ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.19 р. Справа № 917/1368/19

Суддя Господарського суду Полтавської області Білоусов С.М, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лубнигаз", вул. Л. Толстого 87, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область, 37500,

до Прокуратури Полтавської області, вул. 1100-річчя Полтави, 7, м. Полтава, Полтавська область, 36000,

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

06.08.2019 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лубнигаз" до відповідача Прокуратури Полтавської області про стягнення 27 632,94 грн. заборгованості за договором № 46-ЛБ постачання природного газу від 27.04.2018 року.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Відповідач свої зобов`язання по Договором належним чином не виконав, а саме не оплатив вчасно кошти за отриманий природний газ чим порушив п. 3.7.1 Договору.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 07.08.2019 р. у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження, позивачу надано строк не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, відповідачу надано строк протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив (у разі подання такого) подати заперечення на відповідь на відзив.

Відповідно до ч. 5 ст. 176 ГПК України, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Ухвала суду від 07.08.2019 року про відкриття провадження у даній справі, надсилалась рекомендованим листом сторонам за їх юридичними адресами, про що свідчать повідомлення, які міститься в матеріалах справи.

Від Прокуратури Полтавської області 29.08.2019 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Відповідач визнає позовні вимоги частково в розмірі 4 832,41 грн. та не вбачає підстав для застосування пені 3 824,20 грн., 3% річних - 323,60 грн. та інфляційних витрат - 595,14 грн.

07.10.2019 року від Позивача через канцелярію суду надійшла заява про зменшення позовних вимог, а саме про стягнення: 4 832,41 грн. основного боргу, 2 043,10 грн. - пені, 196,43 грн. 3 % річних та 279,74 грн. - витрат від інфляційних процесів.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи норми ст. 46 ГПК України судом розглядаються позовні вимоги про стягнення заборгованості, а саме: 4 832,41 грн. основного боргу, 2 043,10 грн. - пені, 196,43 грн. 3 % річних та 279,74 грн. - витрат від інфляційних процесів.

В зв`язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Рішення приймається з врахуванням вимог ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

27.04.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лубнигаз" (позивач) та Прокуратурою Полтавської області (відповідач) було укладено договір № 46- ЛБ постачання природного газу (договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник постачає природний газ (код за ДК 021:2015-09120000-6 - Газове паливо) Споживачеві в обсягах і порядку, передбачених Договором для забезпечення потреб Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість газу і надання послуг в розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених Договором.

Згідно з п. 2.1. договору Постачання природного газу Споживачу здійснюється з моменту укладання цього Договору відповідно до положень даного Договору (з урахуванням всіх його додатків та додаткових угод).

Відповідно з п. 3.1. договору постачання природного газу здійснюється за ціною, що вільно встановлюється між Постачальником та Споживачем. Ціна природного газу за цим Договору визначається за 1000 куб. м. та з 01 квітня 2018 року становить 6 634,87 грн. без урахування податку на додану вартість, тарифів та транспортування і розподіл природного газу. Крім того тариф на транспортування природного газу - 33,50 грн. без ПДВ. Крім того, ПДВ (20%) - 1 333,67 грн. Ціна природного газу до сплати за 1000 куб.м. - 8 002,04 грн. Загальний обсяг природного газу становить 24500 куб.м.

Розрахунковим періодом за цим Договором є відповідний розрахунковий місяць. Розрахунки Споживача за природний газ здійснюється за розрахунковий період перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника (п. 3.7. Договору).

Відповідно до п. 3.7.1. договору у випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період Споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 7 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Згідно з п. 3.10 договору за підсумками розрахункового періоду Споживач зобов`язаний до 5 числа місяця, наступного за розрахунковим, надати Постачальнику копію акту про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу Споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ/ГТС та Споживачем відповідно до вимог чинного законодавства України.

На виконання умов Договору Позивач поставив природний газ у січні 2019 року, а Відповідач прийняв поставлений природний газ на загальну суму 22 890,00 грн., що підтверджується актом приймання - передачі природного газу № 35 від 31.01.2019 року на суму 22 890,00 грн.

На виконання умов Договору Позивач виконав свої зобов`язання по Договору, тобто поставив природний газ в повному обсязі, однак Споживач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконав, а саме не оплатив вчасно кошти за отриманий природний газ, чим порушив п. 3.7. Договору.

Згідно з ст. 46 ГПК України позивач 07.10.2019 року подав заяву про зменшення розміру позовних вимог у зв`язку з тим, що Позивачем при поданні позовної заяви не враховано часткову оплату акту приймання-передачі природного газу № 35 від 31.01.2019 року, а саме 18.04.2019 року Відповідачем сплачено 17 121,50 грн. з призначенням платежу : "Розрах. з покупцями (КТ 361/6): 2274; постачання природного газу за січень 2019 року (Пирятин част.); дог. 46-Л/Б від 27.04.2018 року додаткова угода 6 від 26.02.2019 року акт 123 та рах.123 від 12.04.2019 року". Вказану суму Позивач зарахував в часткову оплату акту приймання - передачі природного газу № 35 від 31.01.2019 року . Таким чином, заборгованість станом на 07.10.2019 року по акту приймання - передачі природного газу № 35 від 31.01.2019 року складає 4 832,41 грн.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач вищевказану суму не сплатив.

На підставі вищевикладеного Позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з вимогою до відповідача про стягнення 4 832,41 грн. основного боргу, пені - 2 043, 10 грн., 3 % річних - 196,43 грн. та інфляційних нарахувань - 279,74 грн.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Судом встановлено, з урахуванням заяви Позивача про зменшення позовних вимог Відповідач заборгував позивачу 4 832,41 грн. за природний газ спожитий у січні 2019 року. Строк оплати вказаних зобов`язань настав. У матеріалах справи відсутні докази оплати природного газу у повному обсязі.

Отже, позов в частині стягнення 4 832,41 грн. основного боргу є обґрунтованим, підтвердженим належними доказами та таким, що підлягає задоволенню.

Враховуючи п. 8.2. Договору та наявну заяву про зменшення розміру позовних вимог, а також ст. 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував відповідачу пеню за період з 07.02.2019 року по 29.07.2019 року в розмірі 2 043,10 грн., 3% річних за період з 07.02.2019 року по 29.07.2019 року - 323,60 грн., інфляційні нарахування за березень, квітень та травень 2019 року на суму 279,74 грн.

Пунктом 8.2 Договору передбачено, що у разі прострочення виконання Споживачем своїх зобов`язань з оплати вартості газу, у порядку визначеному цим Договором, Споживач зобов`язаний сплатити на користь Постачальника крім суми заборгованості пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом ІІІ Договору, із Споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період, за який сплачується пеня, від суми прострочення платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторін, що порушила зобов`язання (пункт 3 стаття 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони ( в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання , негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків)

Суд звертає увагу, що Прокуратура Полтавської області є бюджетною установою, та у відповідності до статті 1 Бюджетного кодексу утримується за рахунок місцевого бюджету і здійснює свою фінансово-господарську діяльність на основі кошторису.

Накладання штрафних санкцій значно погіршить фінансове становище Відповідача, що потягне за собою неможливість в подальшому якісно виконувати свої функціональні обов`язки. Вказане є підставою для зменшення розміру штрафних санкцій.

Суд перевірив розрахунок заявлених сум, дійшов до висновку про їх обґрунтованість та задовольняє позовні вимоги частково. З огляду на фінансове становище відповідача, господарський суд вважає за можливе зменшити розмір пені на 50 відсотків (1 021,55 грн.).

Також судом перевірено надані позивачем розрахунки інфляційних втрат і встановлено його правильність. Отже, позов в частині стягнення 3% річних за період з 07.02.2019 року по 29.07.2019 року в сумі - 323,60 грн., інфляційні нарахування за березень, квітень та травень 2019 року в сумі 279,74 грн. є обґрунтованим, підтвердженим належними доказами та таким, що підлягає задоволенню.

Згідно п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За приписами ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

Судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Прокуратури Полтавської області( вул. 1100-річчя Полтави, 7, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лубнигаз" ( вул. Л. Толстого 87, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область, 37500, ) суму основного боргу - 4 832, 41 грн., пеню - 1 021,55 грн., 3 % річних - 196,43 грн., інфляційні нарахування - 279,74 грн. та 1 921,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. У решті позивних вимог - відмовити.

4. Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Білоусов С. М.