РІШЕННЯ

Іменем України

07 жовтня 2019 року м. Чернігівсправа № 927/680/19

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Романенко А.В., за участю секретаря судового засідання Дзюб Г.В., за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні розглянуто справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Делл Прайм»,

провулок Новопечерський, 19/3, м. Київ, 01042;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Бахмацький комбікормовий завод»,

вул. Соборності, 27, м. Бахмач, Бахмацький район, Чернігівська область, 16500;

предмет спору: про стягнення 439638,45грн

за участю представників сторін:

від позивача: Коваленко О.Ю. адвокат, ордер на надання правової допомоги серія НОМЕР_1 № НОМЕР_2 , виданий 05.08.2019;

від відповідача: не прибув.

У судовому засіданні 07.10.2019 Господарським судом Чернігівської області на підставі частини 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

12.08.2019, до Господарського суду Чернігівської області, надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Делл Прайм» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Бахмацький комбікормовий завод» про стягнення 439638,45грн, з яких: 423724,00грн основного боргу за товар, поставлений на підставі договору поставки №20/11-2018 від 20.11.2018 (надалі Договір) згідно видаткових накладних №4 від 20.11.2018, №1 від 11.01.2019 та №4 від 08.02.2019 складених на виконання умов вказаного Договору; 9863,20грн інфляційних втрат та 6051,25грн трьох відсотків річних за період з 01.02.2019 по 08.08.2019, нарахованих на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Договору, а саме несвоєчасним розрахунком за поставлений товар.

Ухвалою суду від 14.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №927/680/19 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 29.08.2019; встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали, але не пізніше 29.08.2019, для подання до суду та позивачу відзиву на позовну заяву.

Підготовче судове засідання у відповідності до п.3 частини 2 статті 183 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України) судом відкладено на 30.09.2019.

У підготовчі судові засідання 29.08.2019 та 30.09.2019 відповідач не прибув, повноважного представника не направив, про дату, час та місце судових засідань повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень №342 та №725.

Відповідач скористався своїм процесуальним правом на подачу відзиву на позов у порядку статей 165, 178 ГПК України, в межах строку, встановленого ухвалою суду від 14.08.2019.

У відзиві на позов повідомив про часткове погашення наявного боргу після подачі позову до суду (08.08.2019) в сумі 10000,00грн, на підтвердження наведеного подано належним чином завірену копію платіжного доручення від 12.08.2019 №219. Підтвердив наявність боргу перед позивачем за поставлений товар у сумі 413724,00грн та вказав про відсутність фінансової можливості погасити наявну перед позивачем заборгованість через скрутне матеріальне становище підприємства. Заперечив проти стягнення відсотків річних у розмірі 6051,25грн, беручи до уваги умови п.5.1. Договору, за яким у випадку порушення сторонами своїх зобов`язань, відсоток за користування коштами не нараховується (дорівнює нулю). Звернув увагу, що безпідставне нарахування відсотків річних, заявлених до стягнення в межах позову, призвело до завищення розміру судового збору, сплаченого за розгляд наявного спору, який має бути розподілений між сторонами за результатами вирішення справи. Наголосив, що розмір витрат на правову допомогу в сумі 42582,00грн, виходячи з попереднього (орієнтовного) розрахунку позивача, не ґрунтуються на жодних доказах.

Частиною 1 статті 202 ГПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Пунктом 2 частини 3 зазначеної статті встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що неявка відповідача у підготовчі судові засідання 29.08.2019 та 30.09.2019 не є перешкодою для його проведення.

Повноважний представник позивача у підготовчому судовому засіданні 30.09.2019 зазначив про відсутність наміру подати в порядку статей 166, 184 ГПК України письмову відповідь на відзив, наполягав на призначенні розгляду справи по суті.

За результатами підготовчого судового засідання 30.09.2019 суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 07.10.2019, про що відповідач повідомлений в порядку статей 120, 121 ГПК України, шляхом направлення за адресою його державної реєстрації ухвали суду від 30.09.2019.

