РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.09.2019Справа № 910/5613/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г. за участю секретаря судового засідання Дьогтяр О.О., розглянув матеріали господарської справи

за позовомфізичної особи-підприємця Семенюка Василя Івановича
доакціонерного товариства «УкрСиббанк»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
позивачатовариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Лайн»
прозміну умов кредитного договору

Представники учасників справи:

від позивача не з`явились;

від відповідача не з`явились;

від третьої особи Українець М.П., адвокат за ордером КВ № 409642 від 25.06.2019

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Семенюк Василь Іванович (надалі - позивач, ФОП Семенюк В.І.) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - відповідач, АТ «УкрСиббанк») про зміну умов кредитного договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між ним, як суб`єктом підприємницької діяльності, та відповідачем був укладений кредитний договір № 0 від 03.03.2008. Крім цього, між відповідачем та позивачем, як громадянином, був також укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 від 03.03.2008. У квітні 2009 року внаслідок погіршення фінансового стану позивача, останнім було допущено порушення грошових зобов`язань перед банком. З метою недопущення подальшого порушення власних договірних зобов`язань за вказаними кредитними договорами позивач уклав з товариством з обмеженою відповідальністю «Авто-Лайн» (далі - ТОВ «Авто-Лайн») основний договір купівлі-продажу автобусів № 17/04/09 від 17.04.2009, згідно з умовами якого позивач передав товариству три транспортні засоби в рахунок погашення товариством існуючої заборгованості позивача перед відповідачем за вказаними кредитними договорами. У зв`язку з укладенням зазначеного договору купівлі-продажу ТОВ «Авто-Лайн» надало відповідачу гарантійний лист.

Позивач стверджує, що між ним та ТОВ «Авто-Лайн» була досягнута домовленість про заміну боржника за кредитними договорами № 0 від 03.03.2008 та № 0 від 03.03.2008. Однак, внаслідок юридичної необізнаності позивача, вважаючи фінансову поруку та переведення боргу тотожними правочинами, позивач погодився на укладення між банком та ТОВ «Авто-Лайн» договорів поруки № 238647 та № 238643 від 27.04.2009. Вважаючи, що на підставі вказаних договорів поруки єдиним боржником банку стало ТОВ «Авто-Лайн», позивач не виконував грошові зобов`язання за кредитними договорами, внаслідок чого рішенням Господарського суду міста Києва від 07.04.2014 по справі № 910/896/14 та рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 28.04.2014 по справі № 759/19616/13-ц солідарно з позивача та ТОВ «Авто-Лайн» на користь банку була стягнута заборгованість за кредитними договорами.

Вважаючи, що відповідачем порушено його права, як споживача фінансових послуг банку, шляхом надання позивачу працівниками банку недостовірних відомостей щодо умов договору та укладання замість договору про перевезення боргу (заміну боржника) договорів поруки, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить:

- зобов`язати відповідача змінити умови кредитного договору № 0 від 03.03.2008;

- замінити боржника у кредитному договорі № 0 від 03.03.2008 на ТОВ «Авто-Лайн» з 27.04.2009 в особі директора ОСОБА_3.

Одночасно з поданням позовної заяви, позивачем через загальний відділ діловодства суду подані клопотання про витребування доказів:

- у ПАТ «УкрСиббанк» - оригіналу кредитної справи, яка була заведена з моменту укладення між ПАТ «УкрСиббанк» та ФОП Семенюк В.І. кредитного договору № 0 від 03.03.2008 для огляду в судовому засіданні;

- у ПАТ «УкрСиббанк» - доказів, чи був Семенюк Василь Іванович письмово повідомлений про умови договору поруки № 238643, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 27 квітня 2009 року, та їх наслідки в разі невиконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань перед банком;

