ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/1612/19

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Савченко А.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: Мельник І.В. за довіреністю №1131 від 12.03.2019р.;

Від відповідача: Ричков М.Ю. на підставі ордеру;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв до товариства з обмеженою відповідальністю „Маяк-Південь про стягнення 775 357,22 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаїв (далі по тексту КЕВ м. Миколаїв) звернувся до господарського суду із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю „Маяк-Південь (далі по тексту ТОВ „Маяк-Південь) про стягнення заборгованості у загальному розмірі 771 439,74 грн., яка складається із суми основного боргу у розмірі 691 835,18 грн., штрафних санкції у розмірі 79 604,56 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору про надання послуг з теплопостачання №309 від 10.05.2019р. в частині оплати вартості наданих позивачем послуг протягом лютого-квітня 2019р.

09.08.2019р. до господарського суду від КЕВ м. Миколаїв надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути із відповідача заборгованість у загальному розмірі 775 357,22 грн., яка складається із суми основного боргу у розмірі 691 835,18 грн., пені у розмірі 69 575,40 грн., збитків від інфляції у розмірі 7994,69 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 5952,00 грн. Підставою для звернення позивача до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог є збільшення періоду неналежного виконання прийнятого на себе відповідачем зобов`язання, протягом якого позивачем і було донараховано пеню, три відсотки річних та збитки від інфляції.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи надане позивачу право на подання заяви про збільшення розміру позовних вимог, господарським судом було прийнято вказану заяву до розгляду. При цьому, господарським судом було враховано, що сума штрафних санкції, яка була заявлена позивачем до стягнення у позовній заяві, складається із пені, збитків від інфляції та трьох відсотків річних.

ТОВ „Маяк-Південь скористалось наданим законом правом на участь свого представника лише у двох судових засіданнях, які відбулись 30.09.2019р. та 10.10.2019р., відзиву на позовну заяву до господарського суду від відповідача не надходило. При цьому, відповідач просив суд відмовити у задоволенні заявлених КЕВ м. Миколаїв позовних вимог, посилаючись на відсутність у позивача ліцензії на надання послуг теплопостачання, наявність якої, за переконанням відповідача, є обов`язковою у випадку надання позивачем послуг, стягнення заборгованості за якими є предметом спору по даній справі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

10.05.2019р. між КЕВ м. Миколаїв та ТОВ „Маяк-Південь було укладено договір про надання послуг з теплопостачання №309, у відповідності до п. п. 1.1, 1.2 якого позивач забезпечує відповідача тепловою енергією для забезпечення останнім надання послуг з харчування особового складу Збройних Сил України. До обов`язків відповідача належить оплата наданих позивачем послуг, які споживаються в процесі надання відповідачем послуг харчування на підставі договору №286/2/19/1 від 17.01.2019р. про закупівлю послуг з організації харчування, забезпечення продуктами харчування особового складу військових частин Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах в зонах відповідальності оперативних командувань за місцем постійної дислокації.

Відповідно до п. 2.2.2 договору №309 від 10.05.2019р. КЕВ м. Миколаїв зобов`язується своєчасно забезпечувати об`єкти харчування відповідача тепловою енергією протягом дії договорів позички нерухомого військового майна №8, №6, №13, №16, №10, №4, №1, №17, №6, №15, №14, №12, №11 від 07.02.2019р.

Згідно з п. 2.3.2 договору №309 від 10.05.2019р. ТОВ „Маяк-Південь зобов`язується здійснювати оплату вартості за спожиту теплову енергію згідно тарифів, встановлених рішеннями виконавчого комітету Миколаївської міської ради, а також розрахованих на підставі норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, що визначені у додатку №2 до договору та погоджені сторонами для котелень, що розташовані на території військових частин.

Положеннями п. 2.3.3 договору №309 від 10.05.2019р. визначено, що після отримання від КЕВ м. Миколаїв рахунку-фактури, акта виконаних робіт ТОВ „Маяк-Південь зобов`язується протягом 10 банківських днів здійснювати оплату за спожиту теплову енергію на реєстраційні або спеціальні рахунки КЕВ м. Миколаїв.

Умовами п. 4.2.1 договору №309 від 10.05.2019р. передбачено, що за порушення термінів відшкодування вартості спожитої теплової енергії ТОВ „Маяк-Південь сплачує позивачеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє протягом періоду прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Згідно з абзацом 2 п. 6.5 договору №309 від 10.05.2019р. у випадку неповернення ТОВ „Маяк-Південь підписаного оригіналу актів виконаних робіт або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання протягом п`яти днів з моменту отримання акту виконаних робіт, такий акт вважається підписаним з боку ТОВ „Маяк-Південь без зауважень.

Відповідно до п. 9.1 договору №309 від 10.05.2019р. цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2019р., а в частині розрахунків до повного їх завершення. Відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України сторони домовились, що умови цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли з 01.02.2019р.

Як вбачається з матеріалів справи листом №1240 від 19.03.2019р. КЕВ м. Миколаїв було надіслано на адресу відповідача рахунок та акти виконаних робіт за лютий 2019р. на суму 357 614,59 грн.; листом №1428 від 29.03.2019р. КЕВ м. Миколаїв було надіслано на адресу відповідача рахунок та акти виконаних робіт за березень 2019р. на суму 304 608,24 грн.; листом №1751 від 22.04.2019р. КЕВ м. Миколаїв було надіслано на адресу відповідача рахунок та акти виконаних робіт за квітень 2019р. на суму 29 612,35 грн. Вказані рахунки та акти виконаних робіт були вручені ТОВ „Маяк-Південь, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Звертаючись до господарського суду із позовними вимогами до ТОВ „Маяк-Південь, позивачем було наголошено, що відповідачем у порушення прийнятих на себе зобов`язань за договором №309 від 10.05.2019р. не було оплачено вартості наданих позивачем послуг, що і стало підставою для звернення КЕВ м. Миколаїв до суду із даними позовними вимогами.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Положеннями ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивачем прийняті на себе зобов`язання з надання послуг, передбачених умовами договору №309 від 10.05.2019р., були виконанні у повному обсязі, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання передачі теплової енергії за лютий-квітень 2019р. При цьому, з огляду на не підписання відповідачем актів та ненадання взагалі будь-яких зауважень, господарський суд, враховуючи умови п. 6.5 договору №309 від 10.05.2019р., доходить висновку про наявність у ТОВ „Маяк-Південь обов`язку щодо оплати вартості наданих позивачем послуг, які вважаються прийнятими відповідачем без зауважень.

З викладених обставин, позовні вимоги КЕВ м. Миколаїв до ТОВ „Маяк-Південь в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 691 835,18 грн. підлягають задоволенню як законні та обґрунтовані.

При цьому, господарський суд критично оцінює доводи ТОВ „Маяк-Південь, яким було наголошено, що відсутність у відповідача ліцензії на надання послуг теплопостачання має наслідком необхідність відмови у задоволенні позову з наступних підстав.

Як зазначалось вище по тексту рішення, предметом договору є надання КЕВ м. Миколаїв послуг теплопостачання ТОВ „Маяк-Південь з метою виконання останнім зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору №286/2/19/1 від 17.01.2019р. про закупівлю послуг з організації харчування особового складу військових частин Збройних Сил України. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт безпосередньо виробництва КЕВ м. Миколаїв теплової енергії, яка постачається відповідачеві.

Відповідно до ст.1 Закону України Про теплопостачання від 02.06.2005 № 2633-IV (з наступними змінами та доповненнями) виробництво теплової енергії - господарська діяльність, пов`язана з перетворенням енергетичних ресурсів будь-якого походження, у тому числі альтернативних джерел енергії, на теплову енергію за допомогою технічних засобів з метою її продажу на підставі договору; об`єкти у сфері теплопостачання - теплогенеруючі станції чи установки, теплові електростанції, теплоелектроцентралі, котельні, когенераційні установки, теплові мережі, які призначені для виробництва і транспортування теплової енергії, а також об`єкти та споруди, основне і допоміжне обладнання, що використовуються для забезпечення безпечної та надійної експлуатації теплових мереж; постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Згідно із ч.1 ст.19 Закону України Про теплопостачання діяльність у сфері теплопостачання може здійснюватись суб`єктами господарської діяльності у сфері теплопостачання всіх організаційно-правових форм та форм власності, зокрема, на основі договорів оренди, підряду, концесії, лізингу та інших договорів.

Господарський суд зауважує, що КЕВ м. Миколаїв забезпечує тепловою енергією власні об`єкти нерухомого майна, які передані відповідачеві у користування з метою виконання умов договору №286/2/19/1 від 17.01.2019р. Наведене дозволяє господарському суду дійти висновку, що позивач не здійснює господарської діяльності із виробництва теплової енергії з метою її продажу та отримання прибутку, оскільки позивач у будь-якому випадку забезпечуватиме тепловою енергією власні приміщення незалежно від надання відповідачем послуг з організації харчування особового складу військових частин, надання яких передбачено договором №286/2/19/1 від 17.01.2019р.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У зв`язку із порушенням відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань щодо здійснення своєчасної та в повному обсязі оплати вартості наданих послуг позивачем, в порядку ст. 625 ЦК України, було нараховано відповідачу до сплати збитки від інфляції у розмірі 7 994,69 грн. та три відсотки річних у розмірі 5 952,00 грн.

Згідно з п. 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань (з наступними змінами і доповненнями) огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок збитків від інфляції та трьох відсотків річних, господарський суд доходить висновку про правильність здійсненого позивачем розрахунку трьох відсотків річних. Натомість, розрахунок збитків від інфляції був здійснений позивачем неправильно, оскільки правильним розміром збитків від інфляції є сума у розмірі 3795,72 грн.

Господарський суд зазначає що позивачем під час здійснення розрахунку не було враховано дефляцію, розмір якої відповідно до абзацу 3 п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань також повинен враховуватися під час розрахунку збитків від інфляції.

Наведене має наслідком необхідність часткового задоволення заявлених позивачем позовних вимог шляхом присудження до стягнення із відповідача трьох відсотків річних у розмірі 5 952,00 грн. та збитків від інфляції у розмірі 3795,72 грн.

З посиланням на умови п. 4.2.1 договору №309 від 10.05.2019р., а також приписи чинного законодавства КЕВ м. Миколаїв було нараховано відповідачу до сплати пеню у загальному розмірі 69 575,40 грн., яка була розрахована позивачем по кожному із рахунків окремо.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання. Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань. Частиною ст. ст. 547, 548 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При здійсненні нарахування пені слід мати на увазі приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, згідно з якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок пені, заявленої КЕВ м. Миколаїв до стягнення, господарський суд зазначає про його правильність та обґрунтованість, що має наслідком необхідність задоволення заявлених позивачем позовних вимог у названій частині шляхом присудження до стягнення із відповідача пені у розмірі 69 575,40 грн.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку щодо необхідності часткового задоволення позовних вимог Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв до товариства з обмеженою відповідальністю „Маяк-Південь шляхом присудження до стягнення на користь позивача основного боргу у розмірі 691 835,18 грн., пені у розмірі 69 575,40 грн., збитків від інфляції у розмірі 3795,72 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 5 952,00 грн. відповідно до ст. ст. 11, 509, 525, 526, 530, 538, 546-549, 610 612, 615, 617, 625, 627, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст. ст. 175, 193, 224, 225, 230-232, 233 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань". В решті позову необхідно відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Маяк-Південь /68000, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Лазурна, буд. 5, кв. 11, ідентифікаційний код 40677881/ на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв /54056, Миколаївська обл., м. Миколаїв, проспект Миру, 62-а, ідентифікаційний код 08029523/ суму основного боргу у розмірі 691 835,18 грн. /шістсот дев`яносто одна тисяча вісімсот тридцять п`ять грн. 18 коп./, пеню у розмірі 69 575,40 грн. /шістдесят дев`ять тисяч п`ятсот сімдесят п`ять грн. 40 коп./, збитки від інфляції у розмірі 3 795,72 грн. /три тисячі сімсот дев`яносто п`ять грн. 72 коп./, три відсотки річних у розмірі 5 952,00 грн. /п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві грн. 00 коп./, судовий збір у розмірі 11 497,00 грн. /одинадцять тисяч чотириста дев`яносто сім грн. 00 коп./.

3. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 15.10.2019р.

Суддя С.П. Желєзна