ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2019 р. Справа№ 920/265/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Дідиченко М.А.

Пашкіної С.А.

секретар Ковальчук Р.Ю.

за участю

представників: позивача - не з`явився

відповідача - Саніч В.М.

третьої особи - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

на рішення Господарського суду Сумської області від 28.05.2019 р. (повний текст складено 30.05.2019 р.)

у справі № 920/265/19 (суддя - Котельницька В.Л.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

до Фізичної особи-підприємця Коваленка Віктора Олександровича

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_1

про стягнення 218558,49 грн

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" звернулося з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 218558,49 грн відшкодування матеріальної шкоди.

Позивач, посилаючись на норми статті 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування, що виплачена страхувальнику згідно із страховим актом № 00189267 від 26.05.2016 р.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 28.05.2019 р. у справі № 920/265/19 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на те, що відповідач, в силу положень Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.2015 р. № 115, є одночасно і надавачем послуг платної автостоянки, відтак несе відповідальність за транспортний засіб, який перебував на його зберіганні.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2019 р. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Смірнова Л.Г. Пашкіна С.А.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/1951/19 від 08.07.2019 р. у зв`язку з перебуванням судді Смірнової Л.Г. на лікарняному призначено повторний автоматизований розподіл справи № 920/265/19.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2019 р. апеляційну скаргу у справі № 920/265/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Пашкіна С.А., Дідиченко М.А.

Ухвалою Півнісного апеляційного господарського суду від 09.07.2019 р. було відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 19.09.2019 р.

У засідання суду, призначене на 19.09.2019 р., представники позивача та третьої особи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового розгляду, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Доказів поважності причин відсутності зазначених представників суду не надано.

Колегія суддів зазначає, що неявка у судове засідання вказаних представників не перешкоджає розгляду апеляційної скарги. Подальше відкладення може призвести до затягування розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об`єктивного розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

01.12.2015 р. між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Уніка" (далі - страховик) та ОСОБА_1 (далі - страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 019040/4600/0000057 (далі - договір).

За умовами вказаного договору страхувальником було застраховано транспортний засіб Шевролет, д.р.н. НОМЕР_1 .

17.03.2016 р. транспортний засіб Шевролет, д.р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 було передано Фізичній особі-підприємцю Коваленку Віктору Олександровичу для зберігання на платну охоронювану стоянку за адресою: м. Суми, вул . Кринична, 2.

Так, Фізична особа-підприємець Коваленко Віктор Олександрович здійснює підприємницьку діяльність, пов`язану з функціонуванням платних автомобільних стоянок, а саме - надає відповідні послуги на автомобільній стоянці, розташованій за адресою: м. Суми, вул. Кринична , 2.

18.03.2016 р. третьою особою було виявлено відсутність транспортного засобу за вказаною адресою, а 19.03.2016 р. за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом Сумським відділом поліції (м. Суми) ГУ НП в Сумській області було розпочате кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001375, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Згідно з листом слідчого відділу поліції ГУ НП в Сумській обл. № 3542/552019/СВ, станом на 21.02.2019 р., досудове слідство триває.

На виконання умов укладеного договору страхування ОСОБА_1 звернулась до позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу.

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту та умов договору страхування № 019040/4600/0000057, розмір страхового відшкодування склав 218558,49 грн, яке ПрАТ "СК "Уніка" було сплачено третій особі згідно з платіжним дорученням № 018492 та № 00189267 від 30.05.2016 р.

Позивач вважає, що оскільки він виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, тому в межах фактичних затрат до нього переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до абз. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Системний аналіз положень цього Закону дає підстави для висновку, що в момент укладення договору страхування майна страховик бере на себе зобов`язання відшкодовувати майнову шкоду, завдану майну страхувальника внаслідок настання страхових подій, тобто приймає на себе увесь обсяг фінансових ризиків щодо виплати суми відшкодування завданої шкоди застрахованому майну.

Як передбачено ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Згідно з ч. 2 ст. 224 ГК України під збитками розуміються втрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані доходи, які управнена сторона одержала б у разі неналежного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідач не заперечує, що він дійсно надає послуги платної автомобільної стоянки.

Разом з цим, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач надавав такі послуги саме ОСОБА_1 , оскільки відповідно до квитанцій про оплату послуг автомобільної стоянки за лютий та березень 2016 року отримувачем цих послуг є громадянин ОСОБА_3 , а не третя особа.

Також у матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази передачі третьою особою на зберігання відповідачу транспортного засобу, чи доказів, які б могли ідентифікувати факт передачі транспортного засобу - автомобіля Шевролет (д.р.н. НОМЕР_1 ), зокрема відповідний договір або вказівка у платіжних квитанціях про об`єкт передачі.

Наявність відкритого кримінального провадження за № 0001375 не доводить вини відповідача у спричиненні майнової шкоди третій особі.

Доводи скаржника про те, що відповідач в силу положень Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.2015 р. № 115, є одночасно і надавачем послуг платної автостоянки, і зберігачем ввірених йому транспортних засобів, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки поданими позивачем доказами не підтверджено факт існування відповідних правовідносин між відповідачем та ОСОБА_1 .

Отже позивачем не доведено належними і допустимими доказами наявності у діях (бездіяльності) відповідача усіх елементів складу цивільного правопорушення, в тому числі: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками, вини, а тому позовні вимоги є необґрунтованими.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 218558,49 грн відшкодування матеріальної шкоди є недоведеною належними доказами та такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як передбачено ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 79 ГПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аргументи, викладені в апеляційній скарзі, наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів, як необґрунтовані.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду Сумської області від 28.05.2019 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд необхідно покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 28.05.2019 р. у справі № 920/265/19 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання і розгляд апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 15.10.2019 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді М.А. Дідиченко

С.А. Пашкіна