ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2019 р. Справа№ 2-24/494-2009

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Куксова В.В.

Кравчука Г.А.

за участю секретаря судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 08.10.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Київської області від 23.05.2019 (повний текст складено 28.05.2019)

у справі №2-24/494-2009 (суддя Лилак Т.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рехау"

до ОСОБА_2

особа, права якої обтяжуються ОСОБА_1

про стягнення коштів 84195,47 грн,

ВСТАНОВИВ:

17.04.2019 до Господарського суду Київської області від приватного виконавця Скрипника В.Л. надійшло подання, в якому він просив:

- визнати житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, які зареєстровані на праві приватної власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 - спільною сумісною власністю подружжя.

- визначити 1/2 частку в праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 54,1 кв.м., житловою площею 28,06 кв.м. та 1/2 частку в праві власності на земельну ділянку площею 0,215 га, кадастровий номер :01:001:0266, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ., за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , на які можливо звернути стягнення.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.05.2019 у справі №2-24/494-2009 заяву приватного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами задоволено частково. Закрито провадження в частині визнання житлового будинку з господарськими будівлями та земельну ділянку, які зареєстровані на праві приватної власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 - спільною сумісною власністю подружжя. Визначено 1/2 частку в праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 54,1 кв.м., житловою площею 28,06 кв.м. та 1/2 частку в праві власності на земельну ділянку площею 0,215 га, кадастровий номер :01:001:0266, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ., за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 .

Задовольняючи частково заяву приватного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, суд виходив з того, що оскільки ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі, то він разом із своєю дружиною під час шлюбу володіє на праві спільної сумісної власності майном (згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за дружиною боржника під час шлюбу зареєстровано житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 54,1 кв.м., житловою площею 28,06 кв.м, та земельну ділянку площею 0,215 га, кадастровий номер :01:001:0266, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ). Закриваючи провадження в частині вимог приватного виконавця стосовно визнання майна спільною сумісною власністю, суд виходив з того, що спір щодо майна подружжя не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 23.05.2019 у справі №2-24/494-2009 та відмовити в задоволенні заяви приватного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Підставою для скасування ухвали суду скаржник зазначив порушення судом норм процесуального та матеріального права. При цьому апелянт стверджує, що судом першої інстанції порушено правила підвідомчості, посилаючись на те, що подання приватного виконавця стосувалось виділення частки саме фізичній особі, а не фізичній особі-підприємцю, а тому підлягає розгляду в суді цивільної юрисдикції. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, скаржник зазначив, що судом не розглянуто клопотання ОСОБА_1 про направлення подання приватного виконавця на розгляд Полтавського районного суду Полтавської області за місцезнаходженням нерухомого майна, а також відмовлено у клопотанні про відкладення розгляду справи та розглянуто спір по суті. Скаржник стверджує, що майно, на яке визначено частку майна боржника, є особистою приватною власністю ОСОБА_1 , оскільки спірне майно придбано за власні кошти ОСОБА_1 в період фактичного припинення шлюбних відносин.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.07.2019 поновлено ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 23.05.2019 у справі №2-24/494-2009; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 23.05.2019 у справі № 2-24/494-2009; призначено розгляд апеляційної скарги.

05.08.2019 через канцелярію суду від скаржника надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких скаржник звертав увагу, зокрема, на те, що рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 04.07.2019 у справі №545/1476/19 (провадження №2-о/545/61/19) встановлено факт придбання за особисті кошти та належності на праві особистої приватної власності житлового будинку з господарськими будівлями, загальною площею 73,5 кв.м, житловою площею 23,6 кв.м, земельної ділянки площею 0,21 га, кадастровий номер :01:001:0266, для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель і споруд, та земельної ділянки площею 0,05 га, кадастровий номер :01:001:0267, для ведення особистого підсобного господарства, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 .

05.08.2019 через канцелярію суду від боржника ОСОБА_2 надійшла заява, відповідно до якої боржник підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, скасувати оскаржувану ухвалу. При цьому боржник зазначив, що на підставі постанови приватного виконавця Скрипника В.Л. від 27.06.2019 у виконавчому провадженні 56938394 звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 в розмірі 20% до виплат загальної суми 98999,71 грн, що отримує дохід у ТОВ «Форт» у зв`язку з чим, на думку боржника, необхідність звернення стягнення на майно третьої особи відсутня, спосіб звернення стягнення на майно не співмірний із вартістю заборгованості. Також боржник зазначив, що нерухоме майно є власністю ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець Скрипник В.Л. просить ухвалу суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування ухвали суду є безпідставними та необґрунтованими, а ухвалу суду постановлено у відповідності до вимог чинного законодавства.

Судове засідання апеляційної інстанції 08.10.2019 здійснювалось в режимі відеоконференції.