- у ПАТ «УкрСиббанк» - адреси начальника відділення АКІБ «УкрСиббанк» № 830 ОСОБА_4 , яка укладала договори поруки № 238643 від 27 квітня 2009 року - для забезпечення її у якості свідка під час розгляду даної справи, або зобов`язати ПАТ «УкрСиббанк» самостійно забезпечити явку даного свідка, оскільки покази ОСОБА_4 необхідні для розгляду вказаної справи. В разі неможливості забезпечити саме цього свідка, зобов`язати ПАТ «УкрСиббанк» забезпечити в якості свідка керівника кредитного відділу для зв`язування, яким чином повідомлявся чи мав повідомлятися Семенюк В.І. про дані договори поруки та їх умови і наслідки;

- у ТОВ «Авто-Лайн» - оригіналів документів, згідно з якими товариство набуло право власності на три автобуси марки «King Long Bases KL Q6891 GA», умови та зобов`язання ТОВ «Авто-Лайн», які мало виконувати товариство при укладенні даних договорів та відповідальність за їх невиконання;

- у ТОВ «Авто-Лайн» - даних про особу головного бухгалтера чи іншої особи, яка взяла офіційно на баланс ТОВ «Авто-Лайн» три автобуси марки «King Long Bases KL Q6891 GA» - для виклику та допиту у якості свідка у судовому засіданні, оскільки покази вказаної особи мають суттєве значення при розгляді даної справи.

Крім цього, позивачем подано клопотання, відповідно до змісту якого просить викликати в судове засідання та допитати в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також заяву про поновлення строку позовної давності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2019 позовну заяву фізичної особи-підприємця Семенюка Василя Івановича залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

20.05.2019 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшли докази усунення недоліків позовної заяви, розглянувши які суд встановив, що недоліки позовної заяви, які зумовили залишення її без руху, позивачем усунено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/5613/19 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.06.2019, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ТОВ «Авто-Лайн», витребувано у останнього оригінали документів, згідно з якими товариство набуло право власності на три автобуси марки King Long Bases KL Q6891 GA; належним чином засвідчені копії договорів поруки № 238647 та № 238643 від 27.04.2009, укладених з відповідачем, з усіма доданими до них документами; витребувано в АТ «УкрСиббанк» оригінал кредитної справи, яка була заведена з моменту укладання між ПАТ «УкрСиббанк» та СПД Семенюком В.І. кредитного договору № 0 від 03.03.2008 для огляду в судовому засіданні; докази щодо того, чи був Семенюк В.І. письмово повідомлений про умови договору поруки № 238643, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 27.04.2009, та їх наслідком в разі невиконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань перед банком.

18.06.2019 до загального відділу діловодства суду від відповідача надійшла заява, в якій сторона просить відмовити в задоволені позовних вимог, у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Крім цього, відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги відхилено з підстав того, що позивачем до матеріалів справи не долучено жодних доказів на підтвердження факту введення його в оману зі сторони відповідача, а також наявності умисних дій та умислу в діях відповідача, які б мали на меті введення позивача в оману.

Також відповідач з посиланням на ст. 520 Цивільного кодексу України зазначає, що ТОВ «Авто-Лайн» згідно з Договорами поруки № 235647 та № 238643 є боржником АТ «УкрСиббанк», а тому заміна боржника не потребується. При цьому, відповідач згоду на заміну боржника не дає.

Відповідач вказує на те, що оскільки позивач правом відкликання згоди на укладення договорів про надання споживчого кредиту, передбаченим п. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», протягом 14 календарних днів не скористався, а натомість тривалий час користувався кредитними коштами, що, на переконання відповідача, свідчить про обізнаність позивача з усіма умовами спірного договору, то підстави для задоволення позову з посиланням на ст.ст. 203, 215,230 Цивільного кодексу України та ст.ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» відсутні.

21.06.2019 до загального відділу діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого сторона заперечує проти доводів відповідача та вказує на наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.06.2019 відмовлено в задоволенні клопотань ФОП Семенюка В.І. про допит ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а також ОСОБА_6 як свідків та відкладено підготовче засідання на 16.07.2019.

16.07.2019 до загального відділу діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а також клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових письмових пояснень.

