позову про те, що реорганізація була проведена відповідачем без участі позивача, що є порушенням прав трудового колективу, господарський суд першої інстанції відзначив, що Міністерством охорони здоров`я України, як органом управління НДСЛ «ОХМАТДИТ» не приймалось жодних рішень про реорганізацію Лікарні, в оскаржуваному Наказі немає жодних посилань на реорганізацію чи ліквідацію Лікарні. Водночас, відхиляючи твердження позивача про те, що зміна штатного розпису Лікарні і структури Лікарні, а також звільнення працівників відбувалось без участі первинної профспілкової організації позивача, місцевий господарський суд вказав, що позивач не є стороною вказаного колективного договору, що в свою чергу свідчить про відсутність порушених прав позивача винесенням відповідачем оскаржуваного Наказу.

Таким чином, враховуючи, що правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, приймаючи до уваги, що позивач не є стороною колективного договору, а у матеріалах справи відсутні звернення фізичних осіб-учасників ППОВПМП України НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України до позивача про порушення їх прав винесенням оскаржуваного наказу, як підставу для подальшого звернення до суду за захистом порушеного права, місцевий господарський суд дійшов висновку, що матеріалами справи не підтверджено порушення прав позивача з боку відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись із прийнятим рішенням, ППОВПМП України НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України подала до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2019 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ППОВПМП України НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України вказує, що рішення господарського суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, зокрема, ст. ст. 5, 19, 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст. ст. 19, 245, 247 КЗпП України.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2019 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Тищенко А.І., Разіна Т.І.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 06.07.2019, у зв`язку з відпусткою судді Тищенко А.І., сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/11061/18 колегію суддів у складі головуючого судді: Агрикової О.В., суддів: Хрипун О.О., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2019 року апеляційну скаргу ППОВПМП України НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України на рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2019 року прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі; призначено справу № 910/11061/18 до розгляду у судовому засіданні.

21.08.2019 року від НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України надійшов Відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач проти поданої ППОВПМП України НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України апеляційної скарги заперечує, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції - без змін, як законне та обґрунтоване.

06.09.2019 року від МОЗ України надійшло Пояснення на апеляційну скаргу, у якому третя особа вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та необґрунтованими.

В судовому засіданні апеляційного господарського суду представники ППОВПМП України НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України подану апеляційну скаргу підтримали за наведених у ній підстав, просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2019 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України проти поданої ППОВПМП України НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України апеляційної скарги заперечила з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просила оскаржуване судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник МОЗ України проти апеляційної скарги ППОВПМП України НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України заперечив з підстав, наведених у Поясненнях на апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення господарського суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи прийняті господарськими судами першої та апеляційної інстанцій ухвалу від 27.08.2018 року у справі та постанову від 26.09.2018 року від № 910/11061/18, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне відзначити, що у цій справі постало питання щодо конкуренції правових норм: з одного боку, щодо обов`язковості до виконання судового рішення, що набрало законної сили (ст. 326 ГПК України), а з другого боку, щодо обов`язковості скасування судового рішення, що ухвалено з порушенням предметної юрисдикції (ч. 2 ст. 278 ГПК України).

Вирішуючи цю правову проблему, Суд виходив з того, що суспільний інтерес, який полягає у тому, щоб справу розглядав «суд, встановлений законом», і суспільний інтерес, який полягає у тому, щоб суди виконували свої власні рішення і діяли послідовно, є важливими, рівнозначними і підлягають захисту.

Водночас, відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України обов`язковість судового рішення належить до основних засад судочинства.

Відтак, застосування норми про обов`язковість скасування рішення суду, ухваленого з порушенням юрисдикції, яка міститься у ч. 2 ст. 278 ГПК України, не повинно призводити до порушення принципу обов`язковості судового рішення.

Відповідно до першого речення частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Враховуючи назву Конвенції, її метою є захист прав саме людини. Тлумачення усіх її положень, зокрема і ст. 6, повинно відбуватися саме під цим кутом та в інтересах людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово встановлював порушення Україною через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами:

рішення від 09.12.2010 у справі «Буланов та Купчик проти України»(«Bulanov and Kupchik v. Ukraine», заяви №7714/06 та №23654/08), в якому ЄСПЛ встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо відсутності у заявників доступу до суду касаційної інстанції з огляду на те, що відмова Вищого адміністративного суду розглянути касаційні скарги заявників всупереч ухвалам Верховного Суду України не тільки позбавила заявників доступу до суду, але й зневілювала авторитет судової влади; крім того, ЄСПЛ вказав, що держава має забезпечити наявність засобів для ефективного та швидкого вирішення спорів щодо судової юрисдикції (п. 27-28, 38-40);

