Справа № 909/917/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2019 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі:

судді Стефанів Т.В.,

секретар судового засідання Максимів Н. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветфактор ЛТД"

до відповідача: Приватного сільськогосподарського підприємства "Рідна земля"

про стягнення заборгованості в сумі 73137 грн 61 коп., з яких: 51853 грн 25 коп. - основний борг, 16236 грн 22 коп. - пеня, 3677 грн 60 коп. - втрати від інфляції, 1370 грн 54 коп. - 3% річних

за участю:

від позивача: Гуль В. І.

ВСТАНОВИВ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Ветфактор ЛТД" звернулося до суду з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства "Рідна земля" про стягнення заборгованості в сумі 73137 грн 61 коп., з яких: 51853 грн 25 коп. - основний борг, 16236 грн 22 коп. - пеня, 3677 грн 60 коп. - втрати від інфляції, 1370 грн 54 коп. - 3% річних.

Заявлені позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням договірних зобов`язань з боку відповідача в частині оплати за поставлений товар. За прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачу нараховано пеню, 3% річних та інфляційні збитки. Свою позицію позивач обґрунтовує положеннями ст. 20, 193, 230 Господарського кодексу України, ст. 526, 610, 625 Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 30.08.2019 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначити на 24.09.2019.

24.09.2019 судом відкладено розгляд справи по суті на 08.10.2019, про що зазначено у протоколі судового засідання від 24.09.2019. Про дату та час розгляду справи представник позивача повідомлений в судовому засіданні під розписку, відповідач - ухвалою суду від 24.09.2019. Представником відповідача 28.09.2019 отримано ухвалу суду від 24.09.2019, про що свідчить відповідна відмітка на повідомленні про вручення поштового відправлення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач не забезпечив явку представника в судові засідання, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Про причини неявки повноважного представника суду не повідомляв.

Відповідач не скористався правом стосовно надання відзиву на позов.

Як вбачається із ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом, згідно вимог ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Згідно з ч. 1 ст. 118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Приписами ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

При цьому, судом враховано положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, що кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду спору впродовж розумного строку та норми ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України, згідно з якими неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника, враховуючи той факт, що у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, спір належить вирішити у відсутності представника відповідача за матеріалами справи, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд встановив наступне.

08.06.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ветфактор ЛТД" (продавець) та Приватним сільськогосподарським підприємством "Рідна земля" (покупець) укладено договір поставки № 322, згідно умов якого продавець зобов`язався поставити і передати у власність покупцю певний товар, а покупець зобов`язався прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах даного договору (п. 1.1 договору).

Даний договір, в силу п. 6.1, набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2019. Закінчення строку дії цього договору не тягне за собою припинення зобов`язань по оплаті поставленого товару.

Згідно п. 1.2 договору предметом постачання є ветеринарні препарати, вакцини, обладнання згідно видаткових накладних (передача за якими товару покупцю підтверджується довіреностями від останнього), які є невід`ємною частиною даного договору.

Як вказує п. 2.1 договору кількість та асортимент товару передбачається у видаткових накладних на кожну окрему поставку.

Покупець оплачує поставлений продавцем товар за цінами, які вказуються в рахунках та видаткових накладних на кожну окрему поставку. Продавець до моменту поставки має право змінити ціни. Якщо покупець прийняв товар (підписав видаткову накладну) - вважається, що ціни на товар, вказані у відповідних рахунку та видатковій накладній, погоджені сторонами (п. 4.1 договору).

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на підставі видаткових накладних: № 4625 від 25.09.2018 на суму 39190 грн 96 коп., № 4705 від 27.09.2018 на суму 36853 грн 25 коп.

Товар отримано повноважними представниками відповідача на підставі довіреностей № 153 від 24.09.2018 та № 156 від 27.09.2018.