У судовому засіданні 16.07.2019 представником відповідача подано клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 16.07.2019 суд, відповідно до ч. 4 ст. 233 ГПК України, постановив продовжити строк підготовчого провадження у справі № 910/5613/19 на 30 днів та відкласти підготовче засідання на 20.08.2019, про що зазначено в протоколі судового засідання від 16.07.2019.

16.08.2019 до загального відділу діловодства суду від позивача надійшло клопотання про поновлення строку на подання доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.2019 судом відмовлено в задоволенні клопотання позивача про поновлення строку на подання доказів.

У судовому засіданні 20.08.2019, виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного та своєчасного розгляду справи по суті, суд, відповідно до ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 12.09.2019.

У судовому засіданні 12.09.2019 суд, відповідно до ч. 4 ст. 233 ГПК України, постановив відкласти підготовче засідання на 26.09.2019, про що зазначено в протоколі судового засідання від 29.09.2019.

Позивач та відповідач явку своїх представників в судове засідання 26.09.2019 не забезпечили, про причини неявки суд не повідомили, хоча про місце, дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 12.09.2019 та повідомленням про вручення поштового відправлення № 147, згідно з яким ухвала-повідомлення про дату, час та місце проведення судового засідання від 12.09.2019 отримана представником відповідача 20.09.2019.

Представник третьої особи в судове засідання 26.09.2019 з`явився, проти задоволення позовних вимог заперечив та просив відмовити в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на наведені приписи господарського процесуального закону, приймаючи до уваги відсутність будь-яких повідомлень представників позивача та відповідача про причини їх неявки в судове засідання 26.09.2019, суд вирішив розглянути дану справу за відсутності таких учасників справи.

У судовому засіданні 26.09.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

На виконання вимог статті 222 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

03.03.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (банк) та громадянином Семенюком Василем Івановичем (позичальник) було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 (надалі - «Договір 1»), відповідно до п. 1.1 якого банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в національній валюті, гривня України (UAH), в сумі 631 000,00 грн., а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі. При цьому сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту зазначається в договорі лише в разі надання банком кредиту в іноземній валюті.

Підпунктом 1.2.1 Договору 1 визначено. що надання кредиту здійснюється 03.03.2008 року.

Позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до договору (якщо сторонами визначено такий графік погашення та укладено додаток № 1 до договору), але в будь якому випадку не пізніше 10 березня 2015 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін (п.п. 1.2.2 Договору 1).

Відповідно до п.п. 1.3.1 Договору 1, за користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,90% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору.

Згідно п.п. 1.3.3 Договору 1 нарахування процентів за цим договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця методом «факт/360» відповідно до вимог чинного законодавства України.

Період нарахування процентів згідно умов цього договору починається з дня фактичного надання кредитних коштів, якщо умовами пунктів 1.3.2, 5.2 договору не передбачено іншу дату початку нарахування процентів, а в наступному з першого календарного дня поточного місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. При цьому проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані банком позичальнику і які не повернуті останнім у власність банку відповідно до умов договору.

Строк сплати процентів з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти. Сторони також погодили, що в разі повернення до банку всієї суми кредиту:

- банк в день такої повної сплати суми кредиту здійснює нарахування процентів за його користування протягом календарного місяця (в якому здійснюється повне повернення кредиту). Починаючи з першого календарного дня такого місяця по день, що передує даті повернення всієї суми кредиту, а

- позичальник не пізніше дати повного повернення кредиту зобов`язується сплатити банку суму таких нарахованих процентів (п.п. 1.3.4 Договору 1).

Підпунктом 1.3.5 Договору 1 визначено, що позичальник згідно умов договору сплачує банку комісію на умовах, зазначених у цьому договорі.

Цільове призначення (мета) кредиту - кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме: споживчі цілі (п. 1.4 Договору 1).

Відповідно до п. 1.5 Договору 1, банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 у банку, код банку (МФО) 351005.

