ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2019 р. Справа№ 910/1970/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2019 у справі № 910/1970/19 (суддя Пукшин Л.Г., м. Київ)

за позовом публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ", м. Добропілля, Донецька обл.

до акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 21 948,69 грн

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" (надалі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі-відповідач) про стягнення 21 948,69 грн. вартості недостачі вантажу (вугілля), що перевозився у вагонах №56558182, №62199765 згідно залізничної накладної № 51905982.

Позивач в обґрунтуванні позову посилався на залізничну накладну № 51905982, комерційний акт №450003/216/135 від 24.09.2018 та статті 110, 113, 114, 115, 129 Статуту залізниць України (далі - Статут).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.04.2019 у справі № 910/1970/19 (суддя Пукшин Л.Г., м. Київ) позов задоволено повністю, стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" збитки у вигляді недостачі у розмірі 21 948,69 грн та судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.

Судове рішення мотивовано доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог щодо незбереження Залізницею вантажу під час перевезення, а тому наявні правові підстави для задоволення позовних вимог. При цьому, судом здійснено перевірку наданого Товариством розрахунку вартості нестачі вантажу, визнано його вірним та обґрунтованим.

Не погодившись із вказаним рішенням, публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись, при цьому на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, а тому неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про доведеність позивачем вартості втраченого вантажу; судом не встановлено всіх елементів складу правопорушення необхідних для покладання на відповідача відповідальності у вигляді стягнення збитків; судом неправильно застосовано приписи ст. 623 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) та ч.1 ст. 224, 225 Господарського кодексу України (ГК України).

Виходячи із приписів ч. 13 ст. 8 ГПК України, ст. 270 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2019, відкрито апеляційне провадження у справі № 910/1970/19, розгляд апеляційної скарги публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2019 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Разіна Т.І., судді Михальська Ю.Б., Чорна Л.В.).

У зв`язку із перебуванням суддів Михальської Ю.Б., Чорної Л.В. у відпустці, склад колегії суддів було змінено та ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2019, апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2019 у справі № 910/1970/19 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В..

Позивач не скористався своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу відповідача, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2019 у даній справі залишити без змін, виходячи із наступного.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 27 грудня 2017 року між ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" (Замовник) та ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" (Виконавець) був укладений договір №606-ПУ-ПТП, відповідно до якого Замовник зобов`язався передати (поставити) виконавцю вугілля для збагачення, оплатити послуги Виконавця, пов`язані із збагаченням вугілля та прийняти концентрат. Виконавець зобов`язався прийняти вугілля, провести його збагачення та передати (поставити) отриманий в результаті збагачення концентрат Замовнику, в строки та на умовах, обумовлених дійсним договором. Виконавець зобов`язався прийняти вугілля, провести його збагачення та передати (поставити) отриманий в результаті збагачення концентрат Замовнику, в строки та на умовах, обумовлених дійсним договором.

Відповідно до пункту 1.1.3 договору поставка вугільного концентрату здійснюється, зокрема, на залізничну станцію Бурштин Львівської залізниці ПАТ "Українська залізниця".

Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" (вантажовідправником) на адресу Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" (вантажоодержувача) зі станції відправлення Добропілля Донецької залізниці на станцію Бурштин Львівської залізниці відправлено вантаж - вугілля кам`яне (вологе) Г(Г2) (0-100), вантаж маркований вздовж вагону однією повздовжньою борозною, за залізничною накладною № 51905982 від 21.09.2018, зокрема, у вагонах №56558182 в кількості 68500 кг, №62199765 в кількості 69400 кг.

Відповідно до довідки Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" вартість 1 тони вугільної продукції, відвантаженої ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" (станція Добропілля Донецької залізниці) на адресу АТ "ДТЕК Західенерго" ВП "Бурштинська ТЕС" (станція Бурштин Львівської залізниці) у вагонах №56558182, №62199765 по накладній №51905982 становить 2 599,94 грн з ПДВ.

24 вересня 2018 року на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці був складений комерційний акт №450003/216/135, згідно з яким при контрольному переважуванні на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявлено недостачу вантажу: у вагоні №56558182 на 5350 кг, у вагоні № 62199765 на 5850 кг.

За розрахунком позивача, вартість недостачі, виявленої у вагоні № 56558182, з врахуванням 2% норми природної втрати та граничного розходження визначення маси, складає 10 347,76 грн та у вагоні № 62199765 - 11600,93 грн., разом 21 948,69 грн.

