ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2019м. ДніпроСправа № 904/2847/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Броян А.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Акціонерного товариства "Укртранснафта", м. Київ

до Концерну "Союзенерго", м. Новомосковськ Дніпропетровської області

про стягнення пені та штрафу у сумі 568 197 грн. 21 коп. за договором поставки від 23.09.2016 № 23-02/64-16

Представники:

від позивача: Ільницька О.С., дов. № 608 від 11.12.2018, адвокат;

від відповідача: Лосяков І.В., ордер серія ДП № 2376/032 від 31.07.2019, адвокат.

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Укртранснафта" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Концерну "Союзенерго" штрафні санкції в сумі 568 197 грн. 21 коп., з яких: 445 992 грн. 61 коп. - пеня, 122 204 грн. 60 коп. - 7% штрафу, відповідно до умов договору поставки від 23.09.2016 № 23-02/64-16.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов спірного договору в частині своєчасної поставки товару.

Ухвалою господарського суду від 09.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 01.08.2019.

31.07.2019 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач зазначає, що жодних додаткових угод, якими б було продовжено строк дії спірного договору після 31.12.2016, сторонами не укладалось. Тому всі поставки, здійснені відповідачем у період з січня 2017 по червень 2018, є позадоговірними, у зв`язку з чим у позивача відсутні підстави для посилання на умови спірного договору щодо нарахування пені та штрафу. Відповідач неодноразово надсилав позивачу листи і пропозиції щодо погодження зміни строків поставки та їх подовження, однак останній відмовив у цьому.

Ухвалою господарського суду від 01.08.2019 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів; оголошено перерву у підготовчому засіданні до 12.09.2019.

21.08.2019 від позивача надійшла до суду відповідь на відзив, в якій він зазначає, що строк дії договору та строк виконання зобов"язання за договором не є тотожними, а закінчення строку дії договору не є підставою припинення зобов"язань за договором, зокрема як в частині приймання-передачі товару, так і в частині оплати товару, що був поставлений відповідачем. Тому помилковим є твердження відповідача про позадоговірні поставки товару. Позивач просив позовні вимоги задовольнити.

06.09.2019 від відповідача надійшли до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких, з урахуванням п.п. 10.2, 10.2.1, 10.2.2. договору, вважає, що письмова незгода позивача про продовження строку дії договору, фактичне припинення приймання товару, нереагування на листи і претензії від відповідача є односторонньою відмовою від договору, у зв"язку з чим договір був розірваний з 31.12.2016. Тому нарахування штрафних санкцій за прострочку поставки товару після розірвання договору є безпідставним.

Ухвалою господарського суду від 12.09.2019 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті; оголошено перерву у судовому засіданні до 02.10.2019.

У судовому засіданні 02.10.2019 представник відповідача заявив усне клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, а також подав письмові пояснення, в яких зазначив, що позивачем до закінчення строку поставки (31.12.2016) не було погоджено строки та порядок проведення випробувань частини товару, у звязку з чим частина товару поставлена з простроченням. Відповідач вважає безпідставним нарахування неустойки, оскільки строк дії договору закінчився 31.12.2016; сторони, всупереч вимогам законодавства про публічні закупівлі, не уклали додаткових угод про продовження строку дії договору; зобовязання з поставки товару припинились у звязку з односторонньою відмовою позивача від продовження строку дії договору та односторонньою відмовою останнього від випробувань та прийняття товару; у відповідача відсутня вина у поставці товару поза межами строку, встановленого договором. Водночас, у разі задоволення позовних вимог, відповідач просив суд зменшити розмір стягуваної неустойки до 1%, оскільки вважає її розмір необґрунтовано завищеним та значним. Відповідач при визначенні розміру неустойки просив врахувати: повне виконання ним своїх зобовязань щодо поставки товару; відсутність збитків у позивача; максимальне вжиття заходів з боку відповідача, які були направлені на добросовісне виконання зобовязань за договором; відсутність вини відповідача у поставці товару поза межами строку, встановленого договором; скрутне фінансове становище, яке викликано збільшенням цін на енергоносії, цін на сировину, підвищення рівня мінімальної заробітної плати (з початку 2019 відповідач несе збитки у сумі 5 486 000 грн. 00 коп.).

У судовому засіданні 02.10.2019 оголошено перерву до 08.10.2019.

У судовому засіданні 08.10.2019 представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити; представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

23.09.2016 між Публічним акціонерним товариством "Укртранснафта", яке надалі змінило найменування на Акціонерне товариство "Укртранснафта", (покупець) та Концерном "Союзенерго" (постачальник) укладено договір поставки № 23-02/64-16 (далі договір).