Виконання зобов`язань позичальника за цим договором забезпечується наступним чином, а саме:

- з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника банком приймається:

- застава нерухомості (земельної ділянки), а саме: земельної ділянки, загальною площею 0,1046 га, кадастровий номер 75397037, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є власністю Семенюка Василя Івановича , код за ДРФО НОМЕР_2 ;

- застава нерухомості (будівлі/споруди/приміщення), а саме: домоволодіння, що складається з одноповерхового житлового будинку, загальною площею 34,3 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є власністю Семенюка Василя Івановича , код за ДРФО НОМЕР_2 (п. 2.1 Договору 1).

Відповідно до п.п. 3.4.1 Договору 1, позичальник зобов`язався використовувати кредит на зазначені у цьому договорі цілі, а також повернути суму кредиту, і сплатити плату за кредит й інші грошові платежі на рахунок банку в порядку та на умовах, передбачених цим договором, а саме: на рахунок № НОМЕР_3 в АКІБ «УкрСиббанк», код банку (МФО) 351005. Кредит вважається повернутим в момент зарахування грошової суми в повному обсязі на зазначений у цьому пункті рахунок банку.

Строк дії даного договору встановлюється з дати його укладення (дати підписання договору сторонами) до повного повернення банку всієї суми кредиту за договором та повного погашення плати за кредит і неустойки, у разі її нарахування (п. 7.8 Договору 1).

Згідно з п. 7.11 Договору 1, внесення змін до цього договору здійснюється відповідно до законодавства України, якщо умовами договору не передбачено інший порядок.

У пункті 7.13 Договору 1 сторони домовилися вважати, що уклавши цей договір, позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього договору, підтверджує свої права та обов`язки за цим договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладанням цього договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів».

Одночасно з підписанням Договору про надання споживчого кредиту № 0, сторонами погоджено та підписано «Графік погашення кредиту».

Також, 03.03.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (банк) та суб`єктом підприємницької діяльності Семенюком Василем Івановичем (позичальник) було укладено Кредитний договір № 0 (далі - Договір 2), відповідно до п. 1.1 якого банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) у доларах США в сумі 150 000 доларів США 00 центів в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 757 500,00 гривень за курсом Національного банку України на день укладення договору, при цьому сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту має визначитися в договорі лише в разі надання банком кредиту в іноземній валюті.

Надання кредиту здійснюється у термін з 03 березня 2008 року (п.п. 1.2.1 Договору 2).

Підпунктом 1.2.2 Договору визначено, що позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток № 1 до договору), якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього договору на підставі будь-якого з п.п. 2.3, 5.3, 5.5, 5.6, 5.9, 5.10, 5.11, 7.4 Договору.

Позичальник зобов`язується повернути основну суму кредиту та сплачувати плату за користування кредитом у вигляді процентів, комісій, а також сплатити штрафні санкції та здійснити інші грошові платежі згідно умов договору на рахунок № НОМЕР_4 в АКІБ «УкрСиббанк». Кредит вважається повернутим в момент зарахування грошової суми в повному обсязі на зазначений у цьому пункті рахунок банку.

Відповідно до п.п. 1.3.1 Договору 2, за використання кредитних коштів за цим договором встановлюється процентна ставка в розмірі 13,9 % річних, якщо не встановлена інша ставка згідно умов цього договору.

Згідно з п.п. 1.3.4 Договору 2 нарахування процентів за цим договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця методом «факт/360» відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України та чинного законодавства України.

Період нарахування процентів згідно з умовами цього договору починається з дня фактичного надання кредитних коштів, якщо умовами пунктів 1.3.2, 1.3.3, 9.2 договору не передбачено іншу дату початку нарахування процентів, а в наступному - з першого календарного дня поточного місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. При цьому проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані банком позичальнику і які ще не повернуті останнім у власність банку відповідно до умов договору, якщо інша база нарахування процентів не передбачена умовами п. 1.3.2 та/або пп. 1.3.3, 9.2 договору.

Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за договором у строк - протягом 10 (десяти) робочих днів кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти за користування кредитом. При цьому, остаточне погашення процентів повинно бути зроблене не пізніше дати остаточного повного повернення кредиту (п.п. 1.3.5 Договору 2).