Причиною виникнення спору в даній справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення 21 948,69 грн. вартості недостачі вантажу (вугілля), що перевозився у вагонах № 56558182, 62199765 за накладною № 51905982.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, погоджується з висновком місцевого суду про задоволення позову та відхиляє доводи апеляційного оскарження відповідача, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 307 ГК України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом статті 307 ГК України та статті 909 ЦК України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до статті 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно із статтею 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 12 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до частини другої статті 23 Законом України "Про залізничний транспорт" за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Згідно із статтею 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі іншому підприємству згідно з Правилами видачі вантажів.

Статтею 113 Статуту передбачено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Згідно із статтею 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами складання актів.

Статтею 130 Статуту передбачено, що право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до статті 133 Статуту передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Так, пунктом 2 Правил заявлення та розгляду претензій (статті 130 - 137 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 р. № 334, встановлено, що згідно з статтею 133 Статуту передача права на пред`явлення претензій та позовів відправником одержувачу або одержувачем відправнику, а також відправником або одержувачем вищій організації засвідчується переуступним написом на відповідному документі (накладній, квитанції про приймання вантажу до перевезення, багажній квитанції) такого змісту: "Право на пред`явлення претензії та позову передано (найменування організації)". Переуступний напис засвідчується підписами керівника і головного (старшого) бухгалтера та печаткою підприємства.

Відтак, на підставі положень статті 133 Статуту залізниць України вантажоодержувач передав право пред`явлення позову за недостачу вантажу, відправленого залізничною накладною №51905982 від 21.09.2018 вантажовідправнику, що підтверджується належним чином оформленими та засвідченими переуступним підписом вантажоодержувача на відповідній залізничній накладній, оригінал якої міститься у матеріалах справи.

Частиною першою статті 31 Статуту передбачено, що залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Відповідно до пункту 28 Правил приймання вантажів до перевезення вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у тому числі захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Згідно із статтею 24 Статуту залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Відповідно до накладної № 51905982 від 21.09.2018 вантаж (вугілля кам`яне) завантажено відправником навалом та маркований повздовжньою лінією вздовж борту.

Пунктом 22 Правил видачі вантажів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 862/5083 передбачено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Як свідчать матеріали справи, 24.09.2018 на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці був складений комерційний акт №450003/216/135, згідно з яким при контрольному переважуванні на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах:

- у вагоні №56558182 виявилось брутто - 87050 кг, тара - 23900 кг, нетто - 63150 кг, що менше вантажного документу на 5350 кг. Над 1-2, 6-7 люками виявлене поглиблення довжиною 250-300 см, шириною 280 см, глибиною 60-70 см. Маркування в місці поглиблення порушене. Вагон в технічному відношенні справний. Двері, люки зачинені, течі вантажу немає;

- у вагоні № 62199765 виявилось брутто - 87050 кг, тара - 23500 кг, нетто - 63550 кг, що менше вантажного документу на 5850 кг. Над 1 люком виявлене поглиблення довжиною 170 см, шириною 280 см, глибиною 60 см., над 6-7 люками - поглиблення довжиною 300 см, шириною 280 см, глибиною 60-70 см. В місці поглиблення маркування відсутнє. Вагон в технічному відношенні справний. Люки зачинені, течі вантажу немає. На станції призначення в розділі Є зроблений запис про те, що при переважуванні вагону різниці проти цього акту не виявлено. До номеру акту доданий індекс /135.

Зазначений комерційний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855, а тому визнається належним та допустимим доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу, та недостачі вантажу, який перевозився у вагонах № 56558182 та № 62199765.

Доказів заперечень відповідача щодо форми, порядку складання, змісту вказаного комерційного акту та посадових осіб, які його підписали, а також факту опротестування його з боку сторін відсутні.

Водночас, на станції відправлення вантаж був прийнятий до перевезення без зауважень, оскільки протилежного сторонами не доведено, а саме Залізницею не було зроблено будь-яких зауважень до стану вагонів № 62199765, №56558182 та вантажу і на проміжних станціях. Комерційний акт №450003/216/135 не містить відомостей про те, що вагони мають технічні несправності, які могли призвести до втрати вантажу.

Також Залізницею не доведено, що нестача вантажу виникла з незалежних від неї причин.

