ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/13903/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Зуєва В.А. - головуючого, Багай Н.О., Случа О.В.

секретар судового засідання - Савінкова Ю. Б.,

за участю представників:

позивача: Бердичевський О. Є. , Красноголовець В.В. , Услонцев О. Б. ,

відповідача - Візор О. М.,

третьої особи 1 - не з`явився,

третьої особи 2 - Візор О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Німанська 7"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 (судді Калатай Н.Ф., Мартюк А. І., Пашкіна С. А.)

та рішення Господарського суду м. Києва від 25.02.2019 (суддя Чебикіна С.О.) у справі

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Німанська 7"

до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради

третя особа 1 - Печерська районна в місті Києві державна адміністрація

третя особа 2 - Київська міська державна адміністрація

про визнання незаконними та скасування наказу про оформлення права власності та свідоцтва про право власності,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1. Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Німанська 7" (далі - ОСББ "Німанська 7") звернулось до Господарського суду з позовом, в якому просило визнати незаконним та скасування наказ Головного управління комунальної власності м. Києва "Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна" від 17.03.2004 №279-В та свідоцтва від 17.03.2004 про право власності на нежиле приміщення №46 площею 410,40 кв. м, яке розташоване в м. Києві за адресою: вул. Німанська, 7 (літера А), на підставі статей 21, 331, 382, 393 Цивільного кодексу України, статей 1, 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", статей 2, 4 Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності".

1.2. У відзиві на позовну заяву Печерська районна в м. Києві державна адміністрація просила суд у позові відмовити з тих підстав, що спірні приміщення по вул. Німанській 7 є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин та є комунальною власністю і передані до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації у відповідності до чинного на той час законодавства.

1.3. Київська міська державна адміністрація та Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради надіслали спільний відзив на позов, в якому просили у позові відмовити з тих підстав, що спірне приміщення по вул. Німанській 7 є комунальною власністю територіальної громади Печерського району міста Києва, протилежного позивачем суду не доведено. Спірний наказ видавався в межах компетенції Головного управління комунальної власності міста Києва та відповідно до діючого на той час законодавства.

2. Короткий зміст судових рішень у справі

2.1. Рішенням Господарського суду м. Києва від 25.02.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019, у позові відмовлено.

2.2. Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано тим, що позивач не є власником нежитлового приміщення № 46 на вул. Німанській , 7 у м. Києві, а тому оспорюваний ним наказ від 17.03.2004 №279-В "Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна" та видане на його підставі свідоцтво про право власності на спірне нежитлове приміщення не порушує його права та/або законні інтереси.

2.3. Вказаних висновків суди дійшли виходячи з того, що спірні нежитлові приміщення не є допоміжними приміщеннями в розумінні Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", а відтак, за приписами частини третьої статті 4 Житлового кодексу України, в результаті приватизації квартир в будинку за адресою м. Київ, вул. Німанська, 7, їх мешканцями право власності в останніх на вказані приміщення не виникло.

3. Короткий зміст вимог, викладених у касаційній скарзі

3.1. Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій ОСББ "Німанська 7" у касаційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

3.2. Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що суди, ухвалюючи рішення, неповно з`ясували обставини, що мають значення для справи, зокрема, заявник зазначає, що оспорювані наказ та свідоцтво є незаконними, оскільки видані на підставі незаконного нормативно-правового акта.

3.3. Крім того, ОСББ "Німанська 7" зазначає, що нежитлові приміщення відносяться до допоміжних приміщень будинку та, відповідно, є спільною сумісною власністю всіх мешканців будинку по вул. Німанська,7 в м. Києві .

3.4. Заявник також вважає, що члени ОСББ "Німанська 7", як жителі Печерського району м. Києва, є членами територіальної громади міста Києва, тобто власниками цього майна, оскільки згідно з оспорюваним свідоцтвом про право власності на спірне приміщення його власником є територіальна громада міста Києва.

4. Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду

4.1. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників позивача, представника відповідача та представника третьої особи 2, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

4.2. Суди попередніх інстанцій установили, що рішенням Київської міської ради від 27.12.2001 № 208/1642 "Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва" затверджено перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Києва, згідно з додатком 1 якого, до таких об`єктів входить нежиле приміщення № 46 площею 410,40 кв.м, яке розташовано у м. Києві за адресою: вул. Німанська, 7 (літера А).

