СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2019 р. Справа № 913/182/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Пелипенко Н.М. , суддя Стойка О.В.

секретар судового засідання Кохан Ю.В.

за участю представників:

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та кредит" (вх. №2671Л/3) на рішення Господарського суду Луганської області від 22.07.2019 (суддя Шеліхіна Р.М., повний текст рішення підписано 29.07.2019) у справі № 913/182/19

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та кредит" В.М. Куліша, м.Київ

до Публічного акціонерного товариства "Стахановський вагонобудівний завод", м.Кадіївка Луганської області,

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державної організації (установи, закладу) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, м.Київ

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Залив-Метал", м.Маріуполь Донецької області

про стягнення 384 000,00 грн,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Господарського суду Луганської області з позовною вимогою до ПАТ "Стахановський вагонобудівний завод" про стягнення заборгованості в сумі 384 000,00 грн на підставі договору поруки №172 від 06.07.2012, укладеного в забезпечення виконання зобов`язань ТОВ "Залив-Метал" за договором про мультивалютну кредитну лінію від 10.08.2010 №1325-10.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 22.07.2019 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Судові витрати покладено на позивача.

Позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Луганської області з апеляційною скаргою, в якій, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ "Фінанси та Кредит" до ПАТ "Стахановський вагонобудівний завод" про стягнення грошових коштів у сумі 384 000,00 грн тіла кредиту на підставі договору поруки №172 від 06.07.2012, укладеного в забезпечення виконання зобов`язань ТОВ "Залив Метал" за договором мультивалютну кредитну лінію № 1325 м-10 від 10.08.2010. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, заявник посилається на невідповідність висновків викладених у рішенні обставинам справи та порушення норм процесуального права і невірне застосування норм матеріального права. Так, заявник апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком), а за договором поруки відповідальність поручителя настає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором. Крім того, суд не з`ясував, чи пред`являв банк вимогу до поручителя в межах 6 місяців за кожним щомісячним платежем, та чи припинилась порука за окремими платежами.

28.08.2019 системою автоматизованого розподілу апеляційних скарг (справ) між суддями для розгляду справи №913/182/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Істоміна О.А.; суддя Барбашова С.В.; суддя Стойка О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.08.2019 апеляційну скаргу ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та кредит" на рішення Господарського суду Луганської області від 22.07.2019 у справі №913/182/19 залишено без руху.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.09.2019, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та кредит" В.М. Куліша, надано строк для надання відзиву на апеляційну скаргу та призначено її до розгляду на 08.10.2019.

Представники сторін не скористалися наданим правом на участь в судовому засіданні.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням частини першої та пункту 1 частини третьої статті 202 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату та місце розгляду справи, явка у судове засідання не визнавалася обов`язковою, а в матеріалах справи міститься достатньо доказів для прийняття рішення.

Заслухавши в судовому засіданні доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи в обґрунтування апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст. 269 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, 10.08.2010 між АТ "Банк "Фінанси і Кредит" (позивач по справі, банк) та ТОВ "Залив-Метал" (третя особа-2 по справі, позичальник), укладено договір про відновлювальну кредитну лінію №1325-10, за умовами якого банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 15 700 000,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти до 09.12.2010 включно та сплатити за користування кредитними коштами відсотки у розмірі, вказаному в п.3.1. цього договору.

В 2-му розділі договору сторони визначили порядок видачі та повернення кредитних коштів. Так, видача кредитних коштів в межах кредитної лінії здійснюється траншами в строк з 10.08.2010 по 08.12.2010 за письмовою заявкою позичальника зі згоди банку шляхом перерахування їх з кредитного на поточний рахунок позичальника, якщо інше не вказано у письмовій заявці. (п.2.1. договору).

Позичальник зобов`язується повернути кредитні кошти банку до 09.12.2010 включно, шляхом перерахування грошових коштів на кредитний рахунок.

Позичальник сплачує банку комісійну винагороду:

а) за розрахунково-касове обслуговування при проведенні кредитних операцій у розмірі 0,00 грн, одноразово на протязі 1 (одного) робочого дня з моменту укладення цього договору. Комісійна винагорода перераховується позичальником на рахунок банку № НОМЕР_2 в АТ "Банк "Фінанси та Кредит", код банка 300131, без ПДВ.

б) за управління кредитною лінією - у розмірі 0,00/0,00% від суми ліміту кредитної лінії, встановленої п.1.1. цього договору, щомісячно, за цілий календарний місяць строку дії цього договору (п.2.4. договору).

Комісійна винагорода перераховується позичальником на рахунок банку № НОМЕР_3 в АТ "Банк "Фінанси та Кредит", код банка 300131, без ПДВ (п.2.5. договору).

В п.3.1. сторони договору погодили, що позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитними коштами у валюті кредиту за такими процентними ставками:

а) 23% річних за період з дня видачі кредиту до строку повернення кредиту, вказаного в п.2.4. цього договору;

б) 46% річних за період з 10.12.2010 до дня фактичного погашення кредитної (основної) заборгованості.

