РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.10.2019Справа № 910/11059/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., розглянувши у спрощеному провадженні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Сокар Україна»

до Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атомкомплект» Державного підприємства Національна Атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення 24 800, 21 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Сокар Україна» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атомкомплект» Державного підприємства Національна Атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних у загальному розмірі 24 800, 21 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані простроченням відповідачем виконання зобов`язань за договором поставки № 53-129-01-17-00926 від 23.01.2017, що і стало підставою для звернення до суду позовом про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.2019 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив. Дана ухвала направлена сторонам по справі у встановленому порядку, яку сторони отримали, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

06.09.2019 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначає, що відповідачем належним чином виконанні умови договору поставки та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповіді на відзив позивачем надано не було.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

УСТАНОВИВ:

23.01.2017 між позивачем (покупець) та відповідачем (постачальник) було укладено договір поставки № 53-129-01-17-00926, за яким постачальник зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у Договорі, поставити дизельне паливо (Продукція) виробництва ВАТ «Мозирський НПЗ», ВАТ «НАФТАН», «ORLEN Lietuva», «Hellenic Petroleum S.A.» для потреб ВП «Запорізька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом», а покупець зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у Договорі, прийняти і оплатити продукцію (п. 1.1. Договору).

Найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціна і строк поставки зазначено в специфікаціях, які є невід`ємною частиною Договору (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору, сума Договору складає 2 584 483, 59 грн, у тому числі ПДВ 20 % - 430 747, 27 грн.

Ціна за кожну одиницю продукції встановлена в національній валюті України і зазначена в специфікаціях (п. 3.2. Договору).

Згідно п. 4.1. Договору, покупець сплачує вартість продукції за ціною, зазначеною в специфікаціях, в національній валюті України шляхом банківського переказу на поточний рахунок постачальника.

Оплата поставленої продукції за специфікаціями здійснюється покупцем за кожну партію, що поставляється, протягом 10 робочих днів від дати підписання акту приймання-передачі поставленої продукції (п. 4.2. Договору).

Відповідно до п. 6.1.1. Договору, покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість поставленої продукції.

Позивач в позовній заяві стверджує, що відповідач не виконав належним чином грошове зобов`язання в строки, визначені договором поставки, за актом приймання-передачі ТМЦ № 249/61 від 15.02.2017, у зв`язку з чим його заборгованість у період з 01.03.2017 по 20.03.2017 склала 1 267 798, 25 грн, на яку було у відповідності до ст. 625 ЦК України нараховано інфляційні втрати в сумі 22 820, 37 грн та 3 % річних у сумі 1979, 84 грн, що стало і підставою для звернення з даним позовом до суду.

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Сторони умовами договору, а саме п. 4.2. визначили, що оплата поставленої продукції за специфікаціями здійснюється покупцем за кожну партію, що поставляється, протягом 10 робочих днів від дати підписання акту приймання-передачі поставленої продукції.

Матеріалами справи підтверджується, що Акт приймання-передачі ТМЦ № 249/61 підписаний та скріплений печатками сторін 15.02.2017.

З урахуванням п. 4.2. договору останнім днем строку оплати поставленої продукції за вказаним актом є 01.03.2017.

Карткою-рахунком № 361 (даними бухгалтерського обліку позивача, відібраними за контрагентом - ВП «Атомкомплект» ДП «НАЕК «Енергоатом») за період січень 2010 - грудень 2018, долученою до матеріалів справи позивачем, підтверджується, що позивачу 01.03.2017 було перераховано 1 267 798, 25 грн. Факт перерахування вказаної суми і в строки, визначені договором поставки, також підтверджується доданою відповідачем роздруківкою з програми 1С, рух за Договором за період 01.01.2016 - 04.09.2019.

Також суд зазначає, що наданою позивачем випискою з його банківського рахунку від 20.03.2017, на яку позивач посилається як на доказ прострочення сплати відповідачем 1 267 798, 25 за актом приймання-передачі ТМЦ № 249/61 від 15.02.2017 підтверджується, що 20.03.2017 відповідачем було сплачено суму у розмірі 1 288 288 грн 01 коп. за поставку іншої партії продукції за договором.

Крім того, нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідний висновок Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладено в постанові від 05.07.2019 у справі № 905/600/18. Згідно вказаної практики Верховного суду інфляційні втрати нараховуються за повний місяць.

Частина 1 ст. 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються, ст. 77 ГПК України.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання, ст. 79 ГПК України.

Приписами ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд звертає увагу на те, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Позивачем не надано належних доказів на підтвердження заборгованості відповідача перед позивачем за порушення строку оплати поставленої продукції згідно договору поставки за актом приймання-передачі ТМЦ від 15.02.2017 № 249/61 на суму 1 267 798 грн 25 коп.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та трьох відсотків річних за порушення строку оплати поставленої продукції за вказаним актом є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У разі відмови у задоволенні позову витрати по сплаті судового збору за правилами ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

Вирішив:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Сокар Україна» до Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атомкомплект» Державного підприємства Національна Атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення 24 800, 21 грн - відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, покладаються на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Алєєва