Отже, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що втрата під час перевезення є наслідком його незбереження, що свідчить про неналежне виконання зобов`язань за договором перевезення та є підставою для настання господарсько-правової відповідальності Залізниці.

Частиною третьою статті 314 ГК України передбачено, що за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, зокрема у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Відповідно до частини першої статті 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Матеріали справи містять довідку вантажовідправника - ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" та справки ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" №1/774 згідно яких вартість кам`яного вугілля Г(Г2)Р(0-100), що поставлялось згідно накладної № 51905982 від 21.09.2018, складає 2 599,94 грн. за тонну з ПДВ.

Оскільки вантажовідправник ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" не є власником вантажу, що був відправлений у вагонах №56558182, №62199765 по накладній №51905982, вартість вантажу була визначена на підставі довідки власника вантажу ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля". На підставі вказаної довідки була складена довідка відправника ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ", що узгоджується з положеннями ст. 115 Статуту залізниць України, згідно з якою вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу. Відповідно до пункту 2.7 Роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів заліницею" вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі- продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, иіну і вартість відправленого вантажу. підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної.

Отже, вартість вантажу, яка є базою для вирахування суми збитків, що підлягають відшкодуванню перевізником, позивачем доведена наявними в матеріалах справи документами, у зв`язку з чим заперечення відповідача в цій частині є необґрунтованими та відхиляються.

Між тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, для визначення розміру збитків не є обов`язковим надання доказів понесення витрат з оплати вантажу, оскільки документом, що підтверджує розмір збитків може бути в тому числі довідка про вартість вантажу. (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 916/4345/14)

Як вбачається із комерційного акту №450003/216/135 від 24.09.2018 та накладної № 51905982 від 21.09.2018 розмір недостачі кам`яного вугілля у вагоні №56558182 становить 5 350 кг, у вагоні № 62199765 - 5 850 кг.

За приписами частини другої статті 114 Статуту недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Пунктом 27 Правил видачі вантажу встановлені норми природної втрати та граничного розходження у визначенні маси. Так, зазначеним пунктом передбачено, що при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах, що відноситься до вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.

Таким чином, застосовуючи пункт 27 Правил видачі вантажів, перевіривши розрахунок позивача щодо розміру недостачі вантажу, оскільки вантаж перевозився у вологому стані, що підтверджується його характеристиками, наведеними у накладній (графа 20) суд апеляційної інстанції вважає його обґрунтованим та арифметично вірним, зокрема вартість недостачі у вагоні №56558182, з урахуванням норми природної втрати - 2%, складає 10 347,76 грн (3,98 т. х 2599,94 грн), у вагоні №62199765 - 11 600,93 грн (4,462 т х 2599,94 грн).

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю у розмірі 21 948,69 грн.

Аналогічна правова позиція щодо визначення/підтвердження розміру збитків викладена у постановах Верховного Суду від 24.07.2018 №910/22325/16, від 07.08.2018 №910/23346/16.

Поряд з цим, місцевим господарським судом вмотивовано відхилено доводи відповідача про відсутність належних документів на підтвердження оплати вантажоодержувачем вартості вугілля, яке було прийнято залізницею для перевезення, оскільки умовами договору №606-ПУ-ПТП від 27.12.2017, укладеного між ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" (Замовник) та ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ", визначено, що вантажоодержувач (замовник) не зобов`язаний оплачувати прийняте ним вугілля (концентрат), так як предметом договору є надання виконавцем (позивачем) вантажоодержувачу послуги зі збагачення вугілля, а не його купівля - продаж.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про доведеність позивачем вартості втраченого вантажу та не встановив всіх елементів складу правопорушення необхідних для покладання на Залізницю відповідальності у вигляді стягнення збитків, - не приймаються апеляційним господарським судом, оскільки спростовуються викладеними у даній постанові правовими висновками.

Усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Крім того, слід зазначити, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03, від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Колегія вважає, що у зазначеному питанні слід керуватися принципом "обґрунтованої достатності" визначених судом мотивів та підстав прийняття відповідного рішення. Проаналізувавши текст оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про вмотивованість судового рішення, враховуючи, що доводи та аргументи сторін були почуті, судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується його рішення, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії "Львівська залізниця".

Керуючисьст.ст. 8, 74, 129, 267-270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу, Північний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2019 у справі № 910/1970/19 залишити без змін.

3. Повернути матеріали справи № 910/1970/19 до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко