ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2019 року Справа № 904/1603/19

м.Дніпро, пр. Д. Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) - Кузнецової І.Л.,

суддів Широбокової Л.П., Кощеєва І.М.,

при секретарі судового засідання Мацекос І.М.,

розглянувши апеляційну скаргу комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.06.2019 у справі №904/1603/19 (суддя Манько Г.В., повне рішення складено 20.06.2019)

за позовом публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат", м.Кривий Ріг

до комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", м.Кривий Ріг

про стягнення 4 174 906 грн. 68 коп.

ВСТАНОВИВ:

- рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.06.2019 у справі №904/1603/19 позов публічного акціонерного товариства (далі-ПАТ)"Криворізький залізорудний комбінат" задоволено частково, з комунального підприємства теплових мереж (далі-КПТМ) "Криворіжтепломережа" на користь позивача стягнуто пеню в сумі 179056грн.70коп., інфляційні втрати в сумі 319009грн.03коп. та три процента річних в сумі 84936грн.57коп., в частині стягнення основної заборгованості в сумі 1794063грн.93коп. провадження у справі закрито, в решті в позові відмовлено;

- приймаючи рішення, господарський суд виходив з обставин щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором постачання теплової енергії №1050 від 04.10.2016 в частині повної та своєчасної оплати вартості теплової енергії, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат є обгрунтованими, щодо сплати відповідачем заборгованості по оплаті такої вартості в сумі 1794063грн.93коп. в процесі розгляду справи, у зв`язку з чим, предмет спору у відповідній частині відсутній, щодо сплати відповідачем заборгованості в сумі 1618783грн.76коп. до звернення позивача з позовом по даній справі, а також з наявності підстав та достатності доказів для задоволення клопотання відповідача про зменшення пені на 50 процентів;

- не погодившись з прийнятим рішенням, КПТМ "Криворіжтепломережа" подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення господарським судом норм матеріального і процесуального права просить це рішення скасувати, прийняти нове рішення та задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з підприємства інфляційних втрат в сумі 319009грн.03коп., трьох процентів річних в сумі 84936грн.57коп. та пені в сумі 3011грн.38коп.;

- у поданій скарзі йдеться про те, що позивачем було розраховано пеню до стягнення з відповідача, починаючи з 20.11.2017, про те, що у своєму розрахунку позивач додавав до кожного порушеного зобов`язання піврічний термін, відведений ч. 6 ст.232 Господарського кодексу України, а потім, після спливу цього строку застосував перебіг позовної давності, про те, що при задоволенні позовних вимог суд не звернув увагу на правильність розрахунку пені, наданого позивачем, про те, що термін виконання зобов`язання закінчувався 20-го числа місяця наступного за місяцем, в якому здійснювалося постачання теплової енергії, момент порушення зобов`язання починався після 20-го числа, отже позивач після кожного 20-го числа щомісячно довідувався про порушення свого права, між тим вимог та претензій не заявляв, про те, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки заявлені після закінчення річного строку позовної давності і про це було заявлено відповідачем в суді першої інстанції, а також про те, що позивач здійснює нарахування із включенням в розрахунок більшу ніж передбачено законодавством кількість днів нарахування пені, а саме: при розрахунку пені за березень 2018 відповідно до рахунку №237 від 16.04.2018 позивач включає до розрахунку кількість днів 184, при розрахунку за квітень 2018 відповідно до рахунку №2435 від 16.04.2018 позивач включає до розрахунку кількість днів 185 замість передбачених 182 днів (365/2=182 дні);

- відповідач вважає рішення господарського суду обгрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що зобов`язання з оплати за фактичну поставлену кількість теплової енергії проводяться споживачем до 20 числа місяця, наступного за місяцем, в якому здійснювалося постачання теплової енергії, і 19 число місяця, наступного за місяцем, в якому здійснювалося постачання теплової енергії, є останнім днем належного виконання грошового зобов`язання, нарахування пені починається з наступного дня від цього числа, на те, що позивачем був правильно вказаний шестимісячний строк з урахуванням ч.3 ст.254 Цивільного кодексу України, згідно з якою строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку, тому даний строк щодо кожного зобов`язання за спірним договором не може мати однакову кількість днів, а спосіб обчислення шестимісячного строку, визначеного в апеляційній скарзі, не є вірним.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.10.2016 ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (постачальником) та КПТМ «Криворіжтепломережа» (споживачем) укладено договір постачання теплової енергії в гарячій воді №1050, на підставі п.1.1. якого постачальник зобов`язався поставляти споживачу теплову енергію в гарячій воді для надання послуг теплопостачання в обсягах, зазначених в додатку №1, а споживач приймати і оплачувати одержану теплову енергію за тарифами в терміни, передбачені цим договором.