4.3. 17.03.2004 Головним управлінням комунальної власності м. Києва відповідно до діючого на той час Положення про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, затвердженого розпорядженням КМДА від 31.08.2001 № 1820, видано наказ №279-В "Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна", яким передбачено оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна, зазначений у додатку (справа №7994), замовник - Печерська районна у місті Києві рада, форма власності - комунальна; видачу свідоцтва про право власності.

4.4. 17.03.2004 Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видано свідоцтво про право власності, яке посвідчує, що нежиле приміщення № 46 площею 410,40 кв.м, яке розташоване в м. Києві за адресою: вул. Німанська, 7 (літера А), належить Територіальній громаді Печерського району міста Києва на праві комунальної власності. Свідоцтво видане на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва від 17.03.2004 №279-В.

4.5. Також, судами встановлено, що ОСББ "Німанська 7" зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 26.10.2015, номер запису: 1 060104.

4.6. Протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням м. Київ, вул. Німанська №7 від 22.09.2015 затверджено Статут ОСББ "Німанська 7".

4.7. Відповідно до протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням м. Київ, вул. Німанська № 7 від 05.11.2015 погоджено взяти будинок та всі допоміжні приміщення на баланс Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Німанська 7".

4.8. Розпорядженням Печерської районної в місті Києві державна адміністрація від 17.12.2015 № 575 "Про передачу житлового будинку № 7 на вулиці Німанській з балансу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" на баланс ОСББ "Німанська 7" передано житловий будинок № 7 на вулиці Німанській за виключенням нежитлового приміщення № 46 (приміщення №№ 1-28) загальною площею 410,0 кв.м, які відповідно до даних КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, входить до складу житлового комплексу та є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

4.9. Однак, ОСББ "Німанська 7" вважає, що вказані нежитлові приміщення відносяться до допоміжних приміщень будинку та, на його думку, є спільною сумісною власністю всіх мешканців будинку по вул. Німанська , 7 у місті Києві, у зв`язку з чим звернулась до суду з цим позовом.

4.10. Предметом спору у цій справі є визнання незаконними та скасування наказу Головного управління комунальної власності м. Києва "Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна" від 17.03.2004 №279-В і свідоцтва про право власності на нежиле приміщення від 17.03.2004 № 46 площею 410,40 кв.м, яке розташоване в м. Києві за адресою: вул. Німанська, 7 (літера А).

4.11. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

4.12. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 Цивільного кодексу України).

4.13. Частиною першою статті 393 Цивільного кодексу України визначено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

4.14. Отже, відповідно до норм чинного законодавства визнання незаконним правового акта органу місцевого самоврядування можливо, якщо:

1) позивачем є учасник цивільних правовідносин (фізична, юридична особи, держава, територіальна громада), який є власником певного майна;

2) права власника порушено і підставою цього порушення є видання правового акта;

3) такий акт не відповідає законові, тобто, має місце невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

4.15. Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

4.16. Суди встановили, що рішенням Київської міської ради від 09.09.2010 №7/4819 "Про питання організації управління районами в місті Києві" припинено з 31.10.2010 шляхом ліквідації районні в місті Києві ради та їх виконавчі органи, у тому числі Печерську районну у місті Києві раду та її виконавчий орган - Печерську районну у місті Києві державну адміністрацію.

4.17. Пунктом 1 розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.09.2010 №787 "Про організаційно-правові заходи, пов`язані з виконанням рішення Київської міської ради від 09.09.2010 року №7/4819 "Про питання організації управління районами в місті Києві" утворено з 31.10.2010 районні у місті Києві державні адміністрації, підпорядковані Київській міській державній адміністрації.

4.18. Відповідно до пункту 5 статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

4.19. Відповідно до частини першої, частини другої статті 11, частини другої статті 7 Закону України "Про столицю України - місто-герой Київ", саме Київська міська рада, як представницький орган територіальної громади міста розпоряджається комунальним майном, в тому числі в частині передачі майна в управління районним адміністраціям.

4.20. У зв`язку з цим, усе майно та підприємства, що перебувало у комунальній власності райрад у місті Києві підлягало передачі до комунальної власності міста Києва. Відповідно до статей 7 та 11 Закону України "Про столицю України - місто-герой Київ" та на виконання рішення №7/4819, Київською міською радою і було прийнято рішення від 02.12.2010 №284/5096 "Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва", яким, зокрема, затверджено переліки об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва.