Пунктом 5.2 договору визначено порядок оплати за поставлений товар, а саме: 100 % суми кожної поставки сплачується по факту поставки протягом 5 (п`яти) календарних днів після переходу права власності на товар. Датою переходу права власності на товар вважається дата виписки відповідної видаткової накладної.

Позивачем виставлено відповідачу рахунки на оплату товару, а саме: № 4777 від 24.09.2018 на суму 39190 грн 96 коп., № 4867 від 27.09.2018 на суму 36853 грн 25 коп.

Частково відповідач розрахувався за отриманий товар, зокрема в сумі 24190 грн 96 коп., про що свідчать виписки банку: за 25.01.2019 на суму 9190 грн 96 коп.; за 20.02.2019 на суму 2000 грн 00 коп.; за 15.03.2019 на суму 10000 грн 00 коп.; за 27.06.2019 на суму 3000 грн 00 коп.

На момент звернення до суду борг відповідача перед позивачем становив 51853 грн 25 коп.

Матеріали справи містять акт звірки розрахунків, підписаний та скріплений печатками обох сторін за період липень 2018 року - грудень 2018 року, з якого вбачається, що борг відповідача становить 76044 грн 21 коп. (сума зазначена без врахування часткових проплат).

Пунктом 5.3 договору сторони передбачили, що у разі наявності заборгованості покупця, грошові кошти, що надходять від покупця як оплата за отриманий по договору товар, зараховується продавцем в рахунок погашення заборгованості покупця послідовно, починаючи з першої за датою видачі неоплаченої видаткової накладної, незалежно від вказаного в платіжному дорученні призначення платежу.

Позивачем зараховано перелічені вище проплати за договором по поставці, яка відбулася 24.09.2018. Отже, борг за поставлений товар по видатковій накладній № 4777 від 24.09.2018 становить 15000 грн 00 коп., по видатковій накладній № 4867 від 27.09.2018 -36853 грн 25 коп.

Як зазначено в п. 7.2 договору у разі порушення термінів розрахунків покупець за вимогою продавця зобов`язаний сплатити останньому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період такого прострочення, за кожний день затримки від суми заборгованості.

На підставі даного пункту договору відповідачу нараховано пеню:

- по видатковій накладній № 4777 від 24.09.2018 - 4717 грн 81 коп (на суму боргу 15000 грн 00 коп., за період прострочення з 01.10.2018 по 19.08.2019);

- по видатковій накладній № 4867 від 27.09.2018 - 11518 грн 41 коп. (на суму боргу 36853 грн 25 коп., за період прострочення з 03.10.2018 по 19.08.2019).

Крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, відповідачу нараховано 3% річних та інфляційні втрати, а саме:

- по видатковій накладній № 4777 від 24.09.2018 (на суму боргу 15000 грн 00 коп., за період прострочення з 01.10.2018 по 19.08.2019): 398 грн 22 коп. - 3 % річних та 1063 грн 85 коп. - інфляційних втрат;

- по видатковій накладній № 4867 від 27.09.2018 (на суму боргу 36853 грн 25 коп., за період прострочення з 03.10.2018 по 19.08.2019): 972 грн 32 коп. - 3 % річних та 2613 грн 75 коп. - інфляційних втрат.

Суд вважає вимоги позивача обґрунтованими.

Із змісту ст. 11 ЦК України вбачається, що цивільні права та обов`язки виникають зокрема, з договору.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у встановлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 265 ГК України).

Згідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами ст. 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В даному випадку поставка товару здійснювалась 24.09.2019 та 27.09.2019. З урахуванням п. 5.2 договору, який встановлює строк оплати за товар (протягом 5 календарних днів після переходу права власності на товар) останнім днем оплати за товар, що поставлений у відповідності до: накладної № 4625 від 24.09.2019 слід вважати 30.09.2019, накладної № 4705 від 27.09.2019 - 02.09.2019.

Судом встановлено, що при укладенні договору поставки № 322 від 08.06.2018 сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних його умов.

