РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.10.2019Справа № 910/11947/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Нечая О.В., при секретарі судового засідання Грузькому Ю.О., розглянувши у загальному позовному провадженні справу № 910/11947/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Шіппінг"

(87510, Донецька обл., місто Маріуполь, вул. Ширшова, будинок 6А; ідентифікаційний код: 31158623)

до Акціонерного товариства "Укргазвидобування"

(04053, м. Київ, вул. Кудрявська, будинок 26/28; ідентифікаційний код: 30019775)

за участю третіх осіб: 1. Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь"; 2. Товарної біржі "Українська енергетична біржа"

про відшкодування збитків, стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, ціна позову 5 035 109,49 грн,-

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Беляєв А.П., довіреність № 13/18 від 01.01.19;

від відповідача: Малярчук Ю.Б., довіреність № 2-468д від 28.12.18;

від третьої особи-1: не з`явився;

від третьої особи-2: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У вересні 2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Шіппінг" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про відшкодування збитків, стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, ціна позову 5 035 109,49 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані простроченням виконання боржником грошового зобов`язання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2018 у справі № 910/11947/18 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Шіппінг" задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Шіппінг" 72 732,29 грн збитків, 2 708 533,72 грн штрафу, 41 718,99 грн витрат по оплаті судового збору, 8 433,50 грн витрат по оплаті послуг адвоката. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2019 апеляційну скаргу ТОВ "Метінвест-Шіппінг" залишено без задоволення. Апеляційну скаргу АТ "Укргазвидобування" задоволено частково. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2018 у справі № 910/11947/18 скасовано частково, позов ТОВ "Метінвест-Шіппінг" задоволено частково. Стягнуто з АТ "Укргазвидобування" на користь ТОВ "Метінвест-Шіппінг" 2 708 533,72 грн штрафу, 40 628,05 грн витрат по оплаті судового збору, 8 433,50 грн витрат по оплаті послуг адвоката. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Стягнуто з ТОВ "Метінвест-Шіппінг" на користь АТ "Укргазвидобування" 1636,47 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Постановою Верховного Суду від 12.06.2019 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Шіппінг" № 09 від 22.03.2019 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2019 та на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2018 у справі № 910/11947/18 задоволено частково, постанова Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2018 у справі № 910/11947/18 скасовані, а справа № 910/11947/18 передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2019, справу № 910/11947/18 передано для розгляду судді Нечаю О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.07.2019 прийнято справу № 910/11947/18 до свого провадження, розгляд справи № 910/11947/18 вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі № 910/11947/18 призначено на 31.07.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019, в порядку статей 120-121 Господарського процесуального кодексу України, було повідомлено сторін про те, що підготовче засідання, призначене на 31.07.2019 о 15:00 год., не відбудеться, у зв`язку з перебуванням судді Нечая О.В. у відпустці. Наступне підготовче засідання призначено на 14.08.2019.

18.07.2019 представником відповідача через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва було подано письмові пояснення.

13.08.2019 представником позивача через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва було подано письмові пояснення.

14.08.2019 представником позивача через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва було подано письмові пояснення та заява про подання доказів щодо понесення судових витрат протягом п`яти днів після прийняття судом рішення.

У судове засідання 14.08.2019 представники позивача та відповідача з`явились.

Представники третіх осіб у судове засідання 14.08.2019 не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 14.08.2019 суд на місці ухвалив продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів та оголосити перерву в підготовчому судовому засіданні до 11.09.2019.

10.09.2019 представником третьої особи - 1 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва було подано клопотання про розгляд справи без участі учасника справи.

10.09.2019 представником третьої особи - 2 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва було подано клопотання про розгляд справи без участі учасника справи.

У підготовче засідання 11.09.2019 представники позивача та відповідача з`явились.

Представники третіх осіб 1 та 2 у підготовче засідання 11.09.2019 не з`явились, про що повідомили суд відповідними клопотаннями, поданими через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва 10.09.2019.

У судовому засіданні 11.09.2019 суд на місці ухвалив оголосити перерву в підготовчому засіданні до 18.09.2019.

У судове засідання 18.09.2019 представники позивача та третіх осіб 1 та 2 не з`явились, про дачу, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Представник відповідача у судове засідання 18.09.2019 з`явився.

У підготовчому судовому засіданні 18.09.2019 присутнім представником відповідача надано усні пояснення щодо можливості закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Враховуючи, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд у судовому засіданні 18.09.2019 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 03.09.2019.

У судове засідання 03.10.2019 представник позивача з`явився, надав свої пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 03.10.2019 з`явився, надав пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечував.