Згідно з п. 1.1. договору, на умовах цього договору та за результатами проведеної процедури закупівлі (згідно з протоколом комітету з конкурсних торгів ПАТ "Укртранснафта" у місті Києві № 54/3 від 04.08.2016) постачальник зобовязується поставити і передати у власність покупця у погоджені сторонами строки крани, вентилі, клапани та подібні вироби до труб, котлів, резервуарів, цистерн і подібних виробів (код 28.14.1 за ДК 016:2010) (Арматура трубопровідна: крани, вентилі, клапани та подібні пристрої код 42130000-9 за ДК 021:2015 (запірна арматура в асортименті) (далі - товар), а покупець зобовязується прийняти і оплатити такий товар.

Відповідно до п. 2.1. договору номенклатура, кількість, ціна, умови гарантії, а також строк, місце та умови поставки товару визначені у Специфікації до договору, яка підписується уповноваженими представниками сторін, скріплюється печатками сторін, що є Додатком №1 до договору, його невідємною частиною і не може розглядатись окремо від договору (далі Специфікація).

Пунктом 3.2. договору передбачено, що загальна сума договору становить 2 205 469 грн. 93 коп., у т.ч. ПДВ 20% - 367 578 грн. 32 коп.

За п. 3.3. договору сума договору не може бути змінена в сторону збільшення протягом строку дії договору, крім випадків, визначених у ст. 40 Закону України "Про здійснення державних закупівель".

Згідно з п. 4.2. договору розрахунок за товар проводиться покупцем протягом 10 банківських днів з дати підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури.

Відповідно до п. 5.2. договору постачальник починає відвантаження товару покупцю у строки, передбачені Специфікацією (Додаток №1 до договору) на підставі отриманої від покупця письмової заявки про готовність до виконання договору (далі заявка), в якій буде чітко визначено номенклатуру, кількість та дату поставки товару. До початку відвантаження сторони узгоджують місце та порядок проведення випробувань.

Пунктом 5.7. договору передбачено, що отримання товару покупцем підтверджується шляхом підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками акту приймання-передачі товару і видаткової накладної.

За п. 5.8. договору датою поставки та моментом отримання покупцем товару від постачальника вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару.

Пунктом 5.9. договору передбачено, що прийом товару покупцем за кількістю здійснюється у відповідності до товаросупровідних документів та акту приймання-передачі товару згідно Специфікації, за якістю у відповідності до технічної документації та інших документів, що підтверджують якість товару.

Відповідно до п. 5.11. договору право власності та ризики на товар переходять від постачальника до покупця з моменту його поставки, після підписання сторонами акту приймання-передачі товару згідно з умовами договору. При цьому, податкові накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні про приймання товару не є документами, що свідчать про прийом товару.

Згідно з п. 6.1. договору при недотриманні постачальником строків поставки постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості товару, визначеної у заявці покупця, за кожний день прострочення. Нарахування пені здійснюється протягом всього строку порушення зобовязання. Якщо прострочення виконання зобовязань перевищує 30 днів, постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості недопоставленого товару.

Договір набирає чинності з моменту його укладення та діє до 31.12.2016 включно (п. 10.1. договору).

За п. 10.2. договору дострокове розірвання договору можливе лише за взаємною письмовою згодою сторін, що оформлюється шляхом укладення додаткової угоди до договору, крім випадків, передбачених пп. 10.2.1. та 10.2.2. п. 10.2. договору.

Відповідно до пп. 10.2.1. п. 10.2. договору у випадку невиконання або неналежного виконання постачальником зобовязань за договором (будь-які дії, бездіяльність чи рішення постачальника, що дають підстави покупцю вважати його зобовязання за цим договором невиконаним чи виконаним неналежним чином), покупець має право відмовитись від договору в односторонньому порядку шляхом направлення постачальнику повідомлення про таку відмову.

Згідно з пп. 10.2.2. п. 10.2. договору сторони дійшли згоди, що одностороння відмова покупця від договору породжує правові наслідки, передбачені ч. 3 ст. 651 Цивільного кодексу України, та прирівнюється до розірвання договору.

Пунктом 10.3. договору передбачено, що продовження строку договору можливе виключно на умовах, передбачених Законом України "Про здійснення державних закупівель" та інших положень законодавства України у галузі державних закупівель. При цьому, продовження строку договору за умов, передбачених цим пунктом, не призводять до збільшення ціни договору.

Дія договору може продовжуватись на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20% ціни договору, укладеному у попередньому році, якщо видатки замовника на цю мету затверджені в установленому порядку (п. 10.4. договору).

Згідно з п. 10.6. договору закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Крім того, додатковою угодою № 1 від 13.06.2018 сторони змінили преамбулу договору, у звязку із зміною найменування покупця, а додатковою угодою № 2 від 13.06.2018 змінили платіжні реквізити.

