ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/1986/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Васьковського О.В. головуючого, Вронської Г.О., Огородніка К.М.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Baltic International Bank" ("Балтік Інтернешнл Банк")

на ухвалу Господарського суду міста Києва (суддя Сівакова В.В.) від 11.03.2019

та постанову Північного апеляційного господарського суду (головуючий Ю.Б. Михальска, судді: І.М. Скрипка, А.І. Тищенко) від 20.06.2019

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спец-Інвест"

до Акціонерного товариства "Baltic International Bank" ("Балтік Інтернешнл Банк")

про припинення іпотеки за іпотечним договором та припинення записів про іпотеку та обтяження, внесених на підставі іпотечного договору.

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1 18.02.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Спец-Інвест" (далі Позивач) подало позовну заяву про:

- визнання припиненою іпотеки за Іпотечним договором від 15.08.2006, укладеним між Закритим акціонерним товариством "Спец-Інвест" (правонаступник Позивач) та Акціонерним товариством "Baltic International Bank" ("Балтік Інтернешнл Банк") (далі Відповідач), посвідченим державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Рябикіною А.А., зареєстрованим в реєстрі за № 9-3823 (далі Іпотечним договір);

- припинення обтяження, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під записом за реєстраційним номером 2018187 від 15.08.2006 про державну реєстрацію іпотеки нежилого будинку -адміністративного (літ. А) за адресою: місто Київ, вул. Нижньоюрківська, 81, що належить на праві власності Позивачу;

- припинення обтяження, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під записом за реєстраційним номером 2018116 від 15.08.2006 про обтяження нежилого будинку -адміністративного (літ. А) за адресою: місто Київ, вул. Нижньоюрківська, 81, що належить на праві власності Позивачу;

- припинення обтяження, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під записом за реєстраційним номером 2018882 від 15.08.2006 про державну реєстрацію іпотеки нежилого будинку -адміністративного (літ. Б) за адресою: місто Київ, вул. Нижньоюрківська, 81а, що належить на праві власності Позивачу;

- припинення обтяження, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під записом за реєстраційним номером 2018816 від 15.08.2006 про обтяження нежилого будинку -адміністративного (літ. Б) за адресою: місто Київ, вул. Нижньоюрківська, 81а, що належить на праві власності Позивачу;

1.2 Позовна заява мотивована безпідставністю вимог в отриманому Позивачем 21.01.2018 від Відповідача в повідомленні-вимозі за вих № 13-01/147 від 18.01.2018 щодо виконання Позивачем як майновим поручителем за Іпотечним договором порушеного боржником Sompex Impex Traiding LP (Сомпекс Імпекс Трайлдинг ЕлПі, зареєстроване на території Королівства Шотландія, м. Едінгбург), зобов'язання перед Відповідачем за кредитним договором № 13/42/06-305 від 14.08.2006 (далі Кредитний договір), в забезпечення виконання за яким був укладений Іпотечний договір та в іпотеку передане нерухоме майно (нежитлова будівля -адміністративна (літ. А) за адресою: місто Київ, вул. Нижньоюрківська, 81, та нежитлова будівля -адміністративна (літ. Б) за адресою: місто Київ, вул. Нижньоюрківська, 81а (далі Будівлі) з огляду на офіційне припинення з 03.08.2017 особи боржника за Кредитним договором - Sompex Impex Traiding LP, внаслідок чого є припиненими зобов'язання і іпотека за Іпотечним договором, відсутні підстави для існування записів про іпотеку та обтяження предмету іпотеки, а тому ці записи підлягають припиненню за рішенням суду.

1.3 06.03.2019 Позивач подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на Будівлі та заборонити Відповідачу, його представнику та Міністерству юстиції України, його територіальним органам, суб'єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним та приватним нотаріусам в розумінні Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вчиняти будь-які реєстраційні дії, спрямовані на внесення змін до відомостей про нерухоме майно Будівлі, у тому числі дії, спрямовані на заміну власника цього майна.