Представники третіх осіб у судове засідання 03.10.2019 не з`явились, про місце та дату проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд,

ВСТАНОВИВ:

19.09.2017 між позивачем, як покупцем, та відповідачем, як продавцем, Товарною біржою "Українська енергетична біржа" укладено Договір купівлі-продажу нафтопродуктів на довгостроковій основі № БТД14/6620/пд-17 (далі - Договір).

Відповідно до п. п. 1.1, 2.1, 3.1.1 Договору його предметом є купівля-продаж дизельного палива (ДП-Л-Євро5-В0/ДП-3-Євро5-В0) власного виробництва відповідача в кількості 21840 т (+/-10% в опціоні продавця).

Вид, кількість, ціна, строк відвантаження та умови передачі нафтопродуктів визначаються у відповідних угодах до цього договору. Якість нафтопродуктів повинна відповідати вимогам ТУ та Державного стандарту, встановлених для даного виду нафтопродуктів. Нафтопродукти поставляються частинами згідно з угодами до даного договору протягом строку дії договору.

Строк дії Договору, відповідно до умов п. 11.1, встановлений з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018, але в будь-якому випадку до повного завершення виконання зобов`язань, що були розпочаті до вказаної дати на підставі укладених угод до даного Договору.

В якості забезпечення виконання покупцем зобов`язань за вищевказаним Договором між його сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 від 23 листопада 2017 (далі - Додаткова угода), за умовами якої позивач зобов`язався сплатити відповідачу гарантійне забезпечення виконання зобов`язань по вищевказаному договору у розмірі 5 % від загальної вартості нафтопродуктів, яке складає 2 103 055,08 грн.

Згідно з п. п. 3, 5 Додаткової угоди гарантійне забезпечення виконання зобов`язань по Договору залишається на рахунку продавця до моменту повного виконання умов Договору. У разі, якщо у покупця існує заборгованість по Договору, продавець має право погасити борг покупця за рахунок коштів гарантійного забезпечення виконання зобов`язань по Договору.

Крім того, на виконання умов Договору сторони уклали Угоду № БТД14/8386/03/пд-18 від 22.02.2018, за умовами якої погодили поставку у березні 2018 року 1680 т дизельного палива, у тому числі 840 т - протягом 1-15 березня 2018 року, інші 840 т - протягом 16-31 березня 2018.

Згідно з умовами п. п. 4, 6 Угоди № БТД14/8386/03/пд-18 від 22.02.2018 попередня загальна вартість нафтопродуктів становить 44 451 993,60 грн. з урахуванням ПДВ. Поставка нафтопродуктів здійснюється залізницею та/або автотранспортом на умовах EXW франко-завод Шебелинського відділення з переробки газового конденсату та нафти філії Управління з переробки газу та газового конденсату ПАТ "Укргазвидобування".

Приймання, транспортування нафтопродуктів здійснюється відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуск нафти і нафтопродуктів чи Інструкції з контролю якості нафти і нафтопродуктів (п. 3.10 Договору).

Відповідно до п. п. 6.1.4 Інструкції з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України № 271/121 від 04.06.2007, зареєстрованої Міністерством юстиції України 04.07.2007 за № 762/14092, перед прийманням нафти та/або нафтопродукту необхідно: відібрати точкові проби з транспортного засобу і скласти сукупну пробу у відповідності до вимог ДСТУ 4488 та розділу 4.2. цієї інструкції для проведення приймально-здавальних і контрольних випробувань; перевірити у пробах нафтопродуктів (візуально) наявність води і механічних домішок; зареєструвати відібрану сукупну пробу нафти та/або нафтопродукту в журналі реєстрації проб за формою № 3-НК і провести приймально-здавальні випробування; порівняти дані приймально-здавальних випробувань з даними паспорта якості вантажовідправника і, у разі відсутності розбіжностей, надати дозвіл на зливання нафти та/або нафтопродукту.

За умовами укладеного між позивачем та третьою особою - 1 Договору № 1102/17 від 20.11.2017, поставку нафтопродуктів передбачено здійснювати третій особі - 1.

Платіжними дорученнями № 000008708 від 15.09.2017, № 000012062 від 01.12.2017 підтверджується факт здійснення позивачем відповідачу попередньої оплати у розмірі 38 136 077,08 грн, а також гарантійного внеску в розмірі 2 103 055,08 грн.