У судове засідання 07.10.2019 відповідач не прибув, повноважного представника не направив, будь-яких заяв чи клопотань до суду не подав, причини неявки в судове засідання не вказав, про дату, час та місце розгляду справи по суті повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №739.

За умовами частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Судом враховано, що відкладення справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення наявного спору у відповідному судовому засіданні.

Беручи до уваги, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, однак процесуальним правом сторони на участь у судовому засіданні не скористався, явку повноважного представника не забезпечив, за наявності письмового відзиву на позов, у якому наведено його правову позицію відносно заявлених вимог, суд вважає, що його неприбуття в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Позивач у судовому засіданні 07.10.2019 позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві. Підтвердив погашення відповідачем 12.08.2019 основного боргу на суму 10000,00грн після подачі позову до суду (08.08.2019 згідно відтиску штемпеля відділу поштового зв`язку на конверті, до якого вкладено позовну заяву від 08.08.2019 б/н з доданими до неї документами, що направлені 08.08.2019 до суду). Подав письмову заяву з повідомленням, що докази на підтвердження розміру судових витрат понесених позивачем на правничу допомогу під час судового розгляду наявного спору, будуть подані до суду в межах строку, визначеного частиною 8 статті 129 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши повноважного представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

20.11.2018, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Делл Прайм» (надалі ТОВ «Делл Прайм», Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Бахмацький комбікормовий завод» (надалі ТОВ «ТД «Бахмацький комбікормовий завод», Покупець) укладено договір поставки №20/11-2018 (надалі Договір) за п.1.1. якого Продавець зобов`язався передати у власність Покупцю, а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити продукцію макуха соєва (надалі Товар) на умовах визначених цим Договором.

Номенклатура (код, найменування), ціна Товару, вказується у рахунку, який виставляє Продавець на кожну партію Товару, виходячи із замовлення Покупця (п.1.2. Договору).

Продавець поставляє Товар на умові склад Покупця, відповідно до письмових замовлень Покупця, партіями. Відвантаження Товару відбувається за накладною особі, яка має належним чином оформлене доручення. Датою поставки Товару вважається дата підписання сторонами видаткових накладних (п. п. 2.1, 2.3. та 2.4. Договору).

За умовами п.3.2. та п.3.4. Договору вартість одиниці Товару, кількість Товару та загальна вартість партії Товару визначається у видатковій накладній на кожну окрему партію Товару. Загальна ціна Договору визначається вартістю отриманого протягом строку дії даного Договору на підставі підписаних сторонами видаткових накладних.

Відповідно до п.3.1. Договору оплата партії Товару, що поставляється за цим Договором, здійснюється по факту поставки партії Товару, але не пізніше 14 банківських днів з моменту поставки партії Товару.

Цей Договір набуває чинності з дня його підписання сторонами і укладений строком до 31.12.2018. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору за один місяць до закінчення його дії, він вважається продовженим на той самий термін і на тих умовах, які передбачені цим договором (п.8.1., п.8.2. Договору).

Договір підписаний від імені позивача та відповідача керівниками, їх підписи скріплені печатками юридичних осіб.

Враховуючи, що сторонами не вчинялись будь-які дії направленні на припинення договірних відносин у порядку передбаченому п.8.2. Договору, суд дійшов висновку, що дія Договору пролонгована на 2019 рік.

Виходячи з правової природи укладеного правочину суд встановив, що між сторонами склались відносини з поставки товару, які врегульовані §1 глави 30 Господарського кодексу України (надалі ГК України) та § 1 та § 3 Глави 54 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України).

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, неврегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

За приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом частин 1 та 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У відповідності до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підставі видаткових накладних №4 від 20.11.2018, №1 від 11.01.2019, №4 від 08.02.2019 та товарно-транспортних накладних №Р4 від 20.11.2018, №Р1 від 11.01.2019, №Р4 від 08.02.2019 поставлено, а відповідачем отримано Товар, макуху соєву в обсязі 88,38тон, на загальну суму 881528,02грн.