1.4 Заява мотивована:

- втратою Позивачем права власності на належне йому майно - предмет іпотеки (будівлі) через вчинення Відповідачем одностороннього правочину зі звернення стягнення на предмет іпотеки та вчинення державним реєстратором відповідних дій, попри припинення між сторонами кредитних та забезпечувальних відносин,

- існуванням у зв'язку з цим у цій справі спору щодо права Відповідача на звернення стягнення на предмет іпотеки Будівлі,

- реальною загрозою продажу майна Відповідачем третім особам у зв'язку із наявністю оголошень щодо продажу Будівель,

- ускладненням або унеможливленням внаслідок наведених обставин виконання рішення у цій справі та незабезпечення ефективного захисту та поновлення порушених прав та інтересів Позивача у разі невжиття забезпечувальних заходів з огляду на необхідність вчинення Позивачем додаткових дій, направлених на витребування Позивачем втраченої власності у третіх осіб.

2. Короткий зміст рішень судів

2.1 11.03.2019 Господарський суд міста Києва постановив ухвалу (залишену без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2019): частково задовольнити заяву Позивача, накласти арешт на Будівлі, а в іншій частині в задоволенні заяви відмовити.

2.2 Рішення судів мотивовані тим, що Позивач належними доказами довів причини звернення зі заявою про забезпечення позову, обраний Позивачем спосіб забезпечення у вигляді накладення арешту на Будівлі співвідноситься з предметом позову, а тому існує конкретний зв'язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, через що вжиття судом заходу до забезпечення позову у вигляді арешту спроможний забезпечити фактичне виконання рішення у цій справі, у разі задоволення позову. Відхилення вимог в частині заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії, спрямовані на внесення змін до відомостей про нерухоме майно, мотивовано накладенням арешту на будівлі, який полягає у забороні розпоряджатись ним з метою його збереження.

2.3 Погодившись із цими висновками, апеляційний суд додав, що згідно із заявою Позивача, поданою в порядку статті 237 ГПК України, про визнання недійсним одностороннього правочину Відповідача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності від 15.02.2019 до предмету спору включено питання дійсності правочину, за яким Відповідач отримав право власності на спірні об`єкти- Будівлі.

3. Встановлені судами обставини

3.1 В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Відповідачем та Закритим акціонерним товариством «Спец-Інвест» (правонаступником якого є Позивач) укладено Іпотечний договір, за умовами якого Відповідачу передано в іпотеку нерухоме майно Будівлі.

3.2 21.01.2018 Позивач отримав від Відповідача повідомлення-вимогу за №13-01/147 від 18.01.2018 щодо порушення боржником основного зобов`язання за Кредитним договором із вимогою про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги у позасудовому порядку, шляхом, зокрема:

- придбання Відповідачем права власності на предмет іпотеки; або

- продажу Відповідачем предмету іпотеки третім особам за визначеною Відповідачем вартістю (1 061 764,00 доларів США).

3.3 Власником предмету іпотеки Будівель, є Відповідач.

3.4 На спеціалізованому інтернет-ресурсі, присвяченому ринку нерухомості Києва, на сайті безкоштовних оголошень нерухомості розміщено оголошення щодо продажу предмету іпотеки - Будівель (підтверджується скріншотами оголошень, які додані до заяви).

3.5 Згідно з копією заяви про визнання недійсним правочину, пов`язаного із предметом спору, а саме одностороннього правочину Відповідача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності від 15.02.2019 до предмету спору включено питання дійсності правочину, за яким Відповідач отримав право власності на спірні об`єкти. Позивачем подано відповідну заяву в порядку статті 237 ГПК України.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги

4.1 19.07.2019 Відповідач подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.03.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2019 та винести нову, якою відмовити в задоволенні клопотання Позивача про забезпечення позову.

5. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

5.1 В оскаржуваних судових рішеннях не наведено мотивів, висновків та міркувань, з яких виходив суд, ухвалюючи рішення про забезпечення позову, зокрема щодо того, яким чином невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту може істотно ускладнити чи унеможливити рішення суду у випадку задоволення позову у цій справі, з огляду на те, що 15.02.2019 зареєстровано право власності Позивача на Будівлі, щодо яких накладений арешт, а 21.02.2019 суд першої інстанцій у цій справі постановив ухвалу про відмову у забезпеченні позову у цій справі з підстав недоведеності існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам Позивача до ухвалення рішення у цій справі, однак, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суд змінив свою позицію.

5.2 В оскаржуваних судових рішеннях відсутні будь-які належні та документальним чином підтверджені обґрунтування можливості відчуження Відповідачем Будівель, оскільки суди не надали оцінки роздруківкам скріншотів оголошень в мережі Інтернет щодо продажу Будівель в контексті можливого розміщення цих оголошень самим Позивачем задля штучного створення підстав для застосування заходів до забезпечення позову у цій справі.

5.3 Застосовані судом заходи забезпечення позову у цій справі у вигляді арешту Будівель не є співрозмірними із предметом спору, оскільки вимоги Позивача у цій справі мають немайновий характер, а апеляційний суд надав оцінку заяві Позивача, поданій лише 23.04.2019 після винесення місцевим судом оскаржуваної ухвали.

6. Позиція Позивача, викладена у відзиві на касаційну скаргу

6.1 Застосовані судом заходи забезпечення позову є співмірними із предметом позову з огляду на їх пов'язаність та необхідність забезпечення ефективного захисту та поновлення прав Позивача.

6.2 Обставини щодо наміру Відповідача розпорядитись предметами іпотеки та відчужити їх на користь третіх осіб та обставини вчинення Відповідачем одностороннього правочину щодо звернення стягнення на предмети іпотеки та здійснення реєстрації за ним права власності на Будівлі підтверджують обґрунтованість припущень, що невжиття заходів забезпечення позову може нівелювати можливість ефективного захисту та поновлення прав Позивача.

7. Позиція Верховного Суду та висновки щодо застосування норм права

Щодо співвідносності та адекватності заходу до забезпечення позову

7.1 Згідно зі статтею 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів тощо.

При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Суд звертається правової позиції, наведеної в пункті 15 постанови Верховного Суду від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, в пункті 14 постанови Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 915/870/18.

7.2 Крім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов'язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді арешту або заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Суд звертається до правової позиції, наведеної в пункті 15 постанови Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 915/870/18.

7.3 Поряд з викладеним, враховуючи що:

- Позивач хоча і звернувся із немайновою позовною вимогою про визнання припиненою іпотеку за Іпотечним договором та припинення зареєстрованих на користь Відповідача як іпотекодержателя обтяжень Будівель,

- а судове рішення у разі задоволення вимог у цій справі не вимагатиме примусового виконання,

- однак заперечувані Позивачем обтяження за змістом статті 589, частини 1 статті 590 Цивільного кодексу України, статей 12 (частина 1), 33 (частини 1, 3), 36, 37 (частини 1, 2) Закону України "Про іпотеку" передбачають право Відповідача як іпотекодержателя реалізувати відповідне право та задовольнити забезпечену іпотекою вимогу, у тому числі в позасудовому порядку, зокрема шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, правовою підставою для реєстрації якого є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, що і було вчинено Відповідачем через односторонній правочин щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності від 18.02.2019, який Позивач заперечив, звернувшись в порядку частини 3 статті 237 ГПК України із відповідною заявою (пункт 3.5);

Суд дійшов висновку, що в цьому випадку як підстава вжиття заходів забезпечення позову має досліджуватись, чи може невжиття таких заходів істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Суд у зв'язку з цим звертається до правової позиції, викладеної в постанові об'єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

7.4 У зв'язку із викладеним та враховуючи встановлені, зокрема апеляційним судом обставини реєстрації права власності на Будівлі за Відповідачем та існування заяви Позивача, поданої в порядку статті 237 ГПК України, про визнання недійсним одностороннього правочину Відповідача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності від 18.02.2019 (пункти 3.3, 3.5), Суд погоджується із висновками судів про існування підстав для застосування заходів до забезпечення позову у цій справі у вигляді накладення арешту на нерухоме майно Будівлі, право власності на яке зареєстроване за Відповідачем, з огляду на те, що предметом спору у цій справі за вимогами Позивача є право Відповідача як іпотекодержателя на Будівлі, а об'єктом захисту, відповідно право власності Позивача на це майно.