рішення від 01.12.2011 у справі «Андрієвська проти України» («Andriyevska v. Ukraine», заява №34036/06), в якому ЄСПЛ визнав порушення пункту 1 статті 6 Конвенції з огляду на те, що Вищий адміністративний суд відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою заявниці, оскільки її справа мала цивільний, а не адміністративний характер, і тому касаційною інстанцією мав бути Верховний Суд України; натомість останній відмовив у відкритті касаційного провадження, зазначивши, що судом касаційної інстанції у справі заявниці є Вищий адміністративний суд України (п. 13-14, 23, 25-26);

рішення від 17.01.2013 у справі «Мосендз проти України» («Mosendz v. Ukraine», заява №52013/08), в якому ЄСПЛ визнав, що заявник був позбавлений ефективного національного засобу юридичного захисту, гарантованого статтею 13 Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між цивільними й адміністративними судами (п. 116, 119, 122-125);

рішення від 21.12.2017 у справі «Шестопалова проти України» («Shestopalova v. Ukraine», заява №55339/07), в якому ЄСПЛ дійшов висновку, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз`яснення щодо юрисдикції, відповідно до якої позов заявниці мав розглядатися у судах України, а Вищий адміністративний суд України не виконав рішення Верховного Суду України щодо розгляду позову заявниці за правилами адміністративного судочинства (п. 13, 18-24).

Право на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції, є правом людини, якому кореспондує відповідний обов`язок держави. Складовою цього обов`язку є забезпечення незалежного, безстороннього суду, який створений та діє відповідно до закону. Саме держава повинна створити судову систему, яка здатна забезпечити право на справедливий суд.

Якщо держава запроваджує спеціалізовану судову систему, то недоліки цієї системи, зумовлені нечіткістю правового регулювання та несталою судовою практикою, не повинні мати негативних наслідків для людини.

Вищенаведені положення свідчать про те, що недотримання державою вимоги ч. 1 ст. 6 Конвенції щодо права на справедливий розгляд справи «судом, встановленим законом», не може тлумачитися як така, що вимагає скасування судового рішення і закриття провадження у справі, якщо порушено імперативні вимоги щодо юрисдикції суду. Якщо справедливий розгляд справи забезпечено, то порушення юрисдикції не свідчить про порушення статті 6 Конвенції.

Відтак, скасування судового рішення з мотивів порушення юрисдикції не забезпечує право людини на справедливий суд. Цей висновок стає очевидним, якщо юрисдикційний спір попередньо було вирішено судом і сторони не скаржаться на вирішення справи неповноваженим судом.

З огляду на пріоритет прав людини та необхідність забезпечення їх ефективного захисту, під час розв`язання конкуренції правових норм колегія суддів надає перевагу конституційному принципу обов`язковості судового рішення.

Як свідчать матеріали справи та встановлено місцевим господарським судом, МОЗ України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я (Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року № 267 (далі - Положення)).

Підпунктами 14 та 15 п. 4 Положення встановлено, що МОЗ відповідно до покладених на нього завдань: утворює, ліквідовує, реорганізовує підприємства, установи та організації, у тому числі заклади охорони здоров`я, затверджує їх положення (статути), в установленому порядку призначає на посаду та звільняє з посади їх керівників, формує кадровий резерв на посади керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління МОЗ; виконує в межах повноважень, передбачених законом, інші функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери управління МОЗ.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців, НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України є державним закладом, засновником якого є МОЗ України.

Наказом МОЗ України № 1170 від 07.11.2016 року затверджено Статут НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України (далі за текстом - Статут).

Згідно п. 1 Статуту, НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України (за текстом Статуту - Лікарня) є державним спеціалізованим клінічним закладом лікувально-профілактичного профілю, який заснований на державній власності і підпорядкований МОЗ України.

Уповноваженим органом управління Лікарнею є МОЗ України (за текстом Статуту - Уповноважений орган).

Розділом 4 Статуту визначено, що Лікарня є юридичною особою публічного права та є бюджетною неприбутковою установою. Лікарня має самостійний баланс, реєстраційні (розрахунковий, валютний та інші) рахунки в органах Державної казначейської служби України, установах банків, печатку зі своїм найменуванням, штампи, а також фірмові бланки зі своїм найменуванням та реквізитами. Держава та Уповноважений орган управління не несуть відповідальності за зобов`язаннями Лікарні, крім випадків, передбачених законодавством.

У відповідності з п. 5.9. Статуту, структура, штатний розпис, кошторис та план асигнувань (за винятком надання кредитів з бюджету), загального фонду бюджету Лікарні затверджується Уповноваженим органом управління за поданням керівника Лікарні.

Пунктом 7.1. Статуту встановлено, що управління Лікарнею здійснюється відповідно до цього Статуту на основі поєднання прав Уповноваженого органу управління щодо господарського використання державного майна і участі в управлінні трудового колективу.