Позивач поставив, а відповідач отримав товар в строки обумовлені договором поставки. Факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань стосовно оплати за отриманий товар, у строки визначені умовами спірного договору, доведено. Відповідач не надав суду жодних доказів в спростування заявлених вимог. Отже, сума основного боргу за поставлений товар, а саме 51853 грн 25 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється належним чином проведеним виконанням.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, та відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом встановлено, що відповідно до п. 7.2 договору передбачено, що у разі порушення термінів розрахунків покупець за вимогою продавця зобов`язаний сплатити останньому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період такого прострочення, за кожний день затримки від суми заборгованості.

Судом перевірено розрахунок пені.

Пеня розраховується за формулою: сума боргу * розмір пені % / 365 днів * кількість днів прострочення = пеня.

Розмір пені за порушення термінів розрахунків за товар, поставлений по видатковій накладній № 4625 від 24.09.2019 на суму 15000 грн 00 коп. (враховуючи часткову проплату) становить 4717 грн 81 коп, на підставі наступних розрахунків:

15000 грн 00 коп. (сума боргу) * 36 % (подвійна облікова ставка за період прострочки, з 01.10.2018 по 25.04.2019) / 365 днів * 207 (кількість днів прострочення) = 3062 грн 47 коп.

15000 грн 00 коп. (сума боргу) * 35 % (подвійна облікова ставка за період прострочки, з 26.04.2019 по 18.07.2019) / 365 днів * 84 (кількість днів прострочення) = 1208 грн 22 коп.

15000 грн 00 коп. (сума боргу) * 34 % (подвійна облікова ставка за період прострочки, з 19.07.2019 по 19.08.2019) / 365 днів * 32 (кількість днів прострочення) = 447 грн 12 коп.

Розмір пені за порушення термінів розрахунків за товар, поставлений по видатковій накладній № 4705 від 27.09.2019 на суму 36853 грн 25 коп. становить 11518 грн 41 коп, на підставі наступних розрахунків:

36853 грн 25 коп. (сума боргу) * 36 % (подвійна облікова ставка за період прострочки, з 03.10.2018 по 25.04.2019) / 365 днів * 205 (кількість днів прострочення) = 7451 грн 42 коп.

36853 грн 25 коп. (сума боргу) * 35 % (подвійна облікова ставка за період прострочки, з 26.04.2019 по 18.07.2019) / 365 днів * 84 (кількість днів прострочення) = 2968 грн 46 коп.

36853 грн 25 коп. (сума боргу) * 34 % (подвійна облікова ставка за період прострочки, з 19.07.2019 по 19.08.2019) / 365 днів * 32 (кількість днів прострочення) = 1098 грн 53 коп.

Розрахунок пені здійснений позивачем визнається судом арифметично правильним, відповідно підлягає стягненню з відповідача.

Що стосується заявлених вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Якщо зобов`язання не виконано належним чином, то на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, в тому числі передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено розрахунки 3% річних та інфляційних втрат.

Розрахунок 3% слід здійснювати за формулою: сума боргу * 3%/365 * кількість днів прострочення.

По видатковій накладній № 4625 від 24.09.2019 на суму 15000 грн 00 коп. (враховуючи часткову проплату), першим днем прострочення є 30.09.2018 (позивачем вказано 01.10.2018), останнім (як зазначено позивачем) - 19.08.2019 (323 дні прострочення). Отже, 15000 грн 00 коп.* 3%/365 *323=398 грн 22 коп.

По видатковій накладній № 4705 від 27.09.2019 на суму 36853 грн 25 коп., першим днем прострочення є 03.10.2018, останнім (як зазначено позивачем) - 19.08.2019 (321 день прострочення). Отже, 36853 грн 25 коп.* 3%/365 *321=972 грн 32 коп.

Отже, розрахунок 3 % річних, який проведено позивачем визнається арифметично правильним. Стягненню підлягають 3% річних в сумі 1370 грн 54 коп.