7.5 Суд також виходить з того, що заперечуючи в ході розгляду справи (у тому числі під час касаційного оскарження судових рішень про вжиття заходів до забезпечення позову у цій справі), Відповідач не спростував підстави для накладення арешту, а також відповідні висновки судів першої і апеляційної інстанцій та не зазначив, яким чином вжиття заходів до забезпечення позову у цій справі, які полягають у накладенні арешту на предмет забезпечення Будівлі, порушують його права, та не зазначив інших обставин, що в сукупності свідчать про можливість Позивача захистити свої права, за захистом яких він звернувся у цій справі, в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо позов буде задоволено, але згаданий захід забезпечення позову у цій справі не буде вжитий судом.

7.6 Дійшовши викладеного висновку та враховуючи висновки в пунктах 6.2, 6.3, Суд відхиляє протилежні аргументи скаржника (пункти 5.1 - 5.3) щодо реєстрації права власності на Будівлі за Позивачем 15.02.2019, недоведеності існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам Позивача до ухвалення рішення у цій справі, щодо відсутності в судових рішеннях обґрунтувань можливості відчуження Відповідачем Будівель, неспіврозмірності застосованих судом заходи забезпечення позову у цій справі у вигляді арешту Будівель.

7.7 Суд також відхиляє аргументи скаржника (пункт 5.3) про безпідставне врахування та надання апеляційним судом оцінки заяві Позивача про визнання недійсним правочину, поданій лише 23.04.2019 після винесення місцевим судом оскаржуваної ухвали, з огляду на те, що обставини реалізації Відповідачем наміру, оформленого повідомленням-вимогою за вих № 13-01/147 від 18.01.2018, а саме прав іпотекодержателя в позасудовому порядку відповідно до умов Іпотечного договору та статті 37 Закону України Про іпотеку", хоча і не були заявлені Позивачем в суді першої інстанції на момент ухвалення оскаржуваного рішення місцевим судом, однак мали місце на час ухвалення цього рішення, а тому не могли бути проігноровані апеляційним судом суто з формальних (процесуальних) підстав, оскільки у протилежному випадку такі дії апеляційного суду були б проявом з його боку надмірного формалізму.

Разом з тим, в аспекті зазначеного Суд вважає за доцільне звернутись до практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, п. 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява № 24003/07, п. 33, 08.12.2016).

Зважаючи на це, вирішуючи питання про існування підстав для застосування заходів до забезпечення позову, суд має враховувати як зміст заяви Позивача, так і визначені Позивачем позовні вимоги та їх підстави, уникаючи як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом.

7.8 Суд не бере до уваги аргументи скаржника (пункт 5.2), що судами не було встановлено особу, якою подано в мережі "Інтернет" оголошення про продаж Будівель, з огляду на встановлені апеляційним судом обставини вчинення Відповідачем одностороннього правочину щодо звернення стягнення на предмети іпотеки та здійснення реєстрації за ним права власності на Будівлі.

7.9 Таким чином висновки судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях про існування підстав для застосування заходів до забезпечення позову у цій справі у вигляді арешту Будівель зроблені відповідно до норм законодавства. У зв'язку з викладеним та з урахуванням положень пункту 1 частини 1 статті 308 та статті 309 ГПК України оскаржувані постанова апеляційного суду та ухвала місцевого суду підлягають залишенню без змін як законні та обґрунтовані.

7.10 У зв'язку із відмовою у задоволенні касаційної скарги судові витрати за подання касаційної скарги покладаються на Відповідача.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Baltic International Bank" ("Балтік Інтернешнл Банк") залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.03.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2019 у справі № 910/1986/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.В. Васьковський

Судді Г.О. Вронська

К.М. Огороднік