Видаткові накладні №4 від 20.11.2018, №1 від 11.01.2019, №4 від 08.02.2019 та товарно-транспортні накладні №Р4 від 20.11.2018, №Р1 від 11.01.2019, №Р4 від 08.02.2019 підписані обома сторонами та засвідчені печатками юридичних осіб. Факт отримання товару за вказаними відвантажувальними документами відповідачем не заперечується.

На оплату поставленого Товару позивачем виставлено відповідачу до сплати наступні рахунки: №4 від 20.11.2018 на суму 317799,88грн, №1 від 11.01.2019 на суму 333004,14грн, №4 від 08.02.2019 на суму 230724,00грн.

Виходячи з умов п.3.1. Договору, відповідач мав повністю розрахуватися за Товар, поставлений згідно видаткової та товарно-транспортної накладної від 20.11.2018 у строк по 10.12.2018; згідно видаткової та товарно-транспортної накладної від 11.01.2019 по 31.01.2019; згідно видаткової та товарно-транспортної накладної від 08.02.2019 по 28.02.2019.

За статтею 610 ЦК України порушення зобов`язання - це його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що на день подачі позову до суду (08.08.2019) відповідач, з порушенням граничних строків по оплаті вартості спірного Товару згідно платіжних доручень: від 16.01.2019 №303 та №306, від 31.01.2019 №10 та №11, від 04.04.2019 №112, від 02.05.2019 №414, від 22.05.2019 №157, від 21.06.2019 №172, від 17.07.2019 №519 та від 19.07.2019 №529 перерахував позивачу 457804,02грн.

Таким чином, на момент подачі позову до суду (08.08.2019) заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений Товар за Договором на підставі вказаних видаткових та товарно-транспортних накладних становила 423724,00грн (881528,02грн 457804,02грн), що в тому числі підтверджується актом звірки взаєморозрахунків сторін за період 01.11.2018 по 30.07.2019 підписаний відповідачем та засвідчений його печаткою.

Судом встановлено, що після подачі позову до суду (08.08.2019 згідно до відтиску штемпеля відділу поштового зв`язку на конверті, до якого вкладено позовну заяву від 08.08.2019 б/н разом з доданими до неї документами, що надійшла на адресу суду), відповідач у рахунок оплати наявної заборгованості за поставлений товар сплатив 10000,00грн (підстава платежу: рахунок від 11.01.2019 №1), про що свідчить належним чином завірена копія платіжного доручення №219 від 12.08.2019 (додана до відзиву на позов).

Представник позивача у судових засіданнях 30.09.2019 та 07.10.2019 підтвердив частковий розрахунок відповідача за поставлений Товар у сумі 10000,00грн згідно вказаного розрахункового документу.

У відповідності до п. 2 частини 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Таким чином, враховуючи, що відповідач частково розрахувався за поставлений товар на суму 10000,00грн, позов у цій частині підлягає закриттю за відсутністю предмету спору.

З огляду на те, що решту вартості поставленого товару в сумі 413724,00грн відповідач не оплатив, що ним не заперечується, суд дійшов висновку, що в цій частині позов є обґрунтованим, правомірним та підлягає задоволенню.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Відповідно до статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання.

Позивач, керуючись частиною 2 статті 625 ЦК України, в межах даного позову просить стягнути з відповідача 9863,20грн інфляційних втрат за лютий-червень 2019 року та 6051,25грн трьох відсотків річних за період з 01.02.2019 по 08.08.2019, за порушення відповідачем грошового зобов`язання по своєчасному розрахунку за Товар, поставлений за видатковими накладними від 11.01.2019 №1 на суму 193000,00грн та від 08.02.2019 №4 на суму 230724,00грн.

Відповідач проти стягнення трьох відсотків річних в сумі 6051,25грн, нарахованих у період з 01.02.2019 по 08.08.2019 заперечив, посилаючись на умови п.5.1. Договору, яким, на його думку, встановлено, що відсотки, обумовлені статтею 625 ЦК України не нараховуються.