В п. 3.1 договору сторонами узгоджена вартість 1 Гак теплової енергії, яка поставляється споживачу для надання послуг теплопостачання для категорій «населення» та промисловість «установи і організації, що фінансуються з бюджетів усіх рівнів та інших споживачів».

Згідно з п.4.1 договору розрахунок за фактично поставлену кількість теплової енергії проводиться споживачем до 20 числі місяця, наступного за місяцем, в якому здійснювалося постачання теплової енергії. Підставою для остаточного розрахунку є двосторонній акт прийому-передачі теплової енергії.

П.8.2 договору встановлена відповідальність споживача у випадку порушення строків розрахунків за даним договором у вигляді сплати пені в розмірі в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від неоплаченої суми за кожний день прострочення.

Матеріали справи свідчать також і про те, що на виконання умов договору позивач, протягом жовтня 2017-квітня 2018 років, здійснив постачання відповідачу теплової енергії в гарячій воді на загальну суму 3812847грн.69коп..

Позивачем були надані відповідачу відповідні рахунки-фактури на загальну суму 3812847грн.69коп., копії яких представлені в матеріалах справи.

Відповідач в порушення умов договору оплату за поставлену теплову енергію здійснив частково, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем в сумі 3412847грн.69коп..

У зв`язку з несвоєчасною оплатою позивач нарахував пеню в сумі 358113грн.39коп. за загальний період з 20.04.2018 по 22.11.2018, три проценти річних в сумі 84936грн.57коп. за загальний період з 20.11.2017 по 31.03.2019 та інфляційні втрати в сумі 319009грн.03коп. за період з грудня 2017року по лютий 2019року.

Докази оплати вартості переданої теплової енергії в установлені договором строки відповідач не надав.

В процесі розгляду справи позивач звернувся з заявою про закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 3412847грн.69коп..

При цьому позивач посилався на обставини щодо сплати відповідачем заборгованості в сумі 1618783грн. 76коп. згідно з платіжним доручення від 15.04.2019 та в сумі 1794063грн.93коп. згідно з платіжними дорученнями від 22. і 23.04.2019.

Ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 530 названого Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.611 Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч.2 ст.625 Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ст.629 Кодексу встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Щодо досліджуваної справи, то з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, а саме: порушення відповідачем зобов`язань за договором №1050 від 04.10.2016 в частині своєчасної оплати вартості переданої йому позивачем теплової енергії та ненадання відповідачем належних і допустимих доказів, які б спростували таке порушення, позовні вимоги слід визнати обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 319009грн.03коп., трьох процентів річних в сумі 84936грн.57коп. та пені в сумі 179056грн.70коп..

Вказана сума пені обчислена господарським судом за наслідками задоволення клопотання відповідача про зменшення останньої до 50 процентів.

З урахуванням здійснення відповідачем сплати заборгованості за отриману теплову енергію в сумі 1618783грн.76коп. до моменту звернення позивача з позовом, господарським судом обгрунтовано відмовлено в задоволенні позову в цій частині.

Також, цілком правомірно господарський суд закрив провадження у справі в частині позовних вимог в сумі 1794063грн.93коп. на підставі п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із сплатою відповідачем вказаної суми боргу після звернення з позовом.

З огляду на викладене підстави скасування рішення місцевого господарського суду відсутні.

Доводи скаржника про те, що господарським судом не застосовано спеціальну позовну давність в один рік до вимог про стягнення пені відповідно до приписів п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України є безпідставними з огляду на наступне.

Згідно з ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність ? це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Ч. 2 ст. 258 названого Кодексу визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ст. 261 Кодексу перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Таким чином, якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її застосування обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на подання позову про стягнення такої санкції виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

З огляду на те, що нарахування господарських санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним, строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію.

У даному випадку позивач звернувся з позовом до суду 16.04.2019, про що свідчить відмітка Укрпошти на відповідному конверті (а.с.66).

Термін прострочення зобов`язання, відповідно до п.4.1 договору, за жовтень 2017 року розпочався з 20.11.2017, тому період нарахування пені за кожен день прострочення виконання зобов`язання є: з 20.11.2017 по 20.05.2018. При цьому, з урахуванням строку позовної давності в 1 рік та дати подання позову нарахування пені за період з 20.04.2018 по 20.05.2018 здійснено в межах такого строку.