Специфікацією № 1 до договору сторони узгодили найменування товару, його кількість, ціну, вартість, умови та строк поставки. Зокрема, загальна вартість товару складає 2 205 469 грн. 93 коп., строк поставки: протягом 2016.

05.10.2016 позивач надіслав відповідачу заявку від 04.10.2016 за № 23-00/1528/4472 про готовність до виконання договору, в якій надав згоду на отримання товару у повному обсязі, визначеному у Додатку № 1 договору, строк поставки: впродовж 2016. Дану заявку відповідач отримав 18.10.2016 (т. 1 , а.с. 96, 97).

Отже, відповідач повинен був поставити позивачу товар протягом 2016, тобто у період з 19.10.2016 по 31.12.2016.

На виконання умов договору відповідач поставив позивачу товар на загальну суму 2 205 469 грн. 93 коп., що підтверджується підписаними сторонами:

- актом приймання-передачі товару № 1 від 22.12.2016 та видатковою накладною № РН-0001391 від 22.12.2016 на суму 25 800 грн. 00 коп.;

- актом приймання-передачі товару № 2 від 22.12.2016 та видатковою накладною № РН-0001392 від 22.12.2016 на суму 46 560 грн. 00 коп.;

- актом приймання-передачі товару № 3 від 23.12.2016, видатковою накладною № РН-0001377 від 23.12.2016, видатковою накладною № РН-0001411 від 23.12.2016 на загальну суму 365 550 грн. 00 коп.;

- актом приймання-передачі товару № 4 від 26.12.2016 та видатковою накладною № РН-0001423 від 26.12.2016 на суму 21 780 грн. 00 коп.;

- актом приймання-передачі товару № 5 від 20.07.2017 та видатковою накладною № РН-0000966 від 20.07.2017 на суму 774 999 грн. 96 коп.;

- актом приймання-передачі товару № 6 від 27.07.2017 та видатковою накладною № РН-0001043 від 27.07.2017 на суму 357 799 грн. 98 коп.;

- актом приймання-передачі товару № 7 від 14.08.2017 та видатковою накладною № РН-0001172 від 14.08.2017 на суму 333 199 грн. 99 коп.;

- актом приймання-передачі товару № 8 від 12.09.2017 та видатковою накладною № РН-0001307 від 12.09.2017 на суму 25 680 грн. 00 коп.;

- актом приймання-передачі товару № 9 від 18.06.2018 та видатковою накладною № РН-0000855 від 18.06.2018 на суму 254 100 грн. 00 коп. (т. 1, а.с. 98, 99, 102, 103, 106-108, 112, 113, 116, 117, 120, 121, 124, 125, 128, 129, 132, 133).

У свою чергу, позивач прийняв товар та на підставі виставлених відповідачем рахунків оплатив його у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № від 21.04.2017 на суму 25 800 грн. 00 коп., № від 21.04.2017 на суму 46 560 грн. 00 коп., № від 21.04.2017 на суму 365 550 грн. 00 коп., № від 21.04.2017 на суму 21 780 грн. 00 коп., № від 31.07.2017 на суму 774 999 грн. 96 коп., № від 07.08.2017 на суму 357 799 грн. 98 коп., № від 28.08.2017 на суму 333 199 грн. 99 коп., № від 22.09.2017 на суму 25 680 грн. 00 коп., № від 04.07.2018 на суму 254 100 грн. 00 коп. (т. 1, а.с. 100, 101, 104, 105, 109-111, 114, 115, 118, 119, 122, 123, 126, 127, 130, 131, 134, 135).

Як вбачається з матеріалів справи, товар за актами приймання-передачі № 5 від 20.07.2017, № 6 від 27.07.2017, № 7 від 14.08.2017, № 8 від 12.09.2017 та № 9 від 18.06.2018 поставлений відповідачем з порушенням строку, визначеного умовами Специфікації № 1 до договору.

З метою досудового врегулювання спору, позивач 18.09.2018 надіслав відповідачу претензію за № 04-00/311/3397 від 17.09.2018 про сплату штрафу та пені у загальній сумі 568 197 грн. 21 коп. за прострочення поставки товару. Дану претензію відповідач отримав 27.09.2018, однак відповіді не надав, вимогу не виконав (т. 1, а.с. 136-140).

У звязку з цим позивач звернувся з позовом до суду та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 445 992 грн. 61 коп. за загальний період з 01.01.2017 по 17.06.2018 та штраф у розмірі 122 204 грн. 60 коп., на підставі п. 6.1. договору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору поставки, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов"язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов"язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов"язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач поставив товар у повному обсязі на загальну суму 2 205 469 грн. 93 коп., однак товар за актами приймання-передачі № 5 від 20.07.2017, № 6 від 27.07.2017, № 7 від 14.08.2017, № 8 від 12.09.2017 та № 9 від 18.06.2018 поставлений відповідачем з порушенням строку, визначеного умовами Специфікації № 1 до договору.