На виконання умов згаданого Договору та угоди відповідач у березні 2018 відвантажив позивачу на станцію Сартана Донецької залізниці 1711,841т дизельного палива, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

З указаного обсягу 511,349 т дизельного палива, що надійшло у залізничних цистернах №№ 74951500, 74749805, 74734070, 74128075, 74132689, 74229006, 72303803, 73747875, 72768906 за накладними №№ 44065340, 44140101, 44132561, вказане паливо виявилися неналежної якості, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами відбору проб №№ 1 від 05.03.2018, 2 від 16.03.2018, паспортами якості №№ 367/18КР, 368/18КР, 369/18КР від 09.032018, 429/18КР, 432/18КР, 434/18КР від 19.03.2018 та не заперечується відповідачем.

Листом № 03-18-01 від 27.03.2018 позивач повідомив відповідача про відмову від Договору у зв`язку з істотним порушенням умов Договору щодо якості поставленого товару, просив останнього повернути йому суму гарантійного забезпечення та попередньої оплати за непоставлений товар.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, беручи до уваги зміст постанови Верховного Суду від 12.06.2019 у даній справі, суд дійшов висновку про наступне.

Щодо відмови позивача від Договору у зв`язку з істотним порушенням його умов щодо якості поставленого товару та повернення гарантійного забезпечення в розмірі 2 103 055,08 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ч. ч. 1, 3 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Аналогічні положення викладені у статті 180 Господарського кодексу України, а саме, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Разом з тим, за частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (зокрема, виявлення недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

З матеріалів справи вбачається, що порушення відповідачем умов Договору щодо якості товару стосувалося 511 т із загальної кількості закупівлі 21840 т (+/-10%) палива, що становить менше 2,5 % загального обсягу поставки.

Поясненнями сторін стверджується, що вказане порушення не було повторним або таким, що виявилося знову після його усунення.

Крім того, з пояснень відповідача, наявних у матеріалах справи листів вбачається, що після виявлення недоліків відповідач запропонував їх усунути шляхом заміни палива на якісне та запропонував відповідні строки, на які не погодився позивач.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що допущене відповідачем порушення Договору не мало характеру істотного, що виключає настання таких наслідків, як розірвання Договору та, відповідно, повернення відповідачем позивачу гарантійного забезпечення в розмірі 2 103 055,08 грн.

Щодо сплати штрафу за поставку неякісного товару в розмірі 2 708 533,72 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 269 Господарського кодексу України у разі поставки товарів неналежної якості покупець (одержувач) має право стягнути з виготовлювача (постачальника) штраф у розмірі, передбаченому ст. 231 цього Кодексу, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 2 ст. 231 ГК за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі 20% вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг).

Враховуючи встановлений факт поставки відповідачем позивачу 511,349 т палива неналежної якості, з урахуванням узгодженої сторонами ціни цього товару 26530,22 грн./т та 26459,52 грн./т, з відповідача на користь позивача відповідно до вимог статей 231, 269 ГК України вимоги про стягнення 2 708 533,72 грн. штрафу (178,448 т х 26530,22 грн. х 20%)+(332,901 т х 26459,52 грн. х 20%) є обґрунтованими.

Проте, матеріалами справи, а саме, банківськими виписками по особовому рахунку відповідача, підтверджується, що в ході розгляду даного спору, відповідачем було сплачено позивачу штраф за поставку неякісного товару в розмірі 2 708 533,72 грн.

Відповідно до Узагальнюючої податкової консультації щодо використання банківських виписок як первинних документів, затвердженої Наказом Державної податкової служби України 05.07.2012 N 583, первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

В свою чергу господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

З огляду на вищенаведене, надані відповідачем до позовної заяви банківські виписки по особовому рахунку відповідача, є первинними документами, а тому приймаються до уваги судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма завершення справи, зумовлене передбаченими законом обставинами, що повністю відкидають можливість судочинства.

Так, господарський суд закриває провадження у справі з підстав відсутності предмета спору, якщо наявними в матеріалах справи доказами підтверджується відсутність предмета спору, зокрема, у випадку припинення його існування, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

В даному випадку, предметом спору, є і, зокрема, стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за поставку неякісного товару в розмірі 2 708 533,72 грн. Вказана позовна вимога була фактично визнана відповідачем та виконана в повному обсязі, що підтверджується вищезазначеною первинною фінансовою документацією, що свідчить про те, що між сторонами в цій частині не залишилося неврегульованих питань.

З огляду на вищенаведене, провадження у справі № 910/11947/18 в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за поставку неякісного товару в розмірі 2 708 533,72 грн підлягає закриттю з підстав, визначених у ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних за несвоєчасне повернення 40 239 132,16 грн, сплачених за поставку продукції, з яких: 38 136 077,08 грн - передплата за поставку товару та 2 103 055,08 грн - сума гарантійного забезпечення, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі N 758/1303/15-ц.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі N 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі N 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При цьому, умовами Договору передбачено повернення попередньої оплати за поставку товару, однак строк її повернення не встановлений, а тому позивач зазначає, що для визначення періодів нарахування 3% річних має бути застосована стаття 530 Цивільного кодексу України.