Відповідно до п. 1.3.6 Договору 2, позичальник сплачує банку комісію за видачу кредиту у розмірі 1,5% від суми фактично отриманих кредитних коштів за договором. Комісія нараховується у гривні та сплачується 03.03.2008 згідно з умовами договору.

Цільове призначення (мета) кредиту: фінансування поточної діяльності, а саме проплата за автобуси згідно контракту (п. 1.4 Договору 2).

Пунктом 1.5 Договору 2 визначено, що кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника № 500 у банку для подальшого використання за цільовим призначенням.

У забезпечення виконання зобов`язань позичальника за даним договором банком приймається:

- застава нерухомості (земельної ділянки), а саме: земельної ділянки, загальною площею 0,1046 га, кадастровий номер 75397037, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є власністю Семенюка Василя Івановича , код за ДРФО НОМЕР_2 ;

- застава нерухомості (будівлі/споруди/приміщення), а саме: домоволодіння, що складається з одноповерхового житлового будинку, загальною площею 34,3 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є власністю Семенюка Василя Івановича , код за ДРФО НОМЕР_2 ;

- порука ТОВ «Авто-Лайн» код за 32108002, договір поруки № 238643 від 27.04.2009 (п. 2.1 Договору 2 в редакції Додаткової угоди № 1 від 27.04.2009).

Кредит, наданий банком, також забезпечується всім належним позичальнику майном і коштами, на які може бути звернене стягнення в порядку, установленому законодавством України (п. 2.2 Договору 2).

Пунктом 2.3 Договору 2 визначено, що у випадку невиконання позичальником умов цього договору про надання забезпечення належного виконання зобов`язань за цим договором, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язань за цим договором або погіршення його умов (стану забезпечення, умов його зберігання), термін повернення кредиту вважається таким, що настав, а кредит - обов`язковим до повернення в порядку, встановленому розділом 11 Договору.

Відповідно до п. 4.1 Договору 2 позичальник зобов`язався використовувати кредит на зазначені у цьому договорі цілі та здійснювати повернення отриманого кредиту. Сплату нарахованих процентів, комісій та інших платежів у порядку та терміни, встановлені договором.

Внесення змін до договору оформляються в порядку, передбаченому договором (п. 9.4 Договору 2).

Пунктом 9.5 Договору 2 встановлено, що строк дії даного договору встановлюється з дати його укладання і до повного погашення суми кредиту, плати за кредит та пені, у разі її нарахування.

Одночасно з підписанням Кредитного договору № 0 сторонами погоджено та підписано Додаток № 1 до Договору «Графік погашення кредиту».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Проаналізувавши зміст та предмет укладених сторонами Договорів № 0 та № 0 від 03.03.2008, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою останні є кредитними договорами.

Згідно з частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 цієї ж статті до відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З огляду на скрутне матеріальне становище Семенюка Василя Івановича , 17.04.2009 ТОВ «Авто-лайн» надало начальнику відділення № 830 АКІБ «УкрСиббанк» гарантійний лист № 91, відповідно до змісту якого гарантувало виступити фінансовим поручителем за Семенюка Василя Івановича перед АКІБ «УкрСиббанк» та укласти договір фінансової поруки, а саме після державної реєстрації транспортних засобів, що є предметом основного договору купівлі-продажу автобусів № 14/04/09 від 17.04.2009, ТОВ «Авто-лайн» зобов`язалось сплатити в повному обсязі існуючу кредитну заборгованість Семенюка Василя Івановича за кредитними договорами № 0 від 03.03.2008 року та 0 від 03.03.2008, а також сплачувати платежі, згідно з графіками погашення кредиту за вищезазначеними кредитними договорами, після укладення договору фінансової поруки.