Перевіряючи правильність розрахунку інфляційних втрат судом взято до уваги наступне.

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (постанова Вищого господарського суду України від 01.02.2012 за № 52/30).

Згідно ст. 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Позивач розраховуючи інфляційні втрати, останнім днем нарахування вказує 19.08.2019. Суд зазначає, що на момент звернення до суду, а це 27.08.2019 позивач не міг знати конкретного індексу інфляції за серпень 2019 року, так як місяць ще не закінчився, що тягне за собою неможливість визначення такого індексу. Крім того, суд звертає увагу позивача, що інфляційні нарахування здійснюються за конкретні місяці, а не дні, як зазначає позивач в розрахунку.

З урахуванням даних обставин, судом самостійно проведено розрахунок інфляційних втрат, зокрема, по видаткових накладних окремо. Індекси інфляції, за період прострочки становлять: жовтень 2018 року - 101, 7 %, листопад 2018 року - 101, 4 %, грудень 2018 року - 100, 8 %, січень 2019 року - 101 %, лютий 2019 року - 100, 5 %, березень 2019 року - 100, 9 %, квітень 2019 року - 101 %, травень 2019 року - 100, 7 %, червень 2019 року - 99, 5 %, липень 2019 року - 99, 4 %.

По видатковій накладній № 4625 від 24.09.2019 на суму 15000 грн 00 коп. (враховуючи часткову проплату) розрахунок інфляційних втрат слід здійснювати за жовтень 2018 - липень 2019 року: 15000 грн 00 коп. * 107,1 % - 15000 грн 00 коп. = 1065 грн 00 коп.

По видатковій накладній № 4705 від 27.09.2019 на суму 36853 грн 25 коп розрахунок інфляційних втрат слід здійснювати за жовтень 2018 - липень 2019 року: 36853 грн 25 коп. * 107,1 % - 36853 грн 25 коп. = 2616 грн 58 коп.

Сума інфляційних втрат, за розрахунком проведеним судом, перевищує суму інфляційних втрат, яку просить стягнути позивач. Однак, беручи до уваги той факт, що суд не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог, стягненню підлягають інфляційні втрати в сумі, що заявлені позивачем.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Приписами ст. 79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Пунктами 1, 2 ст. 86 ГПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем доведено обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог.

Відповідач в судові засідання не з`являвся, доводи позивача не спростував.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволеню в повному обсязі.

Беручи до уваги приписи ст. 129 ГПК України судовий збір слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. 2, 13, 42, 73, 74, 86, 129, 185, 232, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

.

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветфактор ЛТД" до відповідача Приватного сільськогосподарського підприємства "Рідна земля" про стягнення заборгованості в сумі 73137 грн 61 коп., з яких: 51853 грн 25 коп. - основний борг, 16236 грн 22 коп. - пеня, 3677 грн 60 коп. - втрати від інфляції, 1370 грн 54 коп. - 3% річних задоволити.

Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства "Рідна земля" (с. Дитятин, Галицький район, Івано-Франківська область, 77140; ідентифікаційний код 02126047) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветфактор ЛТД" ( вул. Володимирська, 57-А, м. Васильків, Київська область, 08600; ідентифікаційний код 39531433) заборгованість в сумі 73137 грн 61 коп., з яких: 51853 грн 25 коп. (п`ятдесят одна тисяча вісімсот п`ятдесят три грн 25 коп.)- основний борг, 16236 грн 22 коп. (шістнадцять тисяч двісті тридцять шість грн 22 коп.) - пеня, 3677 грн 60 коп. (три тисячі шістсот сімдесят сім грн 60 коп.) - втрати від інфляції, 1370 грн 54 коп. - 3% річних (одна тисяча триста сімдесят грн 54 коп.), 1921 грн 00 коп. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна грн 00 коп.) - судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається відповідно до п. п. 17.5 п. 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 11.10.2019.

Суддя Т. В. Стефанів