ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2019 р. Справа №914/132/16

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Федорів Н.В.

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Танк Транс, б/н від 31.07.2019

на рішення Господарського суду Львівської області від 04.07.2019 (повний текст складено 15.07.2019, головуючий суддя Петрашко М.М., судді Сухович Ю.О., Трускавецький В.П.)

у справі № 914/132/16

за позовом Публічного акціонерного товариства Дельта Банк, м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Танк Транс, м. Городок Львівської області

за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ

про визнання недійсним одностороннього правочину заяви ТзОВ Танк Транс від 20.02.2015р. про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог

представники учасників процесу:

від позивача Бєлкін М.Л. адвокат (довіреність від 01.10.2019);

від відповідача Дудяк Р.А. адвокат (ордер від 03.09.2019);

від третьої особи не з`явились.

15.01.2016 на розгляд Господарського суду Львівської області поступила позовна заява Публічного акціонерного товариства Дельта Банк до Товариства з обмеженою відповідальністю Танк Транс, м. Городок Львівської області за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсним одностороннього правочину заяви ТОВ Танк Транс від 20.02.2015р. про часткове припинення зобов`язань щодо сплати ТОВ «Танк Транс» на користь АТ «Дельта Банк» суми заборгованості за нарахованими процентами за договором кредитної лінії №ВКЛ-20058880від 09.06.2011 у розмірі 154 088,22 євро (що за крос-курсом станом на 20 лютого 2015 року складає еквівалент 174 427,86 доларів США); припинення зобов`язань щодо сплати АТ «Дельта Банк» на користь ТОВ «Танк Транс» заборгованості на загальну суму 174 427,86 доларів США (що за крос-курсом станом на 20 лютого 2015 року складає еквівалент 154 088,22 євро) за договором банківського рахунку №002-15504-110412 від 11.04.2012 , укладеного між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 внаслідок зарахування зазначених зустрічних однорідних вимог (Т-1, а.с.6-8).

Позовні вимоги мотивовано тим, що заява відповідача про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог від 20.02.2015 суперечить закону, зокрема ст. ст. 517, 601 Цивільного кодексу України та ст. 203 Господарського кодексу України. Позивач вказує, що оскільки у даній справі зобов`язання сторін за кредитним договором та договором банківського рахунку підлягають виконанню у різних валютах євро та доларах США, то відповідно такі вимоги не можна вважати однорідними з огляду на те, що євро та долар США (хоч і є грошовими коштами) є різними валютами, які згідно з умовами вказаних договорів не є рівнозначними.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.07.2019 у справі №914/132/16 позовні вимоги задоволено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що оскільки зустрічні вимоги ТОВ «Танк Транс» і ПАТ «Дельта Банк» не є однорідними, відповідно до чого зарахування таких зустрічних вимог за відповідним одностороннім правочином не відповідає вимогам статті 601 Цивільного кодексу України, на підставі чого позовні вимоги визнано обґрунтованими. При цьому, місцевим господарським судом взято до уваги правову позицію викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі №914/3217/16.

Відповідач ТОВ «Танк Транс», не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення місцевим господарським судом прийнято з порушенням норм чинного законодавства та з неповним дослідженням матеріалів та обставин справи, а саме:

Скаржник посилається на порушення місцевим господарським судом положень ст. ст. 203, 509, 215, 512, 513, 514, 516, 517, 519, 526, 601 Цивільного кодексу України, ст. 203 Господарського кодексу України , ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Також, скаржник зазначає, що судом не взято до уваги п.26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012. Зокрема, скаржник наголосив на тому, що укладення договору відступлення права вимоги від 05.02.2015 між ТзОВ «Танк Транс» та ОСОБА_1 не призвело до виникнення грошового зобов`язання банку перед підприємством на суму коштів, розміщених на рахунку, а також на тому, що гроші (грошові кошти) є різновидом речей з родовими ознаками, які володіють такою здатністю як замінність; будучи замінними, гроші (грошові кошти) є однорідними, оскільки мають однакову правову природу і суть (зміст).

Відповідно до цього, просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити ПАТ «Дельта Банк» в задоволенні позову повністю.

Позивач ПАТ «Дельта Банк» у відзиві від 27.08.2019 заперечує доводи апеляційної скарги вказуючи на те, що укладення лише договору відступлення права вимоги від 05.02.2015 між ОСОБА_1 та ТОВ «Танк Транс» не призвело до виникнення грошового зобов`язання банку перед ТОВ «Танк Транс» на суму коштів, розміщених на рахунку. За умовами договору банківського рахунка банк відкрив на користь ОСОБА_1 поточний рахунок в доларах США. При цьому, слід взяти до уваги те, що поточні рахунки відкриваються на конкретну особу за умови надання відповідних документів , а можливості зміни власника рахунка Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління НБУкраїни від 12.11.2003 №492 не передбачено. Отже, вважає, що Банк був позбавлений можливості виконувати розпорядження ТОВ «Танк Транс» за поточним рахунком , власником якого є ОСОБА_1 , внаслідок чого у ТОВ «Танк Транс» не виникло грошових вимог до банку щодо коштів на рахунку, навіть не зважаючи на укладення між ними договору про відступлення права вимоги. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного суду України від 06.04.2016 у справі №910/8058/15-г (провадження №3-174гс16). Водночас у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 30.10.2018 по справі №914/3217/16 зазначено висновок про відсутність підстав для відступлення від таких висновків. Додатково позивач зазначає, що станом на 05.02.2015 (дата укладення договору про відступлення) жодних платіжних доручень або будь-яких інших розпоряджень щодо коштів на рахунку зі сторони ОСОБА_1 банку не було виставлено. Щодо посилання скаржника на постанови пленумів, то вказує, що вони носять рекомендаційний характер, а також те, що ні чинною, ані попередніми редакціями ГПК України, такі постанови пленумів не є обов`язковими для врахування судом, на відміну від правових висновків Верховного Суду. Відповідно до цього, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 09.07.2019 по даній справі без змін.

Третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у письмових поясненнях від 30.08.2019 №27-15050/19 зазначає, що повністю погоджується із доводами АТ «Дельта Банку», що оспорюваний правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог від 20.02.2015 не відповідає вимогам статті 601 Цивільного кодексу України та статті 203 Господарського кодексу України у зв`язку з чим є недійсним на підставі частини першої статті 215 Цивільного кодексу України. При цьому зазначає, що зустрічні вимоги ТОВ «Танк Транс» до АТ «Дельта Банк» не є однорідними, оскільки євро та долар США ( хоч і є грошовими коштами) є різними валютами, які згідно з умовами вказаних кредитного договору та договору банківського рахунку не є рівнозначними. Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі №914/3217/16. Крім цього звертає увагу суду на те, що у спірних правовідносинах, що виникли за заявою відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог від 20.02.2015, кошти, що обліковувалися на поточному рахунку ОСОБА_1 , повинні бути спрямовані для погашення існуючої заборгованості ТОВ «Танк Транс» за кредитним договором, за умовами якого кредит надавався товариству для здійснення та з метою ведення підприємницької (господарської) діяльності. Відтак, вважає, що спірний правочин суперечить вимогам п.7.7. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління НБУкраїни від 12.11.2013 №492 а також умовам Договору банківського рахунку, що відповідно на підставі ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання недійсним заяви ТОВ «Танк Транс» від 20.02.2015. Відповідно до цього рішення місцевого господарського суду просить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, відзивом та письмовими поясненнями, оцінивши зібрані докази, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія Західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення місцевого господарського суду нормам чинного матеріального та процесуального права, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного:

09.06.2011 АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Танк Транс» укладено договір кредитної лінії №ВКЛ-20058880 (Т-1, а.с.10-12), згідно п.1.1. якого кредитор зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового використання.

Згідно з п.п.1.1.1. п.1.1. ст. 1 кредитного договору вказано, що «надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами «траншами», а у сукупності «транші», на умовах, визначених цим договором, в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 500 000,00 євро зі сплатою за користування кредитом у розмірі 12% річних, в порядку, визначеному цим договором, та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 08 червня 2012 року на умовах визначених цим договором.

Додатковим договором №42 від 06 травня 2014 року сторони збільшили максимальний ліміт заборгованості до 36 333 314,10 євро з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 05 липня 2015 року.