4.21. Розпорядженням КМДА від 10.12.2010 року №1112 "Про питання організації управління районами в місті Києві" було затверджено переліки підприємств, організацій та установ, майно яких передається до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій згідно з додатками 1 - 10 до цього розпорядження.

4.22. Додатком 10 до розпорядження КМДА від 10.12.2010 №1112 затверджено перелік підприємств, організацій та установ, майно яких віднесено до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, до якого включено, зокрема, спірне нерухоме майно у м. Києві по вул. Німанська, 7 (додаток до розпорядження № 6, Таблиця № 5 "Житлове господарство").

4.23. Рішенням Київської міської ради від 22.05.2013 №359/9416 "Про внесення змін у додаток 6 до рішення Київської міської рад від 02.12.2010 №284/5096 "Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва" внесено у додаток 6 до рішення Київської міської рад від 02.12.2010 №284/5096 "Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва" зміни, що викладені у додатку (таблиця 6, позиція 461), що спірне нерухоме майно нежиле приміщення №46 площею 410,40 кв.м, яке розташоване в м. Києві за адресою: вул. Німанська, 7 (літера А) є комунальною власністю територіальної громади міста Києва.

Зазначені нормативні акти на сьогодні є чинними, та у встановленому законодавством порядку недійсними не визнавались та скасовувались.

4.24. Таким чином, судами встановлено, що спірне нерухоме майно має статус нежитлового приміщення є комунальною власністю територіальної громади міста Києва, зареєстровано у встановленому законом порядку.

4.25. Відповідно до статті 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" в редакції, яка була чинною на час прийняття наказу та видачі свідоцтва, а також на дату створення ОСББ "Німанська 7":

- допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення);

- нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин;

4.26. Відповідно до статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" в редакції, яка була чинною на час прийняття оспореного наказу та видачі оспореного свідоцтва, а також на дату створення особи позивача:

- багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна;

- допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення);

- нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна;

- спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

4.27. До загального та неподільного майна відносяться виключно допоміжні приміщення, конструктивні елементи будинку та його технічне обладнання, і не відносяться окремі нежилі приміщення.

4.28. Згідно з пунктом 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

4.29. Водночас за приписами статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" нежилі приміщення житлового фонду, які використовуються підприємствами торгівлі, громадського харчування, житлово-комунального та побутового обслуговування населення на умовах оренди, передаються у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.

4.30. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 02.03.2004 №4-рп/2004 допоміжні приміщення передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків, при цьому підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій.

4.31. У рішенні від 09.11.2011 №14-рп/2011 Конституційний Суд України вказав, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

4.32. У пункті 4 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційного Суду України від 09.11.2011 №14-рп/2011 вказано про те, що за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців.

4.33. Отже, у процесі приватизації громадяни набувають право власності на квартири та допоміжні приміщення багатоквартирного будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

4.34. Проте, за змістом законодавства, у багатоквартирних жилих будинках розташовуються і нежилі приміщення, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, які мають самостійний правовий статус та до житлового фонду не входять.

4.35. Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру, є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин і до житлового фонду не входять, необхідно враховувати місце їхнього розташування, так і загальні характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.

4.36. Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що відповідно до технічного паспорту на цокольний поверх будинку № 7 по вул. Німанській в м. Києві , приміщення на цокольному поверсі не є допоміжними.

4.37. Господарські суди також зазначили про те, що зі змісту розділу "Архітектурно-будівельна частина" пояснювальної записки слідує, що при проектуванні спірного будинку на цокольному поверсі запроектована лабораторія кіно-фототелерадіозвукової реклами тресту "Укрторгреклама", вказані приміщення мають окремий вхід, тобто ще у період планування цокольного поверху будівлі даного будинку передбачалося, що це приміщення буде використовуватися не як житлове і не як допоміжне, а як окреме самостійне цільове приміщення, тобто окремо від житлового фонду.

4.38. Отже, враховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням положень чинного законодавства України та на підставі наявних в матеріалах справи доказів, дійшли правильних висновків, що спірні нежитлові приміщення не є допоміжними приміщеннями в розумінні Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", а отже, за приписами частини третьої статті 4 Житлового кодексу України, в результаті приватизації квартир мешканцями будинку №7 по вул. Німанській у м. Києві , право власності в останніх на вказані приміщення не виникло.

