ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2019м. ДніпроСправа № 904/3023/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Броян А.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Державного підприємства "Дніпровський електровозобудівний завод", м. Дніпро

про стягнення заборгованості в сумі 459 904 грн. 15 коп. за договором на постачання теплової енергії від 21.10.2013 № 051482

Представники:

від позивача: Панна І.О., дов. № 1275 від 17.04.2019, адвокат;

від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Теплоенерго" Дніпровської міської ради звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства "Дніпровський електровозобудівний завод" заборгованість в сумі 459 904 грн. 15 коп., з яких: 387 730 грн. 95 коп. - основний борг, 52 147 грн. 49 коп. - пеня, 15 518 грн. 76 коп. - інфляційні втрати, 4 506 грн. 95 коп. - 3% річних, відповідно до умов договору про постачання теплової енергії від 21.10.2013 № 051482.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов спірного договору в частині повної та своєчасної оплати поставленої теплової енергії.

Ухвалою господарського суду від 22.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 08.08.2019.

Ухвалою господарського суду від 08.08.2019 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів за ініціативою суду; підготовче засідання відкладено на 25.09.2019, у зв`язку із неявкою представників сторін та ненаданням витребуваних судом документів.

Ухвалою господарського суду від 25.09.2019 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 10.10.2019.

У судовому засіданні 10.10.2019 представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач явку повноважного представника у призначене судове засідання не забезпечив та не надав витребувані судом документи.

Згідно із поштовим повідомленням № 238 ухвала господарського суду про відкриття провадження у справі від 22.07.2019 отримана відповідачем 27.07.2019; згідно із поштовим повідомленням № 917 ухвала господарського суду про відкладення підготовчого засідання від 08.08.2019 отримана відповідачем 20.08.2019; згідно із поштовим повідомленням № 716 ухвала господарського суду про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті від 25.09.2019 отримана відповідачем 03.10.2019.

Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України передбачені наслідки неявки в судове засідання учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, а також повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справи за відсутності такого учасника.

З урахуванням вищевикладеного, господарський суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки він повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи належним чином.

Відповідно до ч. 9 ст. 81, ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

21.10.2013 між Міським комунальним підприємством "Дніпропетровські міські теплові мережі" (енергопостачальна організація) та Державним підприємством "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування", яке надалі змінило найменування на Державне підприємство "Дніпровський електровозобудівний завод", (споживач) укладено договір про постачання теплової енергії № 051482 (далі договір).

Згідно з п. 1.1. договору енергопостачальна організація бере на себе зобов"язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов"язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором.

Відповідно до п. 2.1. договору теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до договору у вигляді гарячої води на опалення в період опалювального сезону (172 доби).

Підпунктом 3.2.2. пункту 3.2. передбачено, що споживач теплової енергії зобов"язується виконувати умови і порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, передбачені договором. На кінець опалювального сезону проводити звіряння розрахунків з енергопостачальною організацією.

За п. 5.1. договору споживач зобов"язується встановити прилади обліку теплової енергії. Облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку, установленими на вводах на опалення розрахунковим способом, по вул. Червоних Бійців, 1а, у м. АДРЕСА_1 , гуртожиток ДП "НВК "Електровозобудування".

Згідно з п. 7.2. договору розрахунковим періодом є календарний місяць, за результатами якого підписується акт (у 2-х примірниках) на відпуск отримання теплової енергії за формою Додаток № 4.

Відповідно до п. 7.3. договору споживач зобов"язаний не пізніше ніж за 5 днів до початку розрахункового періоду сплачувати енергопостачальній організації вартість теплової енергії, згідно з її калькуляцією, передбаченою у Додатку № 1, за власними платіжними дорученнями із вказівкою періоду, за який він сплачує.

Пунктом 7.4. договору передбачено, що остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію проводиться споживачем впродовж 5 діб після одержання рахунку енергопостачальної організації, яка зобов"язана направити його споживачу не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Згідно з пп. 8.2.3. п. 8.2. договору споживач несе відповідальність у разі несвоєчасної оплати за спожиту теплову енергію нараховується пеня в розмірі 1%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ суми простроченого платежу, за кожний день прострочки.

Договір набирає чинності з дня його підписання та діє до 01.10.2016 (п. 11.1. договору).