Термін прострочення зобов`язання за листопад 2017 року розпочався 20.12.2017, тому період нарахування пені за кожен день прострочення виконання зобов`язання є: з 20.12.2017 по 20.06.2018. З урахуванням строку позовної давності в 1 рік та дати подання позову нарахування пені за період 20.04.2018 по 20.06.2018 здійснено в межах такого строку.

Термін прострочення зобов`язання за грудень 2017 року розпочався 20.01.2018, тому період нарахування пені за кожен день прострочення виконання зобов`язання є: з 20.01.2018 по 20.07.2018. З урахуванням строку позовної давності в 1 рік та дати подання позову нарахування пені за період 20.04.2018 по 20.07.2018 здійснено в межах такого строку.

Термін прострочення зобов`язання за січень 2018 року розпочався 20.02.2018, тому період нарахування пені за кожен день прострочення виконання зобов`язання є: з 20.02.2018 по 20.08.2018. З урахуванням строку позовної давності в 1 рік та дати подання позову нарахування пені за період 20.04.2018 по 20.08.2018 здійснено в межах такого строку.

Термін прострочення зобов`язання за лютий 2018 року розпочався 20.03.2018, тому період нарахування пені за кожен день прострочення виконання зобов`язання є: з 20.03.2018 по 20.09.2018. З урахуванням строку позовної давності в 1 рік та дати подання позову нарахування пені за період 20.04.2018 по 20.09.2018 здійснено в межах такого строку.

Термін прострочення зобов`язання за березень 2018 року розпочався 20.04.2018, тому період нарахування пені за кожен день прострочення виконання зобов`язання є: з 20.04.2018 по 20.10.2018. З урахуванням строку позовної давності в 1 рік та дати подання позову нарахування пені за період 20.04.2018 по 20.10.2018 здійснено в межах такого строку.

Термін прострочення зобов`язання за березень 2018 року розпочався 20.04.2018, тому період нарахування пені за кожен день прострочення виконання зобов`язання є: з 20.04.2018 по 20.10.2018. З урахуванням строку позовної давності в 1 рік та дати подання позову нарахування пені за період 20.04.2018 по 20.10.2018 здійснено в межах такого строку.

Термін прострочення зобов`язання за квітень 2018 року розпочався 20.05.2018, тому період нарахування пені за кожен день прострочення виконання зобов`язання є: з 20.05.2018 по 20.11.2018. З урахуванням строку позовної давності в 1 рік та дати подання позову нарахування пені за період 20.05.2018 по 20.11.2018 здійснено в межах такого строку.

Отже, розрахунок пені позивачем здійснено в межах річного строку позовної давності та з урахуванням обмеженого строку нарахування в шість місяців.

Необгрунтованими є і доводи скаржника стосовно того, що при розрахунку пені за березень 2018 відповідно до рахунку №237 від 16.04.2018 позивач включає до розрахунку кількість днів 184, при розрахунку за квітень 2018 відповідно до рахунку №2435 від 16.04.2018 позивач включає до розрахунку кількість днів 185 замість передбачених 182 днів.

Згідно з ст. 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Відповідно до ч.3 ст.254 названого Кодексу строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Строк нарахування пені, згідно з положеннями ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, припиняється через шість місяців.

Отже, початок та закінчення шестимісячного строку нарахування пені по кожному спірному періоду постачання теплової енергії правильно визначено позивачем, починаючи з 20-го числа першого місяця по 20 число останнього місяця такого строку, а за спірний період квітня 2018 за виключенням вихідних днів, які припали на початок строку.

Інші доводи скаржника не впливають на юридичну оцінку обставин справи та не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення спору.

Одночасно колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно з апеляційною скаргою рішення господарського суду оскаржується в частині стягнення з підприємства пені в сумі 176045грн.32коп..

Отже, сума судового збору, яка повинна бути сплачена при зверненні з апеляційної скарги дорівнює 3961грн.02коп..

Відповідач при зверненні з апеляційною скаргою платіжним дорученням №2162 від 10.07.2019 сплатив судовий збір в сумі 57512грн.76коп..

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, зокрема, у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З урахуванням заяви КПТМ «Криворіжтепломережа» від 30.07.2019 судовий збір підлягає поверненню з державного бюджету в сумі 53551грн.74коп..

Керуючись ст.ст.269, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

- рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.06.2019 у справі №904/1603/19 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення;

- повернути комунальному підприємству теплових мереж «Криворіжтепломережа» з Державного бюджету України 53551грн.74коп., сплачених згідно з платіжним дорученням №2162 від 10.07.2019, оригінал якого міститься в матеріалах справи;

- постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повної постанови;

- повна постанова складена 09.10.2019

Головуючий суддя І.Л. Кузнецова

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя Л.П. Широбокова