АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2019 року м. ОдесаСправа № 923/374/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лавриненко Л.В., Філінюка І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного підприємства "Медичний центр "Мед-СИТИ"

на рішення Господарського суду Херсонської області від 30.07.2019

по справі №923/374/19

за позовом Приватного підприємства "Медичний центр "Мед-СИТИ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "Мед-Сити"

третя особа на стороні позивача: Дочірнє Підприємство "Співдружність Ініціативних Працездатних Інвалідів Авто"

про стягнення 124 638,61 грн.

ВСТАНОВИВ

У травні 2019 року Приватне підприємство «Медичний центр «Мед-Сити» (далі - ПП «Медичний центр «Мед-Сити») звернулося до Господарського суду Херсонської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «Мед-Сити» (далі - ТОВ «Медичний центр «Мед-Сити») про стягнення з відповідача на свою користь 124 638, 16 грн.

В обґрунтування позовних вимог Приватне підприємство «Медичний центр «Мед-Сити» посилається на приписи ч. 3 ст.390 ЦК України та зазначає, що за час знаходження рухомого майна відповідача у користуванні підприємства, на його утримання було витрачено 124 638,16 грн., що підтверджено відповідними актами виконаних робіт, накладними, видатковими накладними та платіжними дорученнями.

Позовну заяву Приватного підприємства "Медичний центр "Мед-СИТИ" судом першої інстанції прийнято до провадження, розглянуто у спрощеному позовному провадженні та за результатами розгляду прийнято рішення від 30.07.2019, яким у задоволенні позову було відмовлено повністю.

В мотивах оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції послався на те, що подані позивачем докази не можна вважати належними та допустимими в розумінні положень ст.ст. 76, 77 ГПК України, та які дійсно підтверджують понесені ним витрати, що є необхідними для збереження майна.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ПП «Медичний центр «Мед-Сити» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення господарського суду Херсонської області від 30.07.2019 по справі №923/374/19 та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Звертаючись з апеляційною скаргою, скаржник посилається на те, що судом першої інстанції під час прийняття судового рішення безпідставно було зроблено висновок, що понесені позивачем витрати на утримання майна не є такими, що є необхідними витратами в розумінні ч.3 ст.390 ЦК України, а є витратами по відновленню властивостей майна, спричиненими приведенням його у незадовільний стан в наслідок використання самим позивачем, оскільки вказані висновки зроблені на підставі невірного тлумачення та застосування норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, скаржник зазначає, що суд першої інстанції прийшов до невірного висновку, що обов`язок повернути спірні автомобілі виник в момент набрання чинності ухвали господарського суду від 09 листопада 2018 року у справі №923/333/16, оскільки обов`язок повернути спірні автомобілі іншій стороні виник саме в момент укладання договорів купівлі-продажу, які були визнані недійсними 22 серпня 2014 року.

Також, скаржник зазначає, що висновок суду першої інстанції щодо того, що понесення витрат на відновлення стану спірних автомобілів сталось через приведення їх в незадовільний стан самим підприємством суперечить наявним матеріалам справи, оскільки жодного підтверджуючого доказу наявності незадовільності стану спірних транспортних засобів судом наведено не було.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №923/374/19 за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Медичний центр "Мед-СИТИ" на рішення Господарського суду Херсонської області від 30.07.2019 та вирішено розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства "Медичний центр "Мед-СИТИ" на рішення Господарського суду Херсонської області від 30.07.2019 у справі №923/374/19 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

13.09.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ТОВ «Медичний центр «Мед-Сити», в якому просило рішення Господарського суду Херсонської області від 30.07.2019 у справі №923/374/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу ПП «Медичний центр «Мед Сити» - без задоволення.

Обгрунтовуючи відзив на апеляційну скаргу ПП «Медичний центр «Мед Сити» товариство зазначає, що оскаржуване судове рішення було прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, а підстав для його скасування з підстав наведених апелянтом не має.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, Приватне підприємство "Медичний центр "Мед-СИТИ" копію вищезазначеної ухвали суду від 02.09.2019 було отримано 13.09.2019; арбітражним керуючим Дудкіним Р.А. отримано було 09.09.2019; ДП "Співдружність ініціативних працездатних інвалідів Авто" було отримано 19.09.2019; ТОВ "Медичний центр "Мед-Сити" було отримано 10.09.2019.

