ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

07.10.2019 м.Дніпро Справа № 904/1938/15

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач),

суддів Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ТОП" на постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 18.07.2018 (постановлену суддею Владимиренко І.В.) у справі № 904/1938/15

Кредитори:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО-ТОП"

2. Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України"

3. Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві

4. Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області

Боржник: Публічне акціонерне товариство "АТП 13060"

в межах справи про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО-ТОП" подало апеляційну скаргу на постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 18.07.2018 про скасування оскаржуваної постанови та направлення справи для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивоване тим, що зі змістом оскаржуваної постанови скаржник ознайомився лише після ознайомлення з матеріалами справи на день подання апеляційної скарги арбітражним керуючим не отримано направлену йому Господарським судом Вінницької області оскаржувану ухвалу.

Стаття 129 Конституції України визначає одними з основних засад судочинства законність та забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Таким чином, звернення до суду здійснюється у формі, порядку, випадках та особами, передбаченими процесуальним законом. Звернення у справах інших осіб у всіх випадках, а учасників процесу - поза випадками, передбаченими процесуальним законом, розгляду судами не підлягають.

Відповідно до статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Із наявних матеріалів справи слідує, що оскаржувану в апеляційному порядку постанову місцевого господарського суду у справі № 904/1938/15 було постановлено 18.07.2018 (повний текст складено 19.07.2018).

Таким чином, останнім днем строку, встановленого для апеляційного оскарження даної постанови, з урахуванням приписів статті 256 ГПК України, є 08.08.2018.

Втім, апеляційну скаргу, на вказане судове рішення, ТОВ "АГРО-ТОП" подано через канцелярію Господарського суду Дніпропетровської області лише 23.09.2019, тобто зі значним пропуском процесуального строку встановленого на апеляційне оскарження (понад 1 рік).

Водночас імперативною нормою частини 2 статті 261 ГПК України встановлено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

У цій нормі врегульовано порядок вчинення процесуальної дії судом апеляційної інстанції, а саме, відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами, поданими з порушенням строку.

Відтак, встановивши відсутність винятків, визначених у пунктах 1, 2 частини 2 статті 261 ГПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційну скаргу подано після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, незалежно від поважності причин пропуску строку скаржником на апеляційне оскарження (аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.11.2018 у справі № 54/239).

Зазначений у частині 2 статті 261 ГПК України річний строк є присічним і не застосовується лише у двох випадках, вказаних у тій же нормі.

Відтак, у разі подання скарги із пропуском строку визначеного частиною 2 статті 261 ГПК України скаржник має довести наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню із скаргою на дане судове рішення, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків звернення зі скаргою.

Як зазначено вище, в обґрунтування клопотання про поновлення пропуску строку на апеляційне оскарження скаржник зазначає, що зі змістом оскаржуваної постанови скаржник ознайомився лише після ознайомлення з матеріалами справи на день подання апеляційної скарги, копію оскаржуваної постанови він не отримував.

Разом з тим, наведені скаржником обставини не є у розумінні статті 261 ГПК України обставинами, які надавали б йому право звернення із апеляційною скаргою на судове рішення зі спливом 1 року з дня складання повного тексту рішення (постанови).

Так, як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "АГРО-ТОП" є ініціюючим кредитором у справі, також скаржник подавав суду документи та брав участь у судових засіданнях, в тому числі, 18.07.2018 скаржник брав участь в судовому засіданні при оголошенні оскаржуваної постанови (її вступної та резолютивної частини), через свого уповноваженого представника (Дробот Д.М. дов. № б/н від 04.07.2018), а також особисто отримував процесуальні документи суду, про що в справі наявні рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень та відповідні відмітки про отримання процесуальних документів нарочно.

Крім того відповідно до статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 18.07.2018 у справі № 904/1938/15 було оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень 23.07.2018 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/75371859), а тому скаржник не був позбавлений можливості ознайомитись із оскаржуваним судовим рішенням в електронній формі.

Отже сукупність наведених вище обставин переконливо свідчить, що своєчасне звернення зі скаргою залежало виключно від волі скаржника.

Згідно із частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення від 26.04.2007 у справі "Олександр Шевченко проти України" та від 14.10.2007 р. у справі "Трух проти України").

На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Богонос проти Росії" від 05.02.2004).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень ("що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності").

У пункті 41 рішення від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. de Rada Cavanilles v. Spain, рішення від 28.10.1998, Reports 1998 -VIII, с. 3255, § 45, Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21.12.2010).

Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (Diya 97 v. Ukraine, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21.10.2010).

Оскільки скаржник не довів існування обставин, які за своїм характером можуть вважатися особливими чи непереборними, що зумовили пропуск процесуального строку на апеляційне оскарження та об`єктивно свідчили про неможливість своєчасного звернення з апеляційною скаргою, відтак як наслідок виправдовували б втручання у принцип правової визначеності, відповідно, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відмову ТОВ "АГРО-ТОП" у відкритті апеляційного провадження.

У відповідності до ч. 4 ст. 261 ГПК України копія ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статтею 242 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія апеляційної скарги залишається в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 234, 261 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "АГРО-ТОП" у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ "АГРО-ТОП" на постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 18.07.2018 у справі № 904/1938/15.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Порядок і строки її оскарження передбачено ст.286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Додаток (на адресу апелянта):

апеляційна скарга з додатками, всього на 18 аркушах.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Ю.Б. Парусніков