В судове засідання апеляційної інстанції з`явився представник стягувача, представник скаржника (в приміщенні Полтавського районного суду Полтавської області); боржник, приватний виконавець в судове засідання не з`явились.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що до суду повернулися конверти з копіями ухвал Північного апеляційного господарського суду від 10.07.2019 про відкриття апеляційного провадження, від 06.08.2019 про відкладення розгляду апеляційної скарги, від 19.08.2019 про оголошення перерви в судовому засіданні, від 19.09.2019 про призначення розгляду апеляційної скарги на 08.10.2019, які надсилались боржнику - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , причиною повернення зазначено "не проживає" та "відсутність адресата".

Вказана адреса зазначена в оскаржуваній ухвалі, апеляційній скарзі та зазначена боржником у заяві від 02.08.2019, поданій господарському суду апеляційної інстанції.

У разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою (повідомленою суду стороною), і повернуто підприємством зв`язку із посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Сам лише факт не отримання скаржником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.06.2018 у справі №904/9904/17.

Крім того, за приписами ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S. A. v. Spain") від 07.07.1989).

Відтак, особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду заяви (скарги).

Оскільки явка учасників справи в судові засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення учасників справи про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду апеляційної скарги у даній справі за відсутності боржника, приватного виконавця Скрипника В.Л.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 23.05.2019 у справі №2-24/494-2009 та відмовити в задоволенні заяви приватного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

В судовому засіданні представник стягувача заперечував проти апеляційної скарги, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

На виконанні у приватного виконавця Скрипника Володимира Леонідовича перебуває виконавче провадження №56938394 з примусового виконання наказу Господарського суду Автономної республіки Крим №2-24/494-2009 від 28.04.2009 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ "Рехау" боргу в сумі 89107,03 грн.

Виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у Закону України "Про виконавче провадження" органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

В ході виконавчого провадження виконавцем вчинено дії, в результаті яких встановлено наступне:

на підставі відповіді Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області встановлено відсутність сільськогосподарської техніки, тракторів, комбайнів та інших самохідних машин;

на підставі відповіді Територіального сервісного центру № 5342 встановлено відсутність транспортних засобів, зареєстрованих на праві приватної власності за боржником;

на підставі Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за боржником на праві приватної власності нерухомого майна не зареєстровано;

згідно обліку УДМС України в Полтавській області за боржником паспорт для виїзду за кордон не документувався;

15.02.2019 виходом виконавця за адресою боржника, а саме: АДРЕСА_1 (місце реєстрації і проживання боржника) було встановлено відсутність рухомого майна, яке підлягає опису та арешту, про що складено відповідний акт приватного виконавця. За вказаною адресою зареєстровані власниця будинку: ОСОБА_1 , донька власниці будинку - ОСОБА_5 , 1987 р.н. та квартирант - ОСОБА_2 , 1962 р.н. Відповідь стосовно зареєстрованих осіб надано виконавчим комітетом Терешківської сільської ради Полтавської області на підставі запиту приватного виконавця;

за повідомленням Пенсійного фонду України боржник не працює за трудовим та цивільно-правовими договорами, серед осіб, які отримують пенсію не обліковується, також відсутня інформація про номери рахунків, відкритих в банківських установах.

У відповідності до ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

На підставі відповіді з Державної фіскальної служби встановлено джерела отриманих доходів боржника.

30.01.2019 приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП 56938394.

Копії постанови направлено до підприємств для проведення відрахування із заробітної плати боржника.

18.02.2019 на адресу виконавця надійшло повідомлення з ПОСП "Відродження" Козельщинського району (в якому відповідно до повідомлення з Державної фіскальної служби боржник отримує дохід), зі змісту якого стало відомо, що боржник звільнений з господарства 18.07.2018 згідно наказу №279 від 13.07.2018. Виконати постанову виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП 56938394 від 30.01.2019 неможливо.

26.03.2019 на адресу приватного виконавця надійшло повідомлення з підприємства, в якому відповідно до повідомлення з Державної фіскальної служби боржник отримує дохід. Зі змісту повідомлення Регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Укрзалізниця" стало відомо, що боржник не перебуває у трудових відносинах з підприємством.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на дату звернення приватного виконавця з поданням до суду, боржником не вчинено будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення суду.

Крім того, як зазначено в поданні приватного виконавця, боржником, в порушення п. 3 ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", не було надано декларацію про доходи та майно, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб. Виконавцем всі постанови в рамках виконавчого провадження направлені рекомендованою поштою, але всі конверти повертаються на адресу приватного виконавця з відміткою "про закінчення терміну зберігання", або з відміткою про те, що "боржник за вказаною адресою не проживає". Тобто боржнику відомо про існування боргу, відомо про відкриття виконавчого провадження і він ігнорує вимоги приватного виконавця. Про обставини, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або про інші підстави, внаслідок виникнення яких боржник був позбавлений можливості скористатися правами, наданими йому Законом України "Про виконавче провадження", та які можуть бути підставою для відкладення виконавцем проведення виконавчих дій боржник не повідомив та з письмовими заявами до виконавця не звертався.