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 11.4. договору).

Згідно з рішенням Дніпропетровської міської ради від 27.07.2016 № 28/12 "Про надання дозволу на передачу з балансу КП "Дніпропетровські міські теплові мережі" на ба ланс КП "Теплоенерго" об`єктів і мереж теплопостачання", акту приймання - передачі об`єктів і мереж теплопостачання, КП "Теплоенерго" отримало засоби теплопостачання.

У зв`язку із неможливістю подальшого виконання обов`язків з теплопостачання об`єктів за договором № 051482 від 21.10.2013 Комунальним підприємством "Дніпропетровські міські теплові мережі" та фактичним переданням функцій з теплопостачання до Комунального підприємства "Теплоенерго", останнім було запропоновано укласти тристоронню додаткову угоду до договору № 051482 від 21.10.2013, яка за своїм змістом є угодою про заміну кредитора у зобов`язанні.

Позивач звернувся до відповідача з повідомленням за № 2555/1281 від 05.10.2016 із пропозицією щодо укладення додаткової угоди до договору. До повідомлення додано 3 примірники додаткової угоди. Повідомлення отримано відповідачем 12.10.2016.

Однак позивач зазначає, що на час звернення до суду тристороння додаткова угода не підписана відповідачем та на адресу позивача не повернута. При цьому, 15.02.2017 між Комунальним підприєм ством "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради та Державним підприємством "Дніпровський електровозобудівний завод" укладено додаткову угоду № 1 до дого вору № 051482 від 21.10.2013, якою внесено зміни у зазначений договір та згідно із п. 4 вказаної угоди сторони підтвердили свої зобов`язання за цим договором.

Таким чином, уклавши додаткову угоду № 1, відповідач не заперечував стосовно зміни енергопостачальної організації в договорі і, укладаючи угоду, надав згоду на виконання своїх зобов`язань та відповідаль ність за договором перед новою енергопостачальною організацією.

Позивач поставив відповідачу теплову енергію за період з 01.11.2018 по 30.04.2019 на загальну суму 387 730 грн. 95 коп., що підтверджується актами прийому-передачі теплової енергії № 051482 від 30.11.2018 на суму 51 028 грн. 13 коп., № 051482 від 31.12.2018 на суму 73 602 грн. 94 коп., № 051482 від 31.01.2019 на суму 94 802 грн. 11 коп., № 051482 від 28.02.2019 на суму 84 979 грн. 20 коп., № 051482 від 31.03.2019 на суму 60 506 грн. 77 коп., № 051482 від 30.04.2019 на суму 22 811 грн. 80 коп., підписаними сторонами без будь-яких зауважень (а.с. 52-57).

Відповідач отримав виставлені позивачем рахунки на оплату спожитої теплової енергії:

- № 051482 від 30.11.2018 на суму 51 028 грн. 13 коп. 11.12.2018;

- № 051482 від 31.12.2018 на суму 73 602 грн. 94 коп. 14.01.2019;

- № 051482 від 31.01.2019 на суму 94 802 грн. 11 коп. 07.02.2019;

- № 051482 від 28.02.2019 на суму 84 979 грн. 20 коп. 07.03.2019;

- № 051482 від 31.03.2019 на суму 60 506 грн. 77 коп. 08.04.2019;

- № 051482 від 30.04.2019 на суму 22 811 грн. 80 коп. 03.05.2019 (а.с. 46-51, 58).

Позивач зазначає, що відповідач, в порушення умов договору, свої зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати поставленої теплової енергії не виконав, у звязку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 387 730 грн. 95 коп.

04.06.2019 позивач надіслав відповідачу досудову вимогу про сплату заборгованості, яка залишилась без відповіді та виконання (а.с. 61, 62).

Згідно з актом звірки взаємних розрахунків від 07.06.2019 заборгованість відповідача складає 387 730 грн. 95 коп. (а.с. 100).

Доказів оплати відповідачем вказаної заборгованості сторонами до матеріалів справи не надано.

На підставі пп. 8.2.3. п. 8.2. договору позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 52 147 грн. 49 коп. за загальний період з 18.12.2018 по 11.07.2019, за кожним місяцем споживання теплової енергії окремо, на підставі подвійної облікової ставки НБУ.