Однак станом на теперішний час до суду не надійшло клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 квітня 2016 року господарським судом Херсонської області порушене провадження у справі про банкрутство ТОВ МЦ Мед-СИТИ за загальною процедурою, передбаченою Законом України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Відповідно до постанови господарського суду Херсонської області від 09 червня 2016 року ТОВ МЦ Мед-СИТИ визнане банкрутом, відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру.

Ліквідатор банкрута 05 грудня 2016 звернувся до господарського суду із заявою про визнання недійсним правочинів щодо відчуження транспортних засобів, укладених 22 серпня 2014 року між ТОВ МЦ Мед-СИТИ та ДП Співдружність ініціативних працездатних інвалідів авто.

Ухвалою господарського суду від 13 вересня 2017 року заяву ліквідатора задоволено повністю, визнанно недійсними правочини щодо відчуження транспортних засобів, укладених 22 серпня 2014 року між ТОВ МЦ Мед-СИТИ та ДП Співдружність ініціативних працездатних інвалідів авто, а саме: автомобілю FIAT NUOVO DOBLO, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова) НОМЕР_2 , колір білий; автомобілю SCODA FABIA COMBI, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , номер шасі (кузова) НОМЕР_4 , колір сірий; автомобілю ЗАЗ 110557-42 ЗНГ, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_5 , номер шасі (кузова) НОМЕР_6 , колір білий; автомобілю ЗАЗ 110307-42 ЗНГ, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_7 , номер шасі (кузова) НОМЕР_8 , колір білий.

21 серпня 2017 від ліквідатора МЦ Мед-СИТИ арбітражного керуючого Дудкіна Р.А. до господарського суду надійшла заява, відповідно до якої ліквідатор у межах справи про банкрутство просив витребувати від ПП "Медичний центр "Мед-СИТИ" на користь МЦ Мед-СИТИ спірні автомобілі.

Ухвалою господарського суду від 19 жовтня 2017 за заявою ДП Співдружність ініціативних працездатних інвалідів Авто провадження у справі за зазначеною заявою зупинене до розгляду Одеським апеляційним господарським судом ухвали господарського суду від 13 вересня 2017 року, якою визнано недійсними правочини по відчуженню спірних автомобілів.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 07 вересня 2018 року, після залишення постановою Верховного суду від 29 березня 2018 року ухвали Господарського суду Херсонської області від 13 вересня 2017 року в силі, розгляд заяви ліквідатора про витребування спірних автомобілів було поновлено.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 09.11.2018 року по справі № 923/333/16, залишеною без змін за результатами апеляційного та касаційного розглядів, заяву ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю Медичний центр Мед-СИТИ арбітражного керуючого Дудкіна Р.А. про витребування майна з незаконного володіння Приватного підприємства Медичний центр Мед-СИТИ задоволено повністю.

Матеріали справи свідчать про те, що на виконання судових рішень відповідно до Акту приймання-передачі від 24.04.2019 року ПП Медичний центр Мед-СИТИ передало, а ТОВ МЦ Мед-СИТИ в особі ліквідатора арбітражного керуючого Дудкіна Р.А. прийняло наступні автотранспортні засоби: автомобіль FIAT NUOVO DOBLO, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова) НОМЕР_2 , колір білий; автомобіль SCODA FABIA COMBI, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , номер шасі (кузова) НОМЕР_4 , колір сірий; автомобілю ЗАЗ 110557-42 ЗНГ, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_5 , номер шасі (кузова) НОМЕР_6 , колір білий; автомобілю ЗАЗ 110307-42 ЗНГ, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_7 , номер шасі (кузова) НОМЕР_8 , колір білий.

Звертаючись із даним позовом до суду першої інстанції позивач посилаючись на приписи ч. 3 ст.390 ЦК України зазначив, що за час знаходження спірного рухомого майна у його користуванні, на його утримання було витрачено 124 638,16 грн., які й заявлено до стягнення з відповідача.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку щодо його необґрунтованості та відмовив в його задоволенні повністю.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 390 ЦК України добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів.

Тлумачення частини третьої статті 390 ЦК України свідчить, що витрати, про які вказується в частині третій статті 390 ЦК України: по-перше, стосуються утримання або збереження майна; по-друге, вони мають бути необхідними, а не зайвими або навіть корисними; по-третє, мають бути здійсненими незаконним володільцем.

Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15 травня 2018 року у справі №910/15521/17 зроблено висновок, що під поняттям «необхідні витрати» розуміються тільки ті витрати, які необхідні для забезпечення нормального стану та зберігання майна з урахуванням його зношеності. Отже, інші витрати, тобто не «необхідні», відшкодуванню не підлягають.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, з огляду на надані позивачем, на підтвердження понесених витрат докази, вважає, що такі витрати не є необхідними в розумінні частини 3 статті 390 Цивільного кодексу України, оскільки були здійснені не на утримання або збереження набутого нерухомого майна, а пов`язані з обслуговуванням спірного рухомого майна (автомобілів) під час їх експлуатації позивачем. При цьому, позивачем не доведено, що невчинення відповідних дій призвело або могло б призвести до погіршення стану даного майна.

Судовою колегією також враховуються приписи ч. 4, статті 8 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом яка визначає, що ухвали прийняті господарським судом у справі про банкрутство, набирають законної сили з моменту їх прийняття та приписи ст. 235 ГПК України, якою визначено, що ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

З огляду на наведені законодавчі приписи, право на повернення майна, що було у володінні та користуванні ПП Медичний центр Мед-СИТИ, виникло у ТОВ Медичний центр Мед-СИТИ 09.11.2018, тобто з часу набрання чинності ухвали господарського суду від 09.11.2018 у справі №923/333/16, якою було витребувано з незаконного володіння ПП Медичний центр Мед-СИТИ, вилучено та передано стягувачеві - ТОВ Медичний центр Мед-СИТИ, транспортні засоби.

Відтак, вимоги щодо відшкодування будь-яких витрат, понесених ПП Медичний центр Мед-СИТИ на утримання майна, які були здійснені до 09.11.2018 не можуть вважатися обґрунтованими, оскільки не узгоджується з законодавчими приписами ст. 13 Конституції України, яка визначає, що власність зобов`язує та ст..322 ЦК України, у відповідності до якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на те, що ПП Медичний центр Мед-СИТИ до 09.11.2018 вважався законним власником транспортних засобів, саме він повинен був нести відповідні витрати на утримання майна.

Щодо витрат ПП Медичний центр Мед-СИТИ на утримання та збереження майна, здійснених ним у період з 09.11.2018 року колегія суддів зазначає наступне.

Так на підтвердження понесення витрат у період з 09.11.2018 позивачем було надано акт виконаних робіт №83 від 14.11.2018 (а.с. 76) та платіжне доручення № 2803 від 19.11.2018 (а.с. 64) на суму 615,00 грн. та акт виконаних робіт №84 від 29.11.2018 (а.с. 77) та платіжне доручення № 2983 від 10.12.2018 (а.с. 66) на суму 1895,00 грн.

Відповідно до змісту наведених актів, такі витрати пов`язані із здійсненням обслуговування транспортних засобів, тобто, такі витрати не можуть вважатись необхідними у розумінні приписів ч.3 ст. 390 ЦК України.

До того, суд апеляційної інстанції зазначає, що означені акти не можуть вважатись належними та допустимими доказами на підтвердження витрати, як такі, що були здійснені саме на утримання майна (транспортних засобів) ТОВ Медичний центр Мед-СИТИ.

Так, акт виконаних робіт №84 від 14.11.2018 взагалі не містить посилання на транспортний засіб щодо якого було здійснено його технічне обслуговування. Акт виконаних робіт № 83 від 29.11.2018 містить лише позначення - фабія, без зазначення будь-яких інших ознак, з яких можливо було б встановити, що означений транспортний засіб є майном ТОВ Медичний центр Мед-СИТИ.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегією суддів не приймаються до уваги твердження скаржника, що обов`язок повернути спірні автомобілі іншій стороні виник саме в момент укладання спірних договорів їх купівлі-продажу, які були визнані недійсними, тобто 22 серпня 2014 року, оскільки право на повернення ТОВ Медичний центр Мед-СИТИ майна, що було у володінні та користуванні ТОВ Медичний центр Мед-СИТИ, виникло саме 09.11.2018, тобто з дати набрання чинності ухвали господарського суду від 09.11.2018 у справі №923/333/16.

Інші доводи за апеляційною скаргою колегія суддів залишає поза увагою, оскільки вони спростовуються вищенаведеними обставинами по справі.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає, що оскаржуване рішення Господарського суду Херсонської області від 30.07.2019 по справі №923/374/19 є обґрунтованим та таким, що прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права та приходить до висновку, що підстави для його скасування відсутні.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу задоволено, витрати по сплаті судового збору за перегляд ухвали місцевого господарського суду в апеляційному порядку, у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И Л А:

Рішення Господарського суду Херсонської області від 30.07.2019 у справі №923/374/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Датою ухвалення та складання повного судового рішення є 18.10.2019.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Лавриненко Л.В.

Суддя Філінюк І.Г.