Частиною 2 статті 625 ЦК України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Норми даної статті визначають загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань. При цьому, право кредитора на нарахування та стягнення з боржника трьох відсотків річних та інфляційних втрат з підстав порушення боржником грошового зобов`язання не ставиться в залежність від умов правочину, укладеного сторонами.

За змістом вищевказаної частини 2 статті 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Разом з тим, слід мати на увазі, що проценти, передбачені статтею 625 ЦК України за своєю природою відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування чужими грошовими коштами, право на нарахування та стягнення яких передбачено частиною 3 статті 692 ЦК України, частиною 5 статті 694 ЦК України та статтею 536 ЦК України.

За пунктом 5.1. Договору, на який посилається відповідач у відзиві на позов, у випадку порушення сторонами своїх зобов`язань, відсоток за користування коштами не нараховується (дорівнює нулю).

За висновком суду, з огляду на правову природну правовідносин сторін (продаж товару в кредит з відстроченням платежу на 14 банківських днів з дня його фактичної поставки), умови п.5.1. Договору стосуються саме відсотків за користування чужими грошовими коштами, право на стягнення яких передбачено статтею 536, частиною 3 статті 692 та частиною 5 статті 694 ЦК України, та не мають жодного відношення до права кредитора на отримання компенсації від боржника за неправомірне користування останнім грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, що обумовлене частиною 2 статті 625 ЦК України.

При цьому, право на стягнення з боржника за порушення грошового зобов`язання трьох відсотків річних та інфляційних втрат у порядку статті 625 ЦК України виникає на підставі прямої норми закону, а не умов правочину, укладеного сторонами.

З огляду на зазначене, судом відхилено доводи відповідача про безпідставність нарахування та стягнення 6051,25грн трьох відсотків річних у період з 01.02.2019 по 08.08.2019.

Дослідивши матеріали справи, здійснивши аналіз доводів та заперечень обох сторін, перевіривши розрахунок позивача, з огляду на доведеність порушення відповідачем грошових зобов`язань по оплаті вартості товару поставленого за видатковими накладними від 11.01.2019 №1 та від 08.02.2019 №4, суд дійшов висновку про правомірність вимог про стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України трьох відсотків річних у сумі 6051,25грн за період з 01.02.2019 по 08.08.2019 та інфляційних втрат у сумі 9863,20грн за період з лютий червень 2019 року, відтак позов у цій частині підлягає задоволенню.

При ухвалені рішення у даній справі, суд, у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

За статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу.

У відповідності до п.2 частини 1 статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Таким чином, з огляду на те, що заявлений позов підлягає задоволенню, судові витрати по сплаті судового збору понесені позивачем у сумі 6594,58грн підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. При цьому, судом враховано, що спір виник внаслідок неправомірних дій саме зі сторони відповідача (порушення останнім договірних зобов`язань).

На момент винесення судового рішення у справі правові підстави для вирішення питання щодо розподілу між сторонами судових витрат на професійну правничу допомогу відсутні, враховуючи що матеріали справи не містять належних доказів реального понесення таких витрат учасниками справи. Водночас позивач скористався своїм процесуальним правом та до початку судових дебатів письмово повідомив суд про подання відповідних доказів в межах строків, обумовлених частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, п. 2 частини 1 статті 231, статтями 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Закрити провадження у справі №927/680/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Делл Прайм» () до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Бахмацький комбікормовий завод» () в частині стягнення основного боргу в сумі 10000,00грн.

2. В іншій частині позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Делл Прайм» () до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Бахмацький комбікормовий завод» () задовольнити в повному обсязі.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Бахмацький комбікормовий завод» (вул. Соборності, 27, м. Бахмач, Бахмацький район, Чернігівська область, 16500, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Делл Прайм» (провулок Новопечерський, буд. 19/3, м. Київ, 01042, ) - 413724,00грн основного боргу, 9863,20грн інфляційних втрат, 6051,25грн трьох відсотків річних та 6594,58грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у порядку визначеному статтею 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 07.10.2019.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя А.В. Романенко