Так, 17.04.2009 між ФОП Семенюком В.І. (продавець) та ТОВ «Авто-лайн» (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу автобусів № 17/04/19 (надалі - Договір № 17/04/19), відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язується передати (продати) покупцю автобуси марки King Long Bases KL Q6891 GA в кількості 3 (три) одиниці, а покупець зобов`язується прийняти (купити) товар в рахунок погашення існуючої кредитної заборгованості продавця перед АКІБ «УкрСиббанк» (відділення № 830) згідно з кредитними договорами № 0 від 03.03.2008 та № 0 від 03.03.2008 та з подальшим погашенням даних кредитних договорів згідно з графіками погашення на підставі договору фінансової поруки, укладеного між банком та покупцем.

Пунктом 1.2 Договору № 17/04/19 визначено, що на момент підписання даного договору у продавця існує кредитна заборгованість перед АКІБ «УкрСиббанк» (відділення № 830) згідно кредитних договорів № 0 від 03.03.2008 та 0 від 03.03.2008.

Однією з умов купівлі товару є погашення існуючої заборгованості продавця покупцем, з подальшим підписанням договору фінансового поручительства ТОВ «Авто-лайн» (покупець) перед Семенюком Василем Івановичем (продавець) (п. 1.3 Договору № 17/04/19).

Відповідно до п. 2.1 Договору № 17/04/19 вартість одного транспортного засобу на момент підписання даного договору становить 65 000,00 Доларів США за офіційним курсом НБУ на момент підписання даного договору.

Згідно з п. 2.2 Договору № 17/04/19 покупець зобов`язується сплатити існуючу заборгованість продавця перед банком на момент підписання даного договору, з подальшим погашенням кредиту, згідно з графіком платежу за кредитними договорами.

Оплата заборгованості здійснюється в національній валюті України - гривні. Оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця, який відкрито в банку протягом трьох днів з моменту підписання даного договору та з моменту державної реєстрації автобусів. Оплата здійснюється одразу після підписання даного договору (п.п. 2.4, 2.5, 2.6 Договору № 17/04/19).

Пунктом 3.1 Договору № 17/04/19 визначено. що реєстрація товару в органах ДАІ (МРЕВ) здійснюється на підставі гарантійного листа № 91 від 17 квітня 2009 року, після чого покупець сплачує існуючу заборгованість продавця на момент підписання даного договору протягом трьох днів.

Продавець зобов`язаний передати всю необхідну документацію для реєстрації товару. Право власності на товар переходить до покупця з моменту реєстрації товару в органах ДАІ (МРЕВ) (п.п. 3.2, 3.3 Договору № 17/04/19).

Відповідно до п. 4.2 Договору № 17/04/19 товар передається покупцю згідно з актом прийому-передачі, що відображено у додатку № 1 до цього договору, який є невід`ємною частиною даного договору рахунок погашення покупцем існуючої заборгованості продавця, а також погашення кредитних договорів № 0 від 03.03.2008 року та 0 від 03.03.2008 року.

Згідно з п. 6.2 Договору № 17/04/19 продавець зобов`язався, зокрема передати товар в порядку, передбаченому даним договором, згідно з актом прийому-передачі, а покупець, у свою чергу, відповідно до п. 6.1 зобов`язався своєчасно оплатити існуючу заборгованість продавця перед банком на дату підписання даного договору та укласти договір фінансової поруки в якості забезпечення виконання зобов`язань продавця перед АКІБ «УкрСиббанк».

17.04.2009 на виконання умов Договору № 17/04/19 сторонами підписано акт прийому передачі автобусів, відповідно до змісту якого ФОП Семенюк В.І. передав, а ТОВ «Авто-Лайн» прийняло транспортні засоби, а саме автобуси марки King Long Bases KL Q6891 GA в кількості 3 (три) одиниці.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі (ч. ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України).