4.39. Посилання скаржника на те, що судами не враховано норми Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності", зокрема, необхідності прийняття рішення Кабінету Міністрів України на передачу приміщень будинку по вул. Німанській 7 у комунальну власність є необґрунтованим з огляду на обставини справи, встановлені судами, а також норми законодавства.

4.40. Абзацом 1 пункту 1 статті 4 Закону "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) дійсно передбачено необхідність наявності рішення Кабінету Міністрів України при передачі об`єктів з державної у комунальну власність. Разом з тим, статтею 2 цього закону визначено перелік об`єктів передачі на які поширюються його вимоги в тому числі житловий фонд та інші об`єкти соціальної інфраструктури, які перебувають у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, установ, організацій або не увійшли до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), у тому числі не завершені будівництвом.

4.41. Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, судами не встановлено, позивачем не доведено, що будинок по вул. Німанська 7 перебував у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, установ, організацій або не увійшов до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації).

4.42. Натомість Суд враховує, що Законом України "Про власність" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) статтею 35 було встановлено, що об`єктами права комунальної власності є майно, що забезпечує діяльність відповідних Рад і утворюваних ними органів; кошти місцевих бюджетів, державний житловий фонд, об`єкти житлово-комунального господарства; майно закладів народної освіти, культури, охорони здоров`я, торгівлі, побутового обслуговування; майно підприємств; місцеві енергетичні системи, транспорт, системи зв`язку та інформації, включаючи націоналізоване майно, передане відповідним підприємствам, установам, організаціям; а також інше майно, необхідне для забезпечення економічного і соціального розвитку відповідної території.

4.43. Таким чином, будинок по вул. Німанській 7 з усіма його приміщеннями перебував у комунальній власності з огляду на імперативні приписи законодавства.

4.44. Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" право комунальної власності розглядається як право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

4.45. При цьому пунктом 10 Розділу V Закону передбачено, що з набранням чинності цим Законом майно, яке до прийняття Конституції України у встановленому законодавством порядку передане державою до комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць та набуте ними на інших законних підставах, крім майна, що відчужене у встановленому законом порядку, є комунальною власністю відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст.

Майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні і обласні ради або уповноважені ними органи. Відчуження зазначеного майна здійснюється лише за рішенням власника або уповноваженого ним органу.

4.46. Таким чином, органи місцевого самоврядування, реалізуючи повноваження власника щодо спірного майна, діяли в межах та в порядку встановленому чинним законодавством на час їх реалізації. При цьому подальші дії пов`язані із створенням ОСББ "Німанська 7" та, відповідно, передачі йому жилих та допоміжних приміщень не змінюють режим права власності стосовно нежитлових приміщень в силу вимог законодавства.

4.47. З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що право ОСББ "Німанська 7" оспорюваними наказом та свідоцтвом порушено не було, а тому він не має право на звернення до суду з цим позовом.

4.48. При цьому колегія суддів зазначає, що інші наведені у касаційній скарзі доводи, зокрема, щодо розпорядження КМДА від 31.08.2001 № 1820 та правового статусу територіального громади Печерського району, є необґрунтованими, оскільки є аналогічними доводам та підставам, викладеним у позовній заяві та в апеляційній скарзі, отже вже були предметом дослідження та оцінки судами попередніх інстанцій і зводяться до переоцінки доказів та незгоди із судовими рішеннями.

5. Висновки Верховного Суду

5.1. Згідно зі статтею 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

5.2. Частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

5.3. Згідно зі статтею 300 цього Кодексу, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

5.4. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

5.5. Відповідно до частини першої статті 309 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

5.6. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що судові рішення у справі прийнято із додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для їх скасування не вбачається.

5.7. Доводи, викладені у касаційній скарзі, про порушення і неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваних судових рішень не отримали підтвердження, не спростовують обставин, на які послалися суди як на підставу для відмови у позові, ґрунтуються на переоцінці доказів, зібраних у справі, що за змістом статті 300 Господарського процесуального кодексу України не належить до повноважень суду касаційної інстанції, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржених у справі постанови суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції не вбачається.

6. Розподіл судових витрат

6.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина чотирнадцята статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини першої статті 308, статтями 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Німанська 7" залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 і рішення Господарського суду м. Києва від 25.02.2019 у справі №910/13903/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Зуєв

Судді Н. О. Багай

О. В. Случ