Відповідач неодноразово звертався до позивача з листами щодо погодження зміни строків поставки та продовження строку дії договору, однак останній відмовив у цьому (т. 2, а.с. 60, 69, 70, 71).

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до приписів ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 4 статті 631 Цивільного кодексу України передбачено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з п. 6.1. договору при недотриманні постачальником строків поставки постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості товару, визначеної у заявці покупця, за кожний день прострочення. Нарахування пені здійснюється протягом всього строку порушення зобовязання. Якщо прострочення виконання зобовязань перевищує 30 днів, постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості недопоставленого товару.

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку пені та штрафу порушень чинного законодавства і умов договору судом не встановлено.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої договірні зобов`язання, чим порушив умови укладеного із позивачем договору і вищевказані приписи чинного законодавства, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 445 992 грн. 61 коп. та штрафу у розмірі 122 204 грн. 60 коп. є обґрунтованими.

Твердження відповідача щодо позадоговірної поставки товару після грудня 2016 та відсутності підстав для нарахування штрафних санкцій суд вважає безпідставними, оскільки строк дії договору та строк виконання зобовязання за договором не є тотожними, а закінчення строку дії договору не є підставою припинення зобовязань за договором, зокрема в частині поставки товару.

Стаття 599 Цивільного кодексу України та стаття 202 Господарського кодексу України встановлюють, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Поряд з належним виконанням законодавство передбачає й інші підстави припинення зобовязань (прощення боргу, неможливість виконання, припинення за домовленістю, передання відступного, зарахування). Однак, чинне законодавство не передбачає таку підставу припинення зобовязання як закінчення строку дії договору.

Отже, зобовязання, яке існувало на момент дії договору, однак лишилось невиконаним, підлягає виконанню незалежно від того, що термін дії договору закінчився.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 927/333/17.

Крім того, у пункті 10.6. договору сторони погодили, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Наведений пункт договору відповідає приписам частини 4 статті 631 Цивільного кодексу України.

02.10.2019 представник відповідача у судовому засіданні заявив спочатку усне клопотання, а потім також подав письмове клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до 1%, оскільки вважає їх розмір необґрунтовано завищеним та значним. Відповідач при визначенні розміру штрафних санкцій просив суд врахувати: повне виконання ним своїх зобовязань щодо поставки товару; відсутність збитків у позивача; максимальне вжиття заходів з боку відповідача, які були направлені на добросовісне виконання зобовязань за договором; відсутність вини відповідача у поставці товару поза межами строку, встановленого договором; скрутне фінансове становище, яке викликано збільшенням цін на енергоносії, цін на сировину, підвищення рівня мінімальної заробітної плати (з початку 2019 відповідач несе збитки у сумі 5 486 000 грн. 00 коп.).

Позивач заперечував проти задоволення даного клопотання.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту наведених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню з відповідача, суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема із розміром збитків кредитора, а також чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) і захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Суд наголошує, що вказане питання вирішується з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.04.2019 у справі № 925/1549/17, від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.

В аспекті права на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд звертає увагу на наступні обставини та вважає за необхідне використати надане національним законодавством України право суду на зменшення розміру штрафних санкцій.

Надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги повне виконання відповідачем зобовязань щодо поставки товару, а також неподання позивачем будь-яких доказів понесення ним збитків чи додаткових витрат внаслідок допущеного відповідачем порушення, суд дійшов висновку про можливість застосування приписів ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин та вважає за необхідне зменшити суму пені та штрафу, які підлягають до стягнення з відповідача, на 50%, а саме: пеня до 222 996 грн. 30 коп., штраф до 61 102 грн. 30 коп.

Таке зменшення розміру штрафних санкцій суд вважає розумним та оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача.

Крім того, суд зазначає, що штрафні санкції спрямовані на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Концерну "Союзенерго" (51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Спаська, 8, ) на користь Акціонерного товариства "Укртранснафта" (01010, м. Київ, вул. Московська, будинок 32/2, ) 222 996 грн. 30 коп. (двісті двадцять дві тисячі девятсот девяносто шість грн. 30 коп.) пені, 61 102 грн. 30 коп. (шістдесят одна тисяча сто дві грн. 30 коп.) 7% штрафу та 8 522 грн. 96 коп. (вісім тисяч пятсот двадцять дві грн. 96 коп.) витрат зі сплати судового збору.

У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 16.10.2019

Суддя І.А. Рудь