ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2019 р. Справа№ 910/9522/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу б/н від 22.08.2019 (вх. №09.1-04.1/6908/19 від 04.09.2019) Товариства з обмеженою відповідальністю «Крок-Укрзалізбуд» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.08.2019 про забезпечення позову

у справі №910/9522/19 (суддя Марченко О.В.)

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Крок-Укрзалізбуд»

про стягнення 58 451 762,05 грн

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явились

від відповідача: Палієнко О.А., адвокат ордер АА №1007525 від 07.10.2019

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Крок-Укрзалізбуд» 58 451 762,05 грн дивідендів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.07.2019 вжито заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства у сумі 58 451 762,05 грн., що знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 в ФГУ АТ "Ощідбанк" м. Київ, МФО 322669.

12.08.2019 позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій ОСОБА_1 просить вжити заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на належні Товариству грошові кошти, що обліковуються на банківських рахунках, а саме: п/р НОМЕР_1 в ФГУ АТ "Ощадбанк", МФО 322669; п/р НОМЕР_2 в ПАТ "Креді Агриколь Банк", МФО 300614; п/р НОМЕР_3 в Чернігівське РУ ПАТ "Приватбанк", МФО 353586; п/р НОМЕР_4 в АТ "Райффайзен Банк Аваль", МФО 380805, та на будь-яких інших виявлених рахунках, у межах розміру позовних вимог у сумі 58 451 762,05 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.08.2019 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти товариства з обмеженою відповідальністю "Крок-Укрзалізбуд" у сумі 58 451 762 грн 05 коп., що знаходяться на банківських рахунках: п/р НОМЕР_1 в ФГУ АТ "Ощадбанк", МФО 322669; п/р НОМЕР_2 в ПАТ "Креді Агриколь Банк", МФО 300614; п/р НОМЕР_3 в Чернігівське РУ ПАТ "Приватбанк", МФО 353586; п/р НОМЕР_4 в АТ "Райффайзен Банк Аваль", МФО 380805, а також обліковуються на будь-якому рахунку, виявленому державним виконавцем під час виконання даної ухвали.

Не погодившись з даною ухвалою суду, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Крок-Укрзалізбуд», 22.08.2019 звернувся з апеляційною скаргою б/н від 22.08.2019 (вх. №09.1-04.1/6908/19 від 04.09.2019), просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.08.2019 у справі №910/9522/19 скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала прийнята місцевим господарським судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, за відсутності належних та допустимих доказів. Так, апелянт стверджує, що наявність виконавчого провадження щодо відповідача не доводить наявність підстав для застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на кошти ТОВ «Крок-Укрзалізбуд». Крім того, вказує на те, що при постановленні оскаржуваної ухвали місцевим господарським судом не було враховано того, що обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повного припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання. Зокрема, за твердженнями апелянта, застосування заходу забезпечення фактично призвели до повного припинення фінансово-господарської діяльності відповідача; неможливості здійснення розрахунків з контрагентами, виплат заробітної плати, податкових платежів.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2019 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою б/н від 22.08.2019 (вх. №09.1-04.1/6908/19 від 04.09.2019) Товариства з обмеженою відповідальністю «Крок-Укрзалізбуд» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.08.2019 у справі №910/9522/19. Позивачу встановлено процесуальний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а сторонам - заяв, клопотань, пояснень протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження, але не пізніше 01.10.2019. Розгляд справи призначено на 07.10.2019.

Представники позивача в судове засідання не з`явились. Позивач повідомлений про час розгляду справи у встановлений нормами чинного процесуального закону спосіб. Однак, рекомендований конверт на ім`я ОСОБА_1 повернутий відділенням поштового зв`язку з відміткою: «за закінченням строку зберігання».

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто, повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідно до ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Ухвала Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2019 оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень 11.09.2019 (http://www.reyestr.court.gov.ua), а тому усі учасники справи мали змогу ознайомитися з текстом цієї ухвали.

Разом із тим, право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за свою природою потребує регулювання державною. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Крім того, колегія суддів зауважує, що згідно правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Отже позивач не була позбавлена об`єктивної можливості дізнатися про відомий їй судовий розгляд спору, користуючись засобами поштового зв`язку, відкритим безоплатним цілодобовим доступом до Єдиного державного реєстру судових рішень тощо, однак наданим їй процесуальними правами не скористалась.

При цьому, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні 07.10.2019 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.08.2019 скасувати, в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову.