Зазначені обставини вказують на те, що боржник діє не добросовісно в рамках виконавчого провадження, а саме: будучи обізнаним зі своїми борговими зобов`язаннями, присудженими за рішенням суду, і про наявність примусового виконавчого провадження, що вимагає від нього добросовісної процесуальної поведінки - цікавитися у розумні строки перебігом виконавчого провадження та отримувати кореспонденцію, яка надходить на його адресу, тим самим він тривалий час фактично ухиляється від виконання рішення суду.

З метою реалізації функції держави щодо забезпечення виконання судових рішень (ст. 129-1 Конституції України), а також належної реалізації повноважень та обов`язків, покладених на приватного виконавця Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" та Законом України "Про виконавче провадження" при виконанні судових рішень, приймаючи до уваги дії (бездіяльність) боржника, що ускладнюють виконання рішення, приватний виконавець вважає, що є необхідність у зверненні стягнення на майно боржника, яке перебуває у інших осіб. Необхідність обумовлена тим, що на момент звернення виконавця з відповідним поданням, ним здійснені усі можливі та необхідні дії, спрямовані на виконання судового рішення, проте виконання рішення унеможливлюється внаслідок ігнорування боржником законних вимог приватного виконавця та вчинення дій (бездіяльності), які спрямовані на ухилення від виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 335 ГПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України).

При вирішенні питання про визначення частки у спільній сумісній власності слід враховувати, що відповідно до частини другої статті 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Суд може відступити від засади рівності частки подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (частина друга статті 70 Сімейного кодексу України).

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян на підставі актового запису про шлюб за реєстраційним номером 815 від 27 квітня 1985 року боржник - ОСОБА_2 з 1985 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за дружиною боржника під час шлюбу зареєстровано житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 54,1 кв.м., житловою площею 28,06 кв.м, та земельну ділянку площею 0,215 га, кадастровий номер :01:001:0266, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки за реєстраційним номером 6636 від 27.11.2008, при цьому боржником було надано заяву про згоду на придбання об`єкту нерухомого майна та земельної ділянки за спільні кошти (що підтверджується заявою за № б/н від 27.11.2008, яка адресована приватному нотаріусу Полтавського районного нотаріального округу Москівець Володимиру Андрійовичу, який посвідчував договір купівлі-продажу).

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 володіє на праві спільної сумісної власності вищевказаним майном.

При цьому судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, за яких можливо відступити від засад рівності частки подружжя.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення подання приватного виконавця про визначення 1/2 частки в праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 54,1 кв.м, житловою площею 28,06 кв.м. та 1/2 частку в праві власності на земельну ділянку площею 0,215 га, кадастровий номер :01:001:0266, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 .

Доводи скаржника викладені в додаткових поясненнях до апеляційної скарги, які надійшли до суду апеляційної інстанції 05.08.2019, про те, що рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 04.07.2019 у справі №545/1476/19 (провадження №2-о/545/61/19) встановлено факт придбання за особисті кошти та належності ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності житлового будинку з господарськими будівлями, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , не приймаються судом до уваги, оскільки скаржником порушено встановлені частиною першою статті 266 ГПК України строки звернення до суду з відповідними додатковими поясненнями.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 04.07.2019 у справі №545/1476/19 (провадження №2-о/545/61/19) ухвалено після постановлення Господарським судом Київської області оскаржуваної ухвали, а тому вказане рішення в силу положень статті 269 ГПК України не може бути прийнято до уваги.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що провадження в частині вимог приватного виконавця стосовно визнання майна спільною сумісною власністю підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки спір щодо майна подружжя не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, можливість його захисту в суді передбачена Сімейним кодексом України та Цивільним кодексом України.

Стосовно доводів скаржника про непідвідомчість та непідсудність даної справи Господарському суду Київської області, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 338 ГПК України передбачено, що процесуальні питання. Пов`язані з виконанням судових рішень, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

В зв`язку з тим, що справа була розглянута Господарським судом АР Крим та у відповідності до статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», розгляд справ, підсудних Господарському суду АР Крим забезпечується Господарським судом Київської області.

Доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, посилаючись на те, що судом не розглянуто клопотання ОСОБА_1 про направлення подання приватного виконавця на розгляд Полтавського районного суду Полтавської області за місцезнаходженням нерухомого майна, а також відмовлено у клопотанні про відкладення розгляду справи є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності через відсутність в матеріалах справи відповідних клопотань ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування судового рішення, а тому відхиляються судом.

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було вірно застосовано норми процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваної у даній справі ухвали суду відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284, 335 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 23.05.2019 у справі №2-24/494-2009 залишити без змін.

3. Матеріали справи №2-24/494-2009 повернути Господарському суду Київської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 16.10.2019.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді В.В. Куксов

Г.А. Кравчук