Керівництво господарською діяльністю Лікарні здійснює головний лікар (за текстом Статуту - Керівник), який призначається на посаду та звільняється з посади наказом Уповноваженого органу управління на умовах контракту. Строк найму, права, обов`язку і відповідальність Керівника, умови його матеріального забезпечення, звільнення з посади, інші умови найму визначаються контрактом (п. 7.2. Статуту).

Згідно з п. 7.4. Статуту, керівник Лікарні самостійно вирішує питання діяльності Лікарні, за винятком тих, що віднесені Статутом до компетенції Уповноваженого органу управління.

Відповідно до п. 7.6. Статуту, Керівник Лікарні, зокрема визначає організаційну структуру Лікарні, граничну чисельність працівників, штатний розпис, план асигнувань (за винятком надання кредитів з бюджету) загального фонду бюджету Лікарні та подає їх на затвердження до Уповноваженого органу управління.

Уповноважений орган управління затверджує організаційну структуру Лікарні, граничну чисельність працівників, штатний розпис та план асигнувань (за винятком надання кредитів та бюджету) загального фонду бюджету Лікарні (п. 8.2. Статуту).

Листами від 06.04.2018 року (вих. № 619) та від 19.04.2018 року (вих. № 711) Головний лікар НДСД «ОХМАТДИТ» МОЗ України направив до МОЗ України на розгляд та погодження змінену структуру НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України на 2018 рік.

02.05.2018 року на адресу НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України від МОЗ України надійшла погоджена 24.04.2018 року структура НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України та штатний розпис Лікарні.

18.05.2018 року, після затвердження МОЗ України структури та штатного розпису Лікарні, Головним лікарем НДСЛ «Охматдит» МОЗ України Садов?як І .Д . було видано Наказ № 99 «Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису» (який є предметом оскарження у справі, що розглядається), відповідно до якого, у зв`язку із затвердженням МОЗ України організаційної структури та штатного розпису НДСЛ «Охматдит» МОЗ України на 2018 рік в новій редакції, з метою вжиття необхідних заходів, пов`язаних із введенням їх в дію, з 20.08.2018 року вводиться в дію організаційна структура, штатна чисельність у кількості 2677,00 штатних одиниць та штатний розпис в новій редакції НДСЛ «Охматдит» МОЗ України на 2018 рік, що є додатком до Наказу.

Пунктом 4 Наказу відділу кадрів, відділу бухгалтерської служби, юридичній службі наказано забезпечити належне дотримання прав та гарантій передбачених чинним законодавством щодо працівників, посади яких скорочуються.

Відтак, Наказ від 18.05.2018 року № 99 «Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису» виданий головним Лікарем НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України в межах повноважень наданих Статутом на вчинення відповідних дій, організаційна структура Лікарні, гранична чисельність працівників та штатний розпис визначено відповідачем за погодженням з Уповноваженим органом управління.

Зважаючи на доводи апеляційної скарги (які в свою чергу повторюють доводи позовної заяви) про те, що дії відповідача були здійснені без участі позивача як профспілкової організації, колегія суддів апеляційної інстанції, вважає за необхідне відзначити, що 07.05.2018 року НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України отримало Лист-повідомлення позивача від 07.05.2018 року (вих. № 01/18) щодо створення ППОВПМП України НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України.

В свою чергу, 18.05.2018 року Листами (вих. № 925 та вих. № 924) НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України повідомила про введення в дію організаційної структури та штатного розпису позивача та Первинну профспілкову організацією НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України, з якою укладено Колективний договір на 2016-2018 роки.

Однак, державна реєстрація новоутвореної ППОВПМП України НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України шляхом заснування юридичної особи була проведена 31.05.2018 року, про що свідчать відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Таким чином, станом на 07.05.2018 року (дата Листа-повідомлення позивача про його створення), а також станом на 18.05.2018 року (дата прийняття оскаржуваного Наказу № 99) ППОВПМП України НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України не існувало як юридичної особи.

Відтак, твердження позивача про порушення відповідачем щодо нього імперативних норм Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та КЗпП України не знаходять свого підтвердження, оскільки станом на дату прийняття оскаржуваного Наказу, позивач не був зареєстрований як юридична особа у встановленому законом порядку. Крім того, ППОВПМП України НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України не укладало з НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України Колективного договору; станом на дату прийняття оскаржуваного рішення у цій справі позивачем не було надано доказів створення представницького органу між позивачем та Первинною профспілковою організацію НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України.

Поряд з цим, 21.05.2018 року НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України отримано Витяг з Протоколу № 5 засідання Первинної профспілкової організації НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України (з яким відповідачем укладено Колективний договір на 2016-2018 роки), згідно з яким профспілковою організацією було прийнято рішення про прийняття до відома інформації про введення в дію організаційної структури та штатного розпису на 2018 рік в новій редакції.

