СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"11" жовтня 2019 р. Справа № 905/1069/18

Суддя Білоусова Я.О.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Зернопоставка-М» (вх. №3065 Д/2) на ухвалу Господарського суду Донецької області від 10.09.2018 у справі № 905/1069/18 (прийняту у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Курило Г.Є., ухвалу підписано 10.09.2018)

за позовом Національного банку України, м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю Приватофис, м. Дніпро,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк Приватбанк, м.Київ,

про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року Національний банк України звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 11.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1069/18.

У вересні 2018 року до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" надійшов зустрічний позов до Національного банку України про визнання недійсним іпотечного договору №38 від 10.03.2009.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 10.09.2018 зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" повернуто заявнику, у зв`язку з пропущенням строку для подання до суду зустрічного позову.

07.11.2019 на адресу Східного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Зернопоставка-М» - особи, яка не брала участь у справі, але яка вважає, що суд першої інстанції вирішив питання про її права, на ухвалу Господарського суду Донецької області від 10.09.2018, відповідно до якої скаржник просить скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області від 10.09.2018 у справі № 905/1069/18 та передати зустрічну позовну заяву на розгляд суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, суддя-доповідач дійшов висновку про залишення її без руху, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до статті 14 Закону України Про судоустрій і статус суддів учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Розмір та порядок оплати судового збору за подання апеляційної скарги визначено Законом України Про судовий збір.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України Про судовий збір судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пп.7 п.2 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору з апеляційних скарг, що подаються на ухвали суду складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на 01.01.2019 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 1921,00 грн.

Таким чином, за подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду судовий збір повинен бути сплачений у розмірі 1921,00 грн. Однак, до апеляційної скарги взагалі не додано доказів сплати судового збору.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що заявником апеляційної скарги не було виконано вимоги п.2 ч.3 ст.258 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, згідно п.3 ч.3 ст.258 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги додаються докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Відповідно до ст.259 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подає апеляційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

Проте, як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, до скарги взагалі не додано доказів направлення учасникам справи копії апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що заявником апеляційної скарги не було виконано вимоги п.3 ч.3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.

Тобто, перебіг строку на оскарження в апеляційному порядку судового рішення визначено в законодавчому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що повний текст ухвали Господарського суду Донецької області від 10.09.2018 у справі № 905/1069/18 було складено 10.09.2018. Тобто, враховуючи вищевикладене, строк на апеляційне оскарження зазначеної ухвали, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України, сплив 20.09.2018.

ТОВ Зернопоставка-М звернулось до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, відповідно до дати на експрес накладній на поштовому конверті, 26.09.2019, тобто більш ніж через рік після закінчення строку, встановленого для її подання. В тексті апеляційної скарги міститься прохання поновити пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Донецької області від 10.09.2018 у справі №905/1069/18 без наведення жодних причин пропуску цього строку та подання відповідних доказів.

Відповідно до ч.1 ст.119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення

З правового контексту наведеної норми вбачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має визначити, з якої поважної причини такий строк було порушено скаржником, та чи підлягає він відновленню.

Поважними визнаються такі обставини, що є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій.

При цьому, Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Розглянувши клопотання скаржника про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду у даній справі, суддя-доповідач визнає, що поважність причин пропуску строку скаржником не підтверджена.

Крім того, відповідно до ст.3 Закону України Про доступ до судових рішень Єдиний державний реєстр судових рішень створено для вільного доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції України.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для цілодобового загального доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Суддя-доповідач зазначає, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті домогтися нового слухання справи та нового її вирішення.

Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рябих проти Росії").

Проте, із матеріалів справи таких підстав не вбачається, а апелянтом їх наявності не доведено.

При цьому, суддя-доповідач наголошує, що безпідставне поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги більше ніж через рік після ухвалення оскаржуваної ухвали може розцінюватись як порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, частиною 2 статті 261 ГПК України (в редакції, чинній на час звернення скаржника до суду з апеляційною скаргою) визначено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Враховуючи викладене, у разі звернення до апеляційного суду особи, яка не брала участі у справі, з апеляційною скаргою після спливу одного року з дня складення повного тексту рішення, суду апеляційної інстанції необхідно встановити чи оскаржуваним рішенням вирішено питання щодо прав, інтересів та/чи обов`язків такої особи.

Відповідно до статті 254 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами у справі або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому, судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто, судом має бути розглянуто та вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або містити судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, обов`язків та інтересів цієї особи.

В обґрунтування права на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Донецької області від 10.09.2018 у даній справі, скаржник зазначає, що його права порушені, оскільки ТОВ Зернопоставка-М є одним з учасників ТОВ «Приватофіс», що володіє часткою в статутному капіталі останнього.

Однак, судом апеляційної інстанції встановлено, що жодних доказів на підтвердження наведених обставин, скаржником не надано, як і не надано витягу з ЄДРПОУ щодо складу учасників ТОВ Приватофис. У зв`язку з цим є необхідність зобов`язати скаржника надати правове та документальне обґрунтування, яким саме чином ухвала Господарського суду Донецької області від 10.09.2018 у справі №905/1069/18 впливає на його права, обов`язки та інтереси, а також витяг з ЄДРПОУ щодо складу учасників ТОВ Приватофис, на що йдеться посилання в апеляційній скарзі.

Відповідно до вимог статті 258 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга подається у письмовій формі. В апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема рішення або ухвала, що оскаржується; у чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Проте скаржником в апеляційній скарзі взагалі не обґрунтовано, що саме порушено судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали з посиланням на відповідні норми права.

Відповідно до ч. 2 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення ст. 174 цього Кодексу.

Статтею 174 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищевикладене, суддя-доповідач дійшов висновку, що зазначене є підставою для залишення апеляційної скарги без руху з наданням 10-денного строку з дня вручення апелянту ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення вказаних недоліків, а саме, апелянт має надати суду:

- письмові обґрунтування тверджень про те, що оскаржуваною ухвалою господарський суд вирішив питання про права та обов`язки апелянта;

- мотивоване клопотання з викладеними доводами і обставинами та доказами в їх обґрунтування щодо поважності причин пропуску апелянтом строку подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Донецької області від 10.09.2018;

- письмове обґрунтування порушення судом першої інстанції норм матеріального, процесуального права, тощо при прийнятті оскаржуваної ухвали;

- докази сплати судового збору у розмірі 1921,00 грн;

- докази направлення копії апеляційної скарги листом з описом вкладення всім учасникам справи.

Керуючись статтями 174, 234, 256, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, суддя-доповідач Східного апеляційного господарського суду,

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Зернопоставка-М» на ухвалу Господарського суду Донецької області від 10.09.2018 у справі № 905/1069/18 залишити без руху.

2.Встановити апелянту десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків апеляційної скарги.

3.Наслідки неусунення недоліків, визначених цією ухвалою, у строк, встановлений судом, передбачені статтями 174, 260 ГПК України.

Інформацію у справі, що розглядається, можна отримати за веб-адресою https://court.gov.ua/sud4875/.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню.

Суддя - доповідач Я.О. Білоусова