З обставин справи вбачається, що 06.02.2015 ПАТ «Дельта Банк» відправив на адресу ТОВ «Танк Транс» претензію на суму 36 834 160,99 євро з яких: сума заборгованості за кредитом 36 333 314,10 євро; сума заборгованості за нарахованими процентами 430 027,17 євро, сума заборгованості за простроченим процентами до 31 дня 70 819,72 євро. (Т-1, а.с.61-63).

05.02.2015 ТОВ «Танк Транс», як новим кредитором, та ОСОБА_1 , як первісним кредитором, було укладено договір відступлення прав вимоги за договором банківського рахунку (Т-1, а.с.64-65).

З положень договору відступлення прав вимоги від 05.02.2015 вбачається, що первісний кредитор Горожанкін Анатолій Анатолієвич, відступає новому кредитору ТОВ «Танк Транс» право вимоги до боржника ПАТ «Дельта Банк» за договором банківського рахунку фізичної особи з випуском платіжної картки №002/15504-110412 від 11.04.2012 у розмірі 174427,86 доларів США.

Відступлення первісним кредитором прав вимоги та їх прийняття новим кредитором набирає чинності з дати укладення цього договору (п.2.2. договору).

20.02.2015 на виконання п.3.2. договору відступлення прав вимоги за договором банківського рахунку від 11.04.2012 №002/15504-110412, ТОВ «Танк Транс» як новий кредитор та ОСОБА_1 , як первісний кредитор, відправили боржнику ПАТ «Дельта Банк» - повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні, яке підписано обома сторонами (Т-1, а.с.66, 67).

Вказаною заявою відповідач заявив про часткове припинення зобов`язань щодо сплати ТОВ «Танк Транс» на користь АТ «Дельта Банк» суми заборгованості за нарахованими процентами за договором кредитної лінії №ВКЛ -20058880 від 09.06.2011 у розмірі 154 088,22 євро (що за крос-курсом станом на 20.02.2015 складає еквівалент 174 427,86 дол. США) та припинення зобов`язань щодо сплати АТ «Дельта Банк» на користь ТОВ «Танк Транс» заборгованості на загальну суму 174 427,86 дол. США (що за крос-курсом станом на 20 лютого 2015 року складає еквівалент 154 088,22 євро) за договором банківського рахунку №002-15504-110412 від 11.04.2012 укладеного між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , внаслідок зарахування зазначених зустрічних однорідних вимог.

ПАТ «Дельта Банк» у позовній заяві зазначає, що вимоги відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог не є однорідними і зарахування таких вимог за одностороннім правочином не відповідає статті 601 Цивільного кодексу України, з чим погодився суд першої інстанції.

02.03.2015 постановою правління НБ України №150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних , на підставі якої Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 прийнято рішення №51, яким розпочато процедуру виведення ПАТ «Дельта Банку» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 03.03.по 02.06.2015 року.

Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 08.04.2015 №71 строк здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» продовжено до 02.10.2015.

02.10.2015 на підставі постанови правління НБ України №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення №181 про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» з 05.10.2015.

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Згідно вимог ч.1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст. 513 Цивільного кодексу України).

Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав , якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено матеріалами справи 09.06.2011 АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Танк Транс» укладено договір кредитної лінії №ВКЛ-20058880 (Т-1, а.с.10-12).

05.02.2015 ОВ «Танк Транс» (новим кредитором) та ОСОБА_1 (первісним кредитором) укладено договір відступлення прав вимоги за договором банківського рахунку (Т-1, а.с.64-65), згідно з умов якого ОСОБА_1 . відступає новому кредитору ТОВ «Танк Транс» право вимоги до боржника ПАТ «Дельта Банк» за договором банківського рахунку фізичної особи з випуском платіжної картки №002/15504-110412 від 11.04.2012 у розмірі 174427,86 доларів США.

Відступлення первісним кредитором прав вимоги та їх прийняття новим кредитором набирає чинності з дати укладення цього договору (п.2.2. договору).

20.02.2015 ТОВ «Танк Транс» та ОСОБА_1 відправили боржнику ПАТ «Дельта Банк» - повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні (Т-1, а.с.66, 67) на виконання п.3.2. договору відступлення прав вимоги від 05.02.2015.

Згідно вимог ч.1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка (ч.1 ст. 1068 Цивільного кодексу України).