Наведене узгоджується з положеннями ч. 5 ст. 19 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», згідно з якою представництво інтересів членів профспілки у взаємовідносинах з роботодавцями, державними органами та органами місцевого самоврядування здійснюється на основі системи колективних договорів та угод, а також відповідно до законодавства. Профспілки, їх організації та об`єднання ведуть колективні переговори, укладають колективні договори, генеральну, галузеві (міжгалузеві), територіальні угоди від імені працівників у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 20 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»).

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про колективні договори і угоди», колективний договір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців. Колективний договір укладається між роботодавцем з однієї сторони і одним або кількома профспілковими органами, а у разі відсутності таких органів - представниками працівників, обраними і уповноваженими трудовим колективом з іншої сторони (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про колективні договори і угоди»).

Як вбачається з матеріалів справи, між відповідачем та первинною профспілковою організацією НДСЛ «ОХМАТДИТ» був укладений колективний договір на 2016-2018 роки.

Положеннями ст. 15 Закону України «Про колективні договори і угоди» встановлено, що контроль за виконанням колективного договору, угоди проводиться безпосередньо сторонами, що їх уклали, чи уповноваженими ними представниками. У разі здійснення контролю сторони зобов`язані надавати необхідну для цього наявну інформацію. Сторони, що підписали колективний договір, угоду, щорічно в строки, передбачені колективним договором, угодою, звітують про їх виконання.

Відповідно до ч. 7 ст. 20 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», профспілки, їх об`єднання здійснюють контроль за виконанням колективних договорів, угод. У разі порушення роботодавцями, їх об`єднаннями, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування умов колективного договору, угоди профспілки, їх об`єднання мають право направляти їм подання про усунення цих порушень, яке розглядається в тижневий термін. У разі відмови усунути ці порушення або недосягнення згоди у зазначений термін профспілки мають право оскаржити неправомірні дії або бездіяльність посадових осіб до місцевого суду.

Таким чином, контроль за виконанням відповідачем умов Колективного договору може здійснювати лише Первинна профспілкова організація НДСЛ «Охматдит» МОЗ України (з якою укладений Колективний договір на 2016-2018 роки) та яка наділена правом направляти подання про усунення умов колективного договору.

Однак, у матеріалах справи не надано доказів звернення Первинної профспілкової організації НДСЛ «Охматдит» МОЗ України до відповідача з відповідним поданням щодо порушення умов колективного договору.

Водночас, необхідно відзначити, що, станом на дату прийняття місцевим господарським судом оскаржуваного рішення, позивачем також не було надано доказів створення об`єднаного представницького органу між позивачем та Первинною профспілковою організацію НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України, можливість створення якого передбачена ч. 2 ст. 37 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у разі, якщо на підприємстві, в установі або організації діє кілька первинних профспілкових організацій.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що у цьому випадку відбулась реорганізація НДСЛ «ОХМАТДИТ» (які повторюють аналогічні твердження позовної заяви), колегія суддів апеляційної інстанції відзначає наступне.

Згідно з п. 10.1. Статуту НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України, припинення діяльності Лікарні здійснюється шляхом її реорганізації (злиття, приєднання поділу, перетворення) або ліквідації - за рішенням Уповноваженого органу управління, а у випадках, передбачених законами, - за рішенням суду.

У відповідності з ч. 1 ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

При реорганізації юридичної особи реєстратором вчиняються передбачені чинним законодавством реєстраційні дії.

Однак, як свідчать матеріали справи, позивачем ППОВПМП України НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України, всупереч не надано належних доказів, які в свідчили про реорганізацію НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України у встановленому чинним законодавством порядку та у відповідності до Статуту відповідача, а наведені в обґрунтування позову та апеляційної скарги твердження ґрунтуються на довільному тлумаченні позивачем норм права.

Крім того, відповідні відомості (щодо реорганізації відповідача) відсутні у наявному у матеріалах справи Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.ст. 76, 77 ГПК України).

Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що Наказ від 18.05.2018 року № 99 «Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису» виданий головним Лікарем НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України в межах повноважень наданих Статутом на вчинення відповідних дій, організаційна структура Лікарні, гранична чисельність працівників та штатний розпис визначено відповідачем за погодженням з Уповноваженим органом управління та без порушень, про які стверджує ППОВПМП України НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України.

За наведених підстав, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заявлених ППОВПМП України НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України вимог, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення має бути залишене без змін, а подана ППОВПМП України НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України апеляційна скарга - без задоволення.

Згідно з п. 1) ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Первинної профспілкової організації Вільних профспілок медичних працівників України Національної дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАТДИТ» МОЗ України на рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2019 року у справі № 910/11061/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2019 року у справі № 910/11061/18 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/11061/18.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 03.10.2019.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді О.О. Хрипун

Т.І. Разіна