Суд звертає увагу на те, що сторонами не заперечується факт повернення відповідачем позивачу попередньої оплати за не поставлений у березні 2018 року товар.

Так, за умовами статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач зазначає суду про те, що 27.03.2018 відповідачу було направлено вимогу про повернення 40 239 132,16 грн, сплачених за поставку продукції, з яких: 38 136 077,08 грн - передплата за поставку товару та 2 103 055,08 грн - сума гарантійного забезпечення.

Проте, вказана вимога, що прямо вбачається з аналізу її змісту та правової природи, є вимогою про односторонню відмову від договору, а відтак суд критично оцінює доводи позивача щодо настання початку періоду нарахування 3% річних через призму застосування до даних правовідносин положень статті 530 Цивільного кодексу України.

Крім того, варто звернути увагу на те, що позивачем не було надано суду доказів прострочення повернення указаної суми, а відтак вимоги позову в частині стягнення 150 788,40 грн. 3% річних з простроченої суми, обґрунтовані розірванням договору, суперечать встановленим обставинам і наявним доказам.

Щодо стягнення з відповідача збитків в розмірі 72 732,29 грн, суд зазначає наступне.

Позивач вказує на ту обставину, що у зв`язку з поставкою неякісного товару, необхідністю повідомлення відповідача про це, явки його представника для вирішення питань якості та на період очікування його розпорядження на повернення цього товару позивачем допущене понаднормативне використання вагонів та понесені витрати по оплаті за таке користування у розмірі 177 694,45 грн.

В подальшому, позивачем було здійснено перерахунок розміру понесених ним збитків та заявлено до стягнення з відповідача збитки в розмірі 72 732,29 грн, надано обґрунтований розрахунок вказаного розміру.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Визначення поняття збитків наводиться також у частині другій статті 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України), відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

Аналізуючи вищевказані положення чинного законодавства України, враховуючи те, що відповідачем не заперечується факт поставки неякісного палива, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, а також вина завдавача шкоди - відповідача.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін, відомостями плати за користування вагонами № № 20030723 від 20 березня 2018, 25030896 від 25 березня 2018, 29031015, 29031027 від 30 березня 2018, та очевидним є той факт, що позивачем не було б понесено додаткових витрат, якщо відповідачем було б поставлене паливо належної якості.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачем частково доведено суду належними та допустимими доказами порушення його прав та охоронюваних законом інтересів діями/бездіяльністю відповідача.

Одночасно, надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що згідно ч. 4 ст.11 Господарського процесуального України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положення означеної статті повністю узгоджуються з приписами ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Згідно з ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку що позивачем належними та допустимими доказами частково доведено обставини, покладені в основу позову, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір за розгляд справи, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Відтак, у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Крім того, 14.08.2019 представник позивача звернувся до суду із заявою про прийняття доказів здійснення позивачем додаткових відповідних судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Таке право надано стороні частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, а відтак, суд не розглядає наразі це питання до подання позивачем доказів здійснення відповідних судових витрат.

Керуючись статтями 129, 231, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі № 910/11947/18 в частині позовних вимог про стягнення з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Шіппінг" штрафу за поставку неякісного товару в розмірі 2 708 533,72 грн закрити.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, будинок 26/28; ідентифікаційний код: 30019775) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Шіппінг" (87510, Донецька обл., місто Маріуполь, вул. Ширшова, будинок 6А; ідентифікаційний код: 31158623) збитки в розмірі 72 732 (сімдесят дві тисячі сімсот тридцять дві) грн 29 коп.

4. В іншій частині в позові відмовити.

5. Стягнути з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, будинок 26/28; ідентифікаційний код: 30019775) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Шіппінг" (87510, Донецька обл., місто Маріуполь, вул. Ширшова, будинок 6А; ідентифікаційний код: 31158623) витрати по сплаті судового збору в розмірі 147 122 (сто сорок сім тисяч сто двадцять дві) грн 31 коп.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Шіппінг" (87510, Донецька обл., місто Маріуполь, вул. Ширшова, будинок 6А; ідентифікаційний код: 31158623) на користь Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, будинок 26/28; ідентифікаційний код: 30019775) витрати по сплаті судового збору в розмірі 34 671 (тридцять чотири тисячі шістсот сімдесят одна) грн 59 коп.

7. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 10.10.2019.

Суддя О.В. Нечай