Згідно ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Предметом позову у даній справі є вимога ОСОБА_1 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Крок-Укрзалізбуд» 58 451 762,05 грн дивідендів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що загальними зборами учасників ТОВ «Крок-Укрзалізбуд» прийнято рішення, оформлене протоколом № 3/2017 від 31.10.2017, про частковий розподіл чистого прибутку товариства шляхом виплати дивідендів його засновникам, зокрема, ОСОБА_1 в сумі 60 451 762,05 грн - грошовими коштами на особовий рахунок. Виплату дивідендів вирішено провести в строк з 31.10.2017 по 31.12.2017 за вирахуванням податків і зборів, у сумі 2 000 000 грн; інші кошти - виплатити поступово у 2018 році по мірі надходження коштів на рахунок товариства. Оскільки нараховані дивіденди виплачені товариством частково, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом про стягнення вищенаведеної суми коштів.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, місцевий господарський суд з посиланням на приписи ст. ст. 136, 137 ГПК України, виходив з того, що заходи забезпечення позову про накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах суми позовних вимог нерозривно пов`язані з предметом позову та спрямовані на запобігання можливості утруднення або неможливості виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Аналіз вищенаведених норм процесуального закону дає підстави для висновку, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Судова колегія вважає за необхідне зауважити, що при вирішенні питання про забезпечення позову підлягають оцінці доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення через, зокрема, зникнення, зменшення за кількістю або погіршення за якістю майна (грошових коштів) тощо на момент виконання рішення.

Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Натомість, інша сторона, щодо якої заявник просить вжити заходи забезпечення, за загальними принципами господарського судочинства, повинна довести суду відсутність обставин, які можуть свідчити про імовірність невиконання судового рішення у разі задоволення позову.

Так, матеріалами справи підтверджується, що позивач в обґрунтування необхідності застосування заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти відповідача, посилається на наявність обставин які можуть призвести до ускладнення або невиконання рішення суду, а саме у провадженні Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Тататрченко В.Г. перебуває на виконанні виконавчий документ про стягнення з ТОВ «Крок-Укрзалізбуд» боргу; в день відкриття виконавчого провадження, без необхідності в отриманні інформації за запитами щодо відкритих рахунків Товариства та наявних на них коштів приватним виконавцем Татарченком В.Г. було стягнуто з рахунку Товариства в АТ «Креді Агріколь Банк» грошові кошти у сумі 2 985 147,53 грн; генеральним директором товариства здійснюються дії на виведення грошових коштів та майна ТОВ «Крок-Укрзалізбуд».

Так, згідно відомостей автоматизованої системи виконавчих проваджень, Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Тататрченко В.Г. відкрито виконавче провадження № 59695457 за яким боржником значиться ТОВ «Крок-Укрзалізбуд». Тобто у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду має місце наявність обставин щодо зменшення активів відповідача та, відповідно, навність сумнівів щодо належного виконання рішення суду у випадку задоволення позову про стягнення 58 451 762,05 грн.

При цьому, відповідач, звертаючись з даною апеляційною скаргою, належними і допустимими доказами в контексті приписів ст. ст. 76, 77 ГПК України не спростував підстав для накладення арешту на грошові кошти ТОВ «Крок-Укрзалізбуд» на відкритих ним рахунках в банківських установах в межах оспорюваної суми, не посилається та не надає належних доказів про наявність у нього достатньої кількості грошових коштів, необхідних для виконання рішення суду, у разі задоволення позову; про наявність іншого майна (із конкретизацією переліку та вартості), яке є достатнім для задоволення вимог позивача у разі звернення стягнення на майно.

Також, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що посилаючись на повне припинення господарської діяльності товариства, неможливості здійснення виплат заробітної плати та здійснення податкових платежів, у зв`язку із накладенням арешту на грошові кошти, відповідач, в порядку ст. 74 ГПК України, жодними належними засобами доказування не довів вказаних обставин.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що відповідачем в суді апеляційної інстанції не було спростовано висновків Господарського суду міста Києва про існування підстав для накладення арешту на грошові кошти ТОВ «Крок-Укрзалізбуд» на рахунках в банківських установах в межах суми, про стягнення якої подано позов. За встановленого, доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали в розумінні приписів ст. 280 ГПК України.

Водночас, апеляційна інстанція враховує, що судове рішення має бути реалізованим, позаяк це рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2012 від 13.12.2012)

Рішення суду безумовно має бути виконаним і його невиконання загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 11-рп/2012 від 25.04.2012).

Складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції, є виконання рішення господарського суду. Право на суд було б ілюзорним, якби судові рішення залишалися не виконуваними. Зокрема, у рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хорнсбі проти Греції" зазначено, що "право на суд" було б ілюзорним, якби правова система договірних держав допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалось б на шкоду одній з сторін.

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Приймаючи до уваги встановлене існування загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову, судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, ухвала Господарського суду міста Києва від 12.08.2019, відповідає загальним вимогам, встановленим статтями 136, 137, 234 ГПК України, а тому правових підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Крок-Укрзалізбуд» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.08.2019 підлягає залишенню без задоволення.

Судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (відповідача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 253-255, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Крок-Укрзалізбуд» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.08.2019 у справі №910/9522/19 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.08.2019 у справі №910/9522/19 залишити без змін.

3. Матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 12.08.2019 у справі №910/9522/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст.ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко

Повний текст постанови складено 08.10.2019