В 3-му розділі сторони узгодили умови нарахування та оплати процентів. Пунктом 3.4. договору передбачено, що нарахування і сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісяця. Позичальник сплачує відсотки в строк з 26 числа кожного місяця, не пізніше останнього робочого дня кожного місяця. У вказаний строк сплачуються відсотки, нараховані за користування кредитними коштами з 26 числа попереднього місяця до 25 числа поточного місяця (включно).

Щодо дострокового повернення кредитних коштів, то сторони в п.6.1. договору передбачили право банку вимагати повернення кредитних коштів і сплати процентів за увесь період користування кредитними коштами до настання терміну, що вказаний у п.2.4. цього договору, а позичальник зобов`язався повернути отримані кредитні кошти і сплатити усі проценти протягом одного дня з моменту отримання вимоги банку, зокрема, у випадку несплати відсотків за користування кредитними коштами.

Сторони за договором відновлювальної кредитної лінії уклали низку додаткових угод, зокрема від 16.09.2010, 24.09.2010, 01.11.2010, 14.10.2010, 15.10.2010, 29.10.2010, 30.11.2010, 09.12.2010, 28.02.2011, 11.04.2011, 08.07.2011, 11.10.2011, 30.12.2011, 10.01.2012, 09.04.2013, 09.07.2013, 12.09.2014, 26.08.2015, якими вносились зміни в суму відновлювальної кредитної лінії, розмір та порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитними коштами, а також строк повернення кредиту.

Так, додатковою угодою від 12.09.2014 сторони встановили, що надання кредитних коштів здійснюватиметься окремими частинами на умовах, визначених цим договором в межах відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості 573 645 000,00 грн, з урахуванням графіку встановлення ліміту кредитної лінії. Відповідно до графіку встановлення ліміту кредитної ліні, граничною датою погашення зобов`язання є 21.08.2018 (додаток №2 до цього договору).

06.07.2012 в забезпечення виконання зобов`язань ТОВ "Залив-Метал" за кредитним договором від 10.08.2010 №1325-10, між АТ "Банк "Фінанси та Кредит", ВАТ "Стахановський вагонобудівний завод" (відповідач по справі, поручитель,) та ТОВ "Залив-Метал" (третя особа-2 по справі, боржник) укладено договір поруки №172, за умовами якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за своєчасне і повне виконання боржником зобов`язань у розмірі 30 000 000,00 грн (тридцять мільйонів), за договором про відновлювальну кредитну лінію від 10.08.2010 №1325-10, укладеним між кредитором та боржником, про надання боржнику кредиту в розмірі 175 655 000,00 грн (сто сімдесят п`ять мільйонів шістсот п`ятдесят п`ять тисяч), з урахуванням додаткової угоди за якою збільшено розмір кредиту, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, виходячи із процентних ставок, зазначених у п. 3.1. кредитного договору.

Підставою договору поруки є дійсна вимога кредитора до боржника, встановлена кредитним договором (п. 1.2 договору поруки).

Зобов`язання за договором поруки сторони визначили в другому розділі договору. Так, сторони погодили, що у разі невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п. 2.1).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, у т.ч. за основним боргом, щомісячними процентами та підвищеними процентами, за оплату комісійної винагороди, неустойки по основному боргу та процентам, а також за відшкодування усіх збитків (п. 2.2 договору поруки).

У разі невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором протягом 1-го банківського дня з моменту настання строку оплати основного боргу та/або процентів, та/або комісійної винагороди, передбачених кредитним договором, кредитор набуває повне право вимоги від поручителя сплатити боргу у повному обсязі (п. 2.3 договору поруки).

До поручителя, який виконав зобов`язання перед кредитором в повному обсязі, переходять всі права кредитора за кредитним договором (п. 2.4. договору поруки).

Порядок виконання зобов`язань визначений в третьому розділі договору поруки. Зокрема, сторони визначили, що у разі невиконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором у встановлені договором строки, поручитель зобов`язується не пізніше 2-х банківських днів з моменту повідомлення його кредитором письмово про невиконання боржником прийнятих на себе зобов`язань, сплатити грошову суму, яку вимагає кредитор, шляхом її перерахування на рахунок кредитора у спосіб, зазначений кредитором (п. 3.1 договору поруки).

Моментом сплати суми боргу поручителем вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок кредитора, що підтверджується відповідною випискою з банківського рахунку про рух коштів (п. 3.2 договору поруки).

Відповідно до п. 3.4 договору поруки якщо перерахованої поручителем суми коштів недостатньо для повного покриття боргу станом на день надходження коштів, то погашення заборгованості проводиться в такій черговості: у першу чергу погашаються проценти за користування кредитними коштами та комісійна винагорода відповідно до умов кредитного договору, в другу чергу погашається основний борг по кредиту, а в третю чергу погашається неустойка (штраф, пеня) і збитки.

В розділі 5 сторони за договором поруки дійшли згоди стосовно умов, за якими настає припинення поруки. Так, порука припиняється з припиненням забезпечуваного ним зобов`язання. Порука припиняється також, якщо кредитор на протязі шести місяців з дня настання строку виконання зобов`язань по кредитному договору не пред`явив вимоги до поручителя.

В даній справі предметом спору є стягнення заборгованості в сумі 384 000,00 грн з поручителя саме на підставі договору поруки №172 від 06.07.2012, укладеного в забезпечення виконання зобов`язань ТОВ "Залив-Метал" за договором про мультивалютну кредитну лінію від 10.08.2010 №1325-10.

Господарський суд Луганської області, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, зазначив, що доказів звернення до поручителя з вимогою протягом 6 місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання, у відповідності до вимог ч.4 ст. 559 ЦК України та умов 5.1. договору позивачем суду не надано. Таким чином, і право кредитора на звернення до поручителя, і обов`язок поручителя є припиненими, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 11 ЦК України та ст. 174 ГК України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно приписів статей 627 та 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як обґрунтовано встановлено судом першої інстанції та підтверджується в ході апеляційного розгляду справи, правовідносини сторін врегульовано договором №172 від 06.07.2012, який за своєю правовою природою є договором поруки та є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань відповідно до параграфу 3 Цивільного кодексу України, зокрема відповідно до ст. 553-ст. 559 ЦК України.

Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Тобто, в силу поруки на поручителі лежить обов`язок виконання зобов`язання перед кредитором в разі його невиконання боржником.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Зі змісту спірного договору поруки вбачається, що сторони на підставі діючого законодавства та принципів свободи договору, визначили всі необхідні істотні умови, що передбачені для договору поруки, а саме: визначили предмет; сторін, зміст, розмір підставу виникнення зобов`язання, яке забезпечується порукою; визначили межі та умови відповідальності поручителя; встановили строк та умови виконання поручителем зобов`язань за договором; встановили строк дії договору.

Так, за умовами укладеного сторонами договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, у т.ч. за основним боргом, щомісячними процентами та підвищеними процентами, за оплату комісійної винагороди, неустойки по основному боргу та процентам, а також за відшкодування усіх збитків (п. 2.2 договору поруки).

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, можна дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Отже, відлік встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку починається із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Таким чином, аналізуючи ч. 4 ст. 559 ЦК України, суд дійшов висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з вимогою до поручителя.

Як вже було зазначено, в пункті 5.1. договору поруки сторони визначили, що порука припиняється з припиненням забезпечуваного ним зобов`язання. Порука припиняється також, якщо кредитор на протязі шести місяців з дня настання строку виконання зобов`язань по кредитному договору не пред`явив вимоги до поручителя.

В даному випадку, у графіку встановлення ліміту кредитної лінії, який є додатком №2 до договору про відновлювальну кредитну лінію від 10.08.2010 №1325-10, встановлено строк виконання основного зобов`язання - 21.08.2018.

Отже, саме з цього дня - 22.08.2018 - у позивача виникло право протягом шести місяців пред`явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов`язання боржником, тобто 23.02.2019 - є датою, коли порука припиняється (після закінчення шести місяців).

Як вірно було зазначено судом першої інстанції, в п. 4.1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" №1 від 24.11.2014 було роз`яснено, що умова договору про дію поруки до повного виконання забезпеченого зобов`язання не може розглядатися як установлення строку дії поруки. У цьому випадку відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов`язання за договором поруки слід пред`явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною 2 статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

До аналогічних висновків прийшов також і Верховний Суд по справі №910/2774/17 від 22.03.2018, №922/1275/17 від 02.05.2018.

Доказів звернення до поручителя з вимогою протягом 6 місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання, у відповідності до вимог ч.4 ст. 559 ЦК України та умов 5.1. договору позивачем суду не надано.

Крім цього, позивач звернувся з даним позовом до суду 02.04.2019, тобто, поза межами шестимісячного строку з моменту виконання основного зобов`язання, який передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України та п.5.1. договору.

За таких обставин, порука за договором від 06.07.2012 №172 є припиненою -23.02.2019.

Таким чином, і право кредитора на звернення до поручителя, і обов`язок поручителя є припиненим, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Доводи скаржника про те, що судом першої інстанцій неповно з`ясовано обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору та не досліджено належним чином усіх доказів по справі, колегією суддів апеляційного господарського суду відхиляються, оскільки вбачається, що під час розгляду справи господарським судом, відповідно до приписів ст. ст. 43, 101 ГПК України , її фактичні обставини були встановлені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів в їх сукупності, висновки суду апеляційної інстанції відповідають цим обставинам і їм надано належну юридичну оцінку.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України закріпляє обов`язок доказування і подання доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76 - 79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, позивачем, всупереч вищенаведених норм права, не було подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в апеляційній скарзі, а наведені доводи не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Оскільки апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, то, з урахуванням положень статті 129 ГПК України, здійснені ним судові витрати за апеляційною скаргою останньому не відшкодовуються.

Керуючись статтями 129, 270, пунктом 1 частини 1 статті 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та кредит" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Луганської області від 22.07.2019 у справі №913/182/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 15.10.2019

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя Н.М. Пелипенко

Суддя О.В. Стойка