Стаття 1071 Цивільного кодексу України визначає перелік підстав списання грошових коштів з рахунка клієнта. Так, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

З аналізу наведених норм вбачається, що за договором банківського рахунка грошове зобов`язання банку перед клієнтом (власником рахунка) в межах коштів, розміщених на рахунку, може виникнути лише після направлення розпорядження клієнта на відповідну суму.

Таким чином, укладення 05.02.2015 договору відступлення права вимоги між ОСОБА_1 та ТОВ «Танк Транс» не призвело до виникнення грошового зобов`язання банку перед ТОВ «Танк Транс» на суму коштів, розміщених на рахунку.

За умовами договору банківського рахунка банк відкрив на користь ОСОБА_1 поточний рахунок в доларах США.

Згідно вимог п. 1.8. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління НБ України від 12.11.2003 №492 банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунка поточні рахунка. Поточний рахунок це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Виходячи із викладеного, судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду про те, що поточні рахунки відкриваються на конкретну особу за умови надання відповідних документів, а можливості зміни власника рахунка інструкцією не передбачено.

Отже, банк був позбавлений можливості виконувати розпорядження ТОВ «Танк Транс» за поточним рахунком, власником яких є ОСОБА_1 , внаслідок чого у ТОВ «Танк Транс» не виникло грошових вимог до банку щодо коштів на рахунку, навіть не зважаючи на укладення між ними договору про відступлення прав вимоги.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 у справі №910/8058/15-г (провадження №3-174гс16). При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 по справі №914/3217/16 зазначено висновок про відсутність підстав для відступлення від таких висновків).

Крім цього, позивач зазначає, що станом на 05.02.2015 (дата укладення договору відступлення) жодних платіжних доручень або будь-яких інших розпоряджень щодо коштів на рахунку зі сторони ОСОБА_1 банку не виставлялось. Даної обставини відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.

Вимогами ст. 601 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Статтею 602 Цивільного кодексу України встановлено, що не допускається зарахування зустрічних вимог: про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; про стягнення аліментів: щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом.

Відтак, враховуючи наведене, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів).

Частиною 2 ст. 184 Цивільного кодексу України річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою.

Як вірно зазначено місцевим господарським судом у даній справі зобов`язання сторін за договором кредитної лінії та договором банківського рахунку підлягають виконанню у різних валютах євро та доларах США відповідно, а тому такі вимоги не можна вважати однорідними з огляду на те, що євро та долар США, хоч і є грошовими коштами однак є різними валютами, які згідно з умовами вказаних договорів не є рівнозначними.

Відтак, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що оскільки зустрічні вимоги ТОВ «Танк Транс» і ПАТ «Дельта Банк» не є однорідними, зарахування таких зустрічних вимог за відповідним одностороннім правочином не відповідає статті 601 Цивільного кодексу України. Даний висновок підтверджується правовою позицією викладеною в постанові Великої палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі №914/3217/16.

Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 202 Цивільного кодексу України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках,встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом частин першої-третьої та п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній діяльності. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відтак, враховуючи наведене, судова колегія вважає, що припинення зобов`язань між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Танк Транс» шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви від 20.02.2015 суперечить вимогам закону, а саме ст. 601 Цивільного кодексу України та свідчить про недійсність такого одностороннього правочину на підставі частини першої статті 215 Цивільного кодексу України, оскільки зобов`язання ТОВ «Танк Транс» перед АТ «Дельта Банк» за кредитним договором не є однорідними, а також те, що зобов`язання за договором банківського рахунка взагалі не настало, у зв`язку з чим позовні вимоги правомірно визнано підставними та обґрунтованими.

Щодо посилань скаржника в апеляційній скарзі на постанови пленумів то слід врахувати те, що вони носять рекомендаційний характер, а також той факт, що ані за чинною, ані за попередніми редакціями Господарського процесуального кодексу України, такі постанови пленумів не є обов`язковими для врахування судом на відміну від правових висновків Верховного Суду (ч.5 ст. 236 ГПК України в редакції від 07.12.2017).

На підставі викладеного апеляційний суд відхиляє доводи скаржника, погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, суд, постановив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 04 липня 2019 року у справі №914/132/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку згідно ст.ст.287, 288 ГПК України.

Справу повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 11.10.2019

Головуючий суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.