Так, 27.04.2009 між АКІБ «УкрСиббанк» (кредитор) та ТОВ «Авто-Лайн» (поручитель) було укладено Договори поруки № 238647 та № 238643, відповідно до п. 1.1 яких поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання Семенюком Василем Івановичем , номер за ДРФО НОМЕР_2 (далі - Боржник) усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту № 0 від 03.03.2008 та кредитного договору № 0 від 03.03.2008, укладених між кредитором та боржником, існуючих в теперішній час, і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Поручителю добре відомі усі умови вищезазначеного основного договору, зокрема:

- сума основного договору - 631 000,00 грн. та 150 000,00 доларів США, яка дорівнює еквіваленту 757 500,00 грн., за курсом НБУ на день укладення основного договору;

- процентна ставка - 13,9% річних, якщо згідно умов основного договору не буде встановлено іншу процентну ставку;

- термін виконання основного зобов`язання - 03.03.2015, якщо згідно умов основного договору не буде застосовано інші терміни виконання такого зобов`язання;

- інші умови основного договору (п. 1.2 Договорів поруки).

Відповідно до п.п. 1.3, 1.4 Договорів поруки, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Пунктом 2.2 Договорів поруки визначено, що у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за основним договором кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які останній зобов`язаний виконати протягом 10-ти робочих днів з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом) шляхом переказу/перерахування коштів у розмірі визначеному п. 1.3 договору на рахунки, вказані кредитором.

Договори поруки набирають чинності з моменту їх підписання обома сторонами та діють до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до погашення поручителем зобов`язань боржника в рахунок виконання зобов`язань за основним договором в сумі та в межах якої поручитель відповідає перед кредитором, тобто до першої із перерахованих подій, яка настане раніше (п. 3.1 Договорів поруки).

23.09.2013 та 04.10.2013 АТ «УкрСиббанк» звернулося до Семенюка В.І. з претензіями № 30-11/29400, № 30-11/35451, в яких зазначає про наявність простроченої заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 03.03.2008 та кредитним договором № 0 від 03.03.2008, а також вимогами № 30-11/29401, № 30-11/35451 про погашення заборгованості у повному обсязі протягом 31 календарного дня з дати їх одержання.

15.10.2013 позивачем на адресу відповідача надіслано відповідь на вимогу, в якій роз`яснено, що в квітні 2009 року на підставі гарантійного листа № 91 від 17.04.2009 та основного договору купівлі-продажу автобусів № 17/04/19 від 17.04.2009 між ФОП Семенюком В.І. та ТОВ «Авто-Лайн» було досягнуто домовленості щодо погашення останнім заборгованості позивача за кредитними договорами № 0 та № 0 від 03.03.2008 та подальшої сплати платежів, відповідно до графіків погашення кредиту, у зв`язку з чим сторони звернулися до АТ «УкрСиббанк» з метою укладення договору про заміну боржника у зобов`язаннях. Однак, працівники банку запевнили про відсутність необхідності в укладенні такого договору та достатність гарантійного листа, а також укладення договорів поруки. З огляду на те, що зі спливом трирічного строку ТОВ «Авто-Лайн» почало порушувати умови кредитних договорів, а банком вимоги про дострокове повернення кредитних коштів пред`являються позивачу, останній вказав на те, що його було ошукано працівниками банку, у зв`язку з чим зазначив про необхідність проведення службової перевірки, а також вирішення питання щодо укладення договору про заміну боржника у зобов`язанні.

Зазначений лист отримано відповідачем 18.10.2013, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 069, однак залишено останнім без відповіді та реагування.

Крім цього, 15.10.2013 позивач також звернувся до директора ТОВ «Авто-Лайн» з листом, в якому зазначив про порушення останнім досягнутих раніше домовленостей та необхідність сплати заборгованості по кредитним договорам.

Зазначений лист отримано ТОВ «Авто-Лайн» 13.11.2013, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 050, однак залишено останнім без відповіді та реагування.

25.10.2013 позивач звернувся до відповідача з листом, в якому просив підготувати додаткову угоду до кредитних договорів № 0 та № 0 від 03.03.2008 щодо зміни боржника у зобов`язанні, у відповідь на який відповідач листом № 12-21/38138 від 11.11.2013 повідомив, що для укладення додаткової угоди з метою можливості погашення кредитного договору ТОВ «Авто-Лайн» як третьою особою, Семенюку В.І. необхідно звернутися до обслуговуючого відділення банку, що розташоване за адресою: м. Київ, пр. Премоги, 73. Однак зазначене відділення за доводами позивача було ліквідовано, а тому вирішити питання щодо укладення додаткової угоди не виявилось можливим.