Із посиланням на положення ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував додатково до суми основного боргу та просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 4 506 грн. 95 коп. за загальний період з 18.12.2018 по 11.07.2019 та інфляційні втрати у розмірі 15 518 грн. 76 коп. за загальний період з грудня 2018 по травень 2019, за кожним місяцем споживання теплової енергії окремо.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору про постачання теплової енергії, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.

За ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, заборгованість відповідача за поставлену позивачем теплову енергію за період з 01.11.2018 по 30.04.2019 становить 387 730 грн. 95 коп.

З урахуванням положень п. 7.4. договору та ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, строк оплати поставленої теплової енергії є таким, що настав, а саме:

- за рахунком № 051482 від 30.11.2018 на суму 51 028 грн. 13 коп. 17.12.2018;

- за рахунком № 051482 від 31.12.2018 на суму 73 602 грн. 94 коп. 21.01.2019;

- за рахунком № 051482 від 31.01.2019 на суму 94 802 грн. 11 коп. 12.02.2019;

- за рахунком № 051482 від 28.02.2019 на суму 84 979 грн. 20 коп. 12.03.2019;

- за рахунком № 051482 від 31.03.2019 на суму 60 506 грн. 77 коп. 15.04.2019;

- за рахунком № 051482 від 30.04.2019 на суму 22 811 грн. 80 коп. 08.05.2019.

Враховуючи викладене, заборгованість за поставлену позивачем теплову енергію у розмірі 387 730 грн. 95 коп. підлягає стягненню з відповідача.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з п. 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 № 14, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За розрахунком суду, 3% річних за загальний період з 18.12.2018 (враховуючи, що прострочення зобовязання з оплати за грудень 2018 почалось з 22.01.2019, за січень 2019 з 13.02.2019, за лютий 2019 з 13.03.2019, за березень 2019 з 16.04.2019, за квітень 2019 з 09.05.2019) по 11.07.2019 складають 4 457 грн. 22 коп. та підлягають стягненню з відповідача. Решта позовних вимог в цій частині задоволенню не підлягає.

За результатами перевірки розрахунку інфляційних втрат, судом встановлено, що інфляційні за загальний період з січня (без включення до періодів місяців, в яких мав бути здійснений платіж) по травень 2019 складають 8 794 грн. 20 коп. та підлягають стягненню з відповідача. Решта позовних вимог в цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України).

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

За ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з пп. 8.2.3. п. 8.2. договору споживач несе відповідальність у разі несвоєчасної оплати за спожиту теплову енергію нараховується пеня в розмірі 1%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ суми простроченого платежу, за кожний день прострочки.

Зауваження суду щодо періодів нарахування суми пені аналогічні тим, що стосуються періодів нарахування 3% річних.

За розрахунком суду, пеня, розрахована на підставі подвійної облікової ставки НБУ (як бере позивач), за загальний період з 18.12.2018 по 11.07.2019 складає 51 551 грн. 48 коп. та підлягає стягненню з відповідача. Решта позовних вимог в цій частині задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої договірні зобов`язання, чим порушив умови укладеного із позивачем договору та вищевказані приписи чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача про стягнення 387 730 грн. 95 коп. - основного боргу, 51 551 грн. 48 коп. - пені, 8 794 грн. 20 коп. - інфляційних втрат, 4 457 грн. 22 коп. - 3% річних є обґрунтованими і підлягають задоволенню. У решті позову слід відмовити.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 165, 178, 232, 233, 236-238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Дніпровський електровозобудівний завод" (49068, м. Дніпро, вул. Орбітальна, 13, ) на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (49044, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 37, ) 387 730 грн. 95 коп. (триста вісімдесят сім тисяч сімсот тридцять грн. 95 коп.) основного боргу, 51 551 грн. 48 коп. (пятдесят одна тисяча пятсот пятдесят одна грн. 48 коп.) пені, 8 794 грн. 20 коп. (вісім тисяч сімсот девяносто чотири грн. 20 коп.) інфляційних втрат, 4 457 грн. 22 коп. (чотири тисячі чотириста пятдесят сім грн. 22 коп.) 3% річних та 6 788 грн. 01 коп. (шість тисяч сімсот вісімдесят вісім грн. 01 коп.) витрат зі сплати судового збору.

У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 17.10.2019

Суддя І.А. Рудь