ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/2536/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Діброви Г.І., Савицького Я.Ф.,

(склад колегії змінено відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 1.10.2019 у зв`язку з перебуванням судді Богацької Н.С. у відпустці)

при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

за участю представника від позивача адвоката Носенка І.П. за свідоцтвом та посвідченням № 003230 від 21.03.2018 та довіреністю б/н від 01.08.2019,

/скаржник надіслав клопотання про відкладання розгляду справи з 2.10.2019 на інший час, про який повідомлений на офіційному веб-порталі "Судова влада України", але в судове засідання не прибув/ ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу Буджак

на рішення Господарського суду Одеської області від 26.06.2019, проголошене о.14.57 суддею Малярчук І.А. у м. Одесі, повний текст якого складено 05.07.2019,

у справі №916/2536/18

за позовом Приватного підприємства Влахос

до скаржника

про стягнення 374 400грн.

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018р. Приватне підприємство (далі ПП) Влахос звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Сільськогосподарського виробничого кооперативу (далі СВК) Буджак, в якому просило стягнути з останнього безпідставно набуті кошти у сумі 374 400 грн. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що підписаний між сторонами договір суборенди земельної ділянки від 01.10.2012 не набув чинності, а перерахування позивачем платіжними дорученнями №797 від 08.10.2018 на суму 166 400 грн. та №801 від 09.10.2018р. на суму 208 000 грн. на користь СВК Буджак коштів на загальну суму 374 400 грн. в якості плати за суборенду землі згідно договору б/н від 01.10.2012 було здійснено внаслідок допущеної помилки, отже позивач вважає, що ці кошти набуті відповідачем без достатніх правових підстав, а тому підлягають поверненню згідно зі ст. 1212 ЦК України.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 26.06.2019 позов задоволено повністю з підстав його обґрунтованості, стягнуто з Сільськогосподарського виробничого кооперативу Буджак на користь Приватного підприємства Влахос 374 400 грн. безпідставно набутих коштів та 5 616 грн. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого суду, відповідач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На думку скаржника, рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки його прийнято із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, апелянт вважає, що місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення не дослідив підписаний між сторонами договір суборенди земельної ділянки від 01.10.2012 та не звернув уваги на той факт, що перерахування коштів позивачем було здійснено не за оренду землі, а за іншими підставами.

Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не було враховано той факт, що позивач фактично використовує спірну земельну ділянку, що завдає матеріальної шкоди відповідачу, як законному землекористувачу та надає права останньому на відшкодування збитків.

Крім того, скаржник стверджує, що місцевий господарський суд не врахував, що 12.11.2018 позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення помилково перерахованих коштів за платіжними дорученнями з посиланням на договір, який вважає неукладеним, а вже 13.11.2018 звернувся до суду із відповідним позовом не даючи можливості досудового врегулювання спору.

Клопотання скаржника про визнання причин неявки представника в судове засідання від 2.10.2019 поважними та призначення проведення судового засідання по справі на інший час, колегією суддів відхилене через спростування представником позивача достовірності представлених доказів неможливості явки представника, але судове засідання перенесено на 17.10.2019 через зміну складу колегії з метою надання скаржнику можливості реалізувати право на відвід новому складу суду.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Клопотання позивача про долучення до матеріалів справи роздруківок з електронного веб-сайту «Укрзалізниці» щодо достовірності представленого скаржником квитка, колегією задоволено та прийнято до уваги.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши у судовому засіданні представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2012 між СВК Буджак (орендар) та ПП Влахос (суборендар) підписано договір суборенди земельної ділянки, відповідно до умов якого орендар надає, а суборендар приймає у строкове, платне користування земельну ділянку у розмірі 69,7га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться: масиви №№1, 2. Земельна ділянка, що передається в суборенду, належить орендарю на підставі договорів оренди. Договір суборенди укладено на строк дії договору оренди між орендарем та власником земельної ділянки. У разі закінчення дії договору між орендарем та власником земельної ділянки, орендар повинен не пізніше, ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово суборендаря про закінчення дії цього договору (п.п.1.1, 1.2, 2.1 договору).

Відповідно до п.п.3.1, 3.2 договору суборенди земельної ділянки від 01.10.2012 орендна плата вноситься суборендарем у розмірі 300 грн. за кожний га. Орендна плата вноситься один раз на рік у строк до 30 вересня кожного року.

Земельна ділянка передається в суборенду для вирощувані овочевих, баштанних, зернових, технічних та вирощувані сільськогосподарських рослин на насіння. Цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва (п.п.4.1, 4.2 договору).

Згідно із п.п.5.1, 5.2 договору передача земельної ділянки в суборенду здійснюється без розроблення проекту її відведення. Передача земельної ділянки суборендарю здійснюється у 10-денний строк з моменту підписання договору суборенди.

Відповідно до п.7.2 договору від 01.10.2012 орендар зобов`язаний здійснити своєчасну передачу земельної ділянки суборендарю за актом прийому-передачі.

Платіжними дорученнями №797 від 08.10.2018. на суму 166 400 грн. та №801 від 09.10.2018 на суму 208 000 грн. позивач перерахував на користь відповідача грошові кошти із призначенням платежу плата за суборенду землі згідно договору б/н від 01.10.2012 за період з 2012р. по 2017 рік включно, плата за суборенду землі згідно договору б/н від 01.10.2012 за період з 2018р. по 2019 рік включно, що також підтверджується довідкою ПАТ МТБ Банк по рахунку ПП Влахос за період з 08.10.2018 по 09.10.2018.

При перевірці дотримання вимог земельного законодавства позивачем, оформленій актом №807-ДК/878/АП/09/01/-18 від 12.11.2018, складеним та підписаним державним інспектором Управління з контролю за використанням та охороною земель Шевченко А, встановлено що ПП Влахос, в особі керівника Стойловського ОСОБА_1 , фактично використовує земельні ділянки загальною площею 23 га приватної форми власності, які розташовані у полі №7, на підставі договорів оренди землі з землевласниками, які не пройшли державну реєстрацію прав. Крім того, перевіркою встановлено, що земельні ділянки загальною площею 162,22 га приватної форми власності, які розташовані у полі придунайські плавні, використовуються ПП Влахос, в особі керівника ОСОБА_2 , на підставі усної домовленості з орендарями СВК ДЮЗ, ТОВ ДУНАФФ, TOB РЕМ та договору суборенди земельної ділянки з СВК Буджак, на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області (за межами населеного пункту), які не оформлені належним чином, у відповідності до вимог земельного законодавства України. На підставі виявлених порушень складено припис №807-ДК/0258Пр/03/01/-18 від 13.11.2018 щодо усунення вказаних порушень земельного законодавства.

12.11.2018 позивач надіслав відповідачу вимогу про повернення йому безпідставно набутих коштів за платіжними дорученнями №797 та №801, про стягнення яких за ст. 1212 Цивільного кодексу України і заявив позов.

Колегія суддів вважає задоволення судом першої інстанції позову обгрунтованим з наступних підстав.

Орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця передаватись орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда) (частина 6 статті 93 ЗК України).

За приписами статей 13, 14 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до статей 18, 20 вказаного Закону укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 №1952-IV обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право постійного користування та право оренди земельної ділянки.

Державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом (ч.ч.1, 2, 3, 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004р. №1952-IV).

Здійснюючи судовий розгляд справи місцевий господарський суд правомірно встановив, що підписаний між сторонами договір суборенди земельної ділянки б/н від 01.10.2012 не пройшов державної реєстрації. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази фактичної передачі орендарем земельної ділянки суборендарю, а саме складаний та підписаний акт прийому-передачі, обумовлений п.п.5.2, 7.2 договору суборенди земельної ділянки від 01.10.2012.

З огляду на відсутність державної реєстрації, договір суборенди земельної ділянки б/н від 01.10.2012 не набув чинності і не породжує для сторін будь-яких правових наслідків, в тому числі і правовідносин з оренди землі, у зв`язку з чим СВК «Буджак» не набуло законної підстави для одержання грошових коштів за платіжними дорученнями №797 від 08.10.2018 на суму 166 400 грн., №801 від 09.10.2018 на суму 208 000 грн. зважаючи на те, що у перелічених платіжних документах значиться , як підстава перерахування неукладений сторона ми договір.

Главою 83 Цивільного кодексу України регулюються відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Підставою, що унеможливлює застосування судом положень глави 83 Цивільного кодексу України у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових є лише договірний характер спірних правовідносин.

Враховуючи вищевикладені приписи законодавства та беручи до уваги встановлені під час здійснення судового провадження обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо стягнення з СВК «Буджак» 374 400грн., оскільки у сторін відсутній договір суборенди землі, у зв`язку з чим у орендодавця були відсутні підстави для отримання суборендної плати за цим договором.

Колегія суддів вважає не обґрунтованим і твердження апелянта про те, що місцевий господарський суд не прийняв до уваги той факт, що позивач фактично використовує спірну земельну ділянку, що завдає матеріальної шкоди відповідачу, як законному землекористувачу, та надає право останньому на відшкодування завданих таким користуванням збитків, оскільки судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні вірно зазначено, що чітке визначення у платіжних документах позивачем призначення платежу в якості орендної плати за договором від 01.10.2012 не містить правової підстави для зарахування відповідачем таких коштів в рахунок погашення суми завданої позивачем шкоди, при цьому відповідний зустрічний позов про відшкодування збитків відповідачем не заявлявся.

Доводи скаржника про те, що місцевий господарський суд не дослідив підписаний між сторонами договір суборенди земельної ділянки від 01.10.2012 та не звернув уваги на той факт, що перерахування коштів позивачем було здійснено не за оренду землі, а у зв`язку з іншими підставами колегія суддів також відхиляє, оскільки саме дослідивши договір суборенди земельної ділянки від 01.10.2012 та платіжні доручення, за якими були позивачем перераховані кошти відповідачу, суд першої інстанції і дійшов відповідного правомірного висновку.

Крім того, колегія суддів відхиляє і твердження відповідача про те, що позивачем порушений порядок позасудового врегулювання спору між сторонами, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої ст. 222 ГК України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду. У разі необхідності відшкодування збитків або застосування інших санкцій суб`єкт господарювання чи інша юридична особа - учасник господарських відносин, чиї права або законні інтереси порушено, з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником цих прав або інтересів має право звернутися до нього з письмовою претензією, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. При цьому, відповідно до частини першої ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Офіційне тлумачення стосовно питання обов`язковості досудового врегулювання спорів надав Конституційний Суд України у справі N 1-2/2002 від 09.07.2002. Так, обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на зазначені приписи національного законодавства, останнє не встановлює обов`язкового досудового врегулювання спору як безумовної передумови для звернення особи, яка вважає, що її права були порушені, невизнані або оспорені іншою особою, із позовом до суду.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених обставин справи та висновків господарського суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 26.06.2019 у справі залишає без змін.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Рішення Господарського суду Одеської області від 26.06.2019 у справі №916/2536/18 залишити без змін, апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу Буджак без задоволення.

Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.10.2019 о 12.00.

Головуючий суддя Г.П. Разюк

Суддя Г.І. Діброва

Суддя Я.Ф. Савицький