З огляду на вищевикладене позивач звернувся до голови правління АТ «УкрСиббанк» з листом, в якому просив втрутитися в ситуацію, що склалася, та вирішити питання щодо укладення договору про зміну боржника в зобов`язанні або інших можливих варіантів щодо погашення існуючої заборгованості по кредитним договорам ТОВ «Авто-Лайн», яке не проти подальшого виконання зобов`язань за договорами в повному обсязі.

Зазначений лист отримано АТ «УкрСиббанк» 20.01.2014, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 222, однак залишено останнім без відповіді та реагування.

Подальші звернення позивача також виявилися безрезультатними, оскільки банк з огляду на прийняття позивачем умов кредитних договорів, наполягав на виконанні позивачем взятих на себе грошових зобов`язань на умовах досягнутих під час укладення кредитних договорів.

Спір у справі виник внаслідок ухилення відповідача від вчинення дій, пов`язаних з заміною боржника за кредитним договором № 0 від 03.03.2008 з ФОП Семенюка В. І. на ТОВ «Авто-Лайн» в особі директора ОСОБА_3 .

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За приписом ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтями 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів. Зокрема, права та законні інтереси захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

За приписами ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, зокрема, шляхом присудження до виконання обов`язку в натурі.

З огляду на вищевикладене, застосування судом певного способу судового захисту вимагає наявності сукупності наступних умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права/інтересу; порушення цього права/інтересу з боку відповідача; адекватність (з точки зору визначеності законом та відповідності суті порушення і спроможності його усунути) обраного способу судового захисту.

Отже, особа, звертаючись до суду, повинна довести наявність суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто довести, що особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі є належним позивачем. Лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утримуватись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Позивач в позовній заяві наголошує на тому, що оскільки ТОВ «Авто-Лайн» згідно з гарантійним листом № 91 від 17.04.2009 зобов`язалось в повному обсязі сплатити існуючу у позивача кредитну заборгованість за договором № 0 від 03.03.2008, а також здійснювати подальші платежі, згідно з графіком погашення кредиту, існують правові підстави для заміни боржника за вказаним кредитним договором.

Однак, суд не погоджується з вказаними твердженнями позивача з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до ч. 1 ст. 520 Цивільного кодексу України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Проте, як слідує з матеріалів справи, відповідач згоду на заміну боржника у зобов`язанні з виконання кредитного договору № 0 від 03.03.2008 не надавав та в судових засіданнях представник відповідача наголосив на відсутності наміру надавати таку згоду.

За таких обставин, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

У той же час, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що під час укладення договору поруки № 238643 від 27.04.2009 його зі сторони банку було введено в оману шляхом надання йому недостовірних відомостей щодо наслідків укладення зазначеного договору поруки, проте суд відхиляє зазначені доводи позивача з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст. 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Суд відзначає, що у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230-233 Цивільного кодексу України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв`язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі ст. 230 Цивільного кодексу України може бути визнаний судом недійсним. Саме позивач як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 911/485/18.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін.

Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 Цивільного кодексу України.

Виходячи з чого, з наведених норм вбачається, що для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов`язання), вчиненого під дією обману необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію, а також наявність умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 913/312/17.

При цьому, позивачем не надано суду доказів наявності умислу зі сторони відповідача, істотності значення обставин, щодо яких мала місце омана та самого факту обману.

Посилання позивача на норми ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України судом також відхиляються, оскільки не стосуються спірних правовідносин (враховуючи предмет спору та обраний позивачем спосіб захисту).

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставини на які він посилався, як на підставу своїх вимог, у зв`язку з чим на підставі встановлених під час розгляду справи обставин, суд вважає заявлені позивачем вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Що стосується поданої відповідачем заяви про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, позовна давність не може бути застосована до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця Семенюка Василя Івановича відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 07.10.2019.

Суддя О.Г. Удалова