ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2019 р. Справа№ 927/361/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Карпенко В.Р.

за участю представників сторін:

від позивача: Незнамова Т.О. (Родоман Т.О.) (довіреність №14-197 від 05.06.2019)

від відповідача: не з`явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Чернігівської області від 28.05.2019

у справі №927/361/19 (суддя - Демидова М.О.)

за позовом акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до приватного підприємства "Спеціальна Енергетична Компанія"

про стягнення 29399,63 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року позивач - публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернувся до суду з позовом до відповідача - приватного підприємства "Спеціальна Енергетична Компанія" про стягнення пені - 15894,63 грн., 3% річних - 1750,31 грн. та інфляційних втрат - 11754,70 грн., що утворилась внаслідок неналежного виконання умов укладеного договору купівлі-продажу природного газу №3271/15-КП-39 від 24.12.2014 року.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 28.05.2019р. в задоволенні позовних вимог відмолено в повному обсязі.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що при розгляді справи слід застосовувати Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії» від 03.11.2016 року, який набрав чинності 30.11.2016 року. На заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності чим Законом. Тому позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач - акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Чернігівської області від 29.05.2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що матеріали справи №927/361/19 не містять доказів включення приватного підприємства "Спеціальна Енергетична Компанія" до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, тому застосування ч.3 ст.7 Закону є неправомірним.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.07.2019 року було прийнято до провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та призначено справу до розгляду на 24.09.2019 року на 11.00 год.

В судовому засіданні 24.09.2019 року представник позивача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Як свідчать матеріали справи, про час та місце повідомлений належним чином.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч.3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представника відповідача обов`язковою не визнавалась, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представника за наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (продавець) та приватним підприємством "Спеціальна Енергетична Компанія" (покупець) було укладено договір №3271/15-КП-39 купівлі-продажу природного газу від 24.12.2014р. (надалі - договір), а також підписано низку додаткових угод до нього.(а.с.12-17)

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 65423 грн. 40 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 на суму 19146 грн. 44 коп., від 28.02.2015 на суму 7691 грн. 26 коп., від 31.03.2015 на суму 10041 грн. 61 коп., від 30.04.2015 на суму 4195 грн. 31 коп., від 31.10.2015 на суму 2965 грн. 47 коп., від 30.11.2015 на суму 7154 грн. 02 коп., від 31.12.2015 на суму 14229 грн. 29 коп. (а.с. 35-41), підписаними повноважними представниками сторін та скріпленими печатками.

За умовами договору - п. 6.1. - оплата газу здійснюється виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У повному обсязі відповідач здійснив оплату газу (остаточний розрахунок за газ, переданий у січні 2014 - грудні 2015 року, здійснений 23.05.2016), що не заперечується позивачем.

У зв`язку з несвоєчасним розрахунком за газ позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача 1750,31 грн. - 3% річних, 11754,70 грн. інфляційних збитків, 15894,63 грн. - пені.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідач - приватне підприємство "Спеціальна Енергетична Компанія" підпадає під дію частини 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії», оскільки за умовами договору купівлі-продажу природного газу № 3271/15 КП- 39 є теплопостачальною організацією, яка використовує природний газ виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне

Між сторонами виникли та існували договірні відносини оплатної поставки газу (як різновид товару) на підставі письмового строкового оплатного двостороннього консенсуального договору.

За правовою природою договір купівлі-продажу від 24.12.2014р. №3271/15-КП-39 є договором поставки енергоносіїв приєднаними мережами і відповідає вимогам статті 714 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що до договору поставки енергоносіїв приєднаними мережами застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Договір поставки від 24.12.2014р. №3271/15-КП-39 не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним та не розірваний в установленому порядку. Судом також враховано презумпцію правомірності правочину (положення ст. 204 Цивільного кодексу України). Дія договору припинена внаслідок його виконання.

Позивач в період з січня 2015 по грудень 2015р. здійснив поставку газу, а відповідач прийняв газ (як різновид товару) на суму 65423,40 грн., що підтверджується підписаними двосторонніми актами приймання - передачі газу:

- від 31 січня 2015р. - 2,499 куб.м. газу на суму 19 146,44 грн. (а.с. 35);

- від 28 лютого 2015р. - 1,037 куб.м. газу на суму 7 691,26 грн. (а.с. 36);

- від 31 березня 2015р. - 0,886 куб.м. газу на суму 10 041,61 грн. (а.с. 37);

- від 30 квітня 2015р. - 0,437 куб.м. газу на суму 4 195,31 грн. (а.с. 38);

- від 31 жовтеня 2015р. - 0,333 куб.м. газу на суму 2 965,47 грн. (а.с. 39);

- від 30 листопада 2015р. - 0,818 куб.м. газу на суму 7 154,02 грн. (а.с. 40);

- від 31 грудня 2015р. - 1,626 куб.м. газу на суму 14 229,29 грн. (а.с. 41),

та не оспорюється сторонами. Претензій щодо кількості, якості та вартості отриманого товару (газу) не заявлено.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж проведений відповідачем 23.05.2016р. (а.с. 43 - рух коштів по рахунку позивача).

У зв`язку з несвоєчасним виконанням зобов`язання, позивач нарахував пеню, 3% річних з простроченої суми та інфляційні втрати за період з 17.02.2015р. по 23.05.2016р. (за кожен місяць окремо)

Разом з тим, відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016р. №1730-VIII, який набрав чинності 30.11.2016р., (надалі - Закон) законодавцем визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

За змістом статті 2 вищевказаного Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Згідно статті 1 Закону України «Про теплопостачання» №2633-ІV від 02.06.2005р. теплогенеруюча організація - суб`єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про теплопостачання» господарська діяльність з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії підлягає ліцензуванню в порядку, встановленому законом.

Частиною 1 статті 3 Закону «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Водночас частиною 3 статті 7 названого Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина 3 статті 7 Закону «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є нормою прямої дії; цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. При цьому застосування приписів частини 3 статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду у справі № 904/11325/16 від 03.04.2018 року, №925/108/18 від 29.01.2019 року та № 904/1615/18 від 14.01.2019 .

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач приватне підприємство "Спеціальна Енергетична Компанія" підпадає під дію частини 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії», оскільки відповідно до п.1.2 договору № 3271/15-КП-39 купівлі продажу природного газу від 24.12.2014 року газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ), отже є теплопостачальною організацією. Окрім того, як вже зазначалось вище заборгованість погашена відповідачем 23.05.2016 року, до набрання чинності Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача, як споживача природного газу для виробництва теплової енергії, спірних сум пені, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму основного боргу за поставлений позивачем природний газ, який погашено споживачем 23.05.2016 до набрання чинності 30.11.2016 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Відповідно до ст. ст. 73,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду Чернігівської області від 28.05.2019 року у справі № 927/361/19, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Чернігівської області від 28.05.2019 року у справі № 927/361/19 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Чернігівської області від 28.05.2019 року у справі № 927/361/19 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на позивача (апелянта).

Матеріали справи № 927/361/19 повернути до місцевого господарського суду .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287,288 ГПК України

Повний текст постанови складено 15.10.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко