ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"07" жовтня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2217/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи:

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" (69008, м. Запоріжжя, Південне шосе, 72)

до відповідача: Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5) в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19);

про стягнення 20 851,87 грн

ВСТАНОВИВ:

02.08.2019р. Публічне акціонерне товариство "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", в якій просить суд стягнути з відповідача суму штрафу за прострочення доставки вантажів у розмірі 20 851,87 грн, а також судовий збір у сумі 1921 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що під час здійснення відповідачем перевезення вантажів Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" з лютого 2019р. по березень 2019р., АТ "Українська залізниця" було допущено прострочення термінів доставки вантажу, що є порушенням Статуту залізниць України. Так, з посиланням на пункт 116 Статуту залізниць України, ПАТ "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" було нараховано відповідачу штраф у заявленій до стягнення сумі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.08.2019р. за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/2217/19 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Вказаною ухвалою суду було запропоновано сторонам надати у відповідні строки заяви по суті спору, а також роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України.

Ухвала суду від 07.08.2019р. була надіслана позивачу на визначену у позовній заяві адресу та отримана останнім 16.08.2019р., про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.70).

Відповідачу по справі ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана в межах строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, на його юридичну адресу, яка зазначена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.65-67), та отримана останнім 15.08.2019р., про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.69).

Згідно з ч.5, 7 ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.

30.08.2019р. від відповідача по справі до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с.71-74), згідно якого останній просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог на суму 1 670,97 грн.

Обґрунтовуючи свої заперечення, відповідач зазначає, що позивачем, всупереч положенням ст. 116 Статуту залізниць, по накладній №47329909 було нараховано штраф на суму всіх платежів, замість суми провізної плати, у зв`язку з чим фактично сума штрафу була необґрунтовано завищена на суму 1 670,97 грн.

Крім того 30.08.2019р. Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до канцелярії суду було подано заяву про зменшення розміру штрафних санкцій до 9 590,45 грн. (а.с.79-80), з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів, підтверджуючих понесення позивачем збитків внаслідок затримки доставки вантажу.

11.09.2019р. до суду від Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" надійшла відповідь на відзив (а.с.81-86), згідно якої позивач зазначив, що оскільки сторони у п.3.2. договору № І0429/ЦТЛ-2018/20/2018/365 від 15.02.2018 року погодили складові розміру плати за перевезення, з огляду на положення ст.116 Статуту залізниць України, розрахунок розміру штрафу за несвоєчасну доставку вантажу має здійснюватися виходячи із розміру плати, визначеної в п.31, 36, 37 накладних, та з огляду на те, що позивачем за перевезення вантажу було сплачену саме суму, визначену сторонами в договорі.

Така позиція позивача, як вказує останній, узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 27.02.2019р. по справі №910/9765/18.

Заперечуючи проти клопотання відповідача щодо зменшення розміру штрафних санкцій, позивач зазначає, що у відповідному клопотанні Залізниця належним чином не обґрунтувала наявність підстав для зменшення штрафу, не надала відповідних доказів на підтвердження обґрунтувань.

При цьому, як вказує позивач, посилання заявника на те, що позивачем у зв`язку з несвоєчасною доставкою не понесено збитків, не є тією достатньою обставиною, яка надає право суду на зменшення розміру неустойки, без дослідження всіх доказів для зменшення неустойки у сукупності. Сама лише відсутність завданих збитків, без врахування кількісної характеристики, динаміки виконання зобов`язання, наявності заборгованості перед бюджетами, найманими працівниками, не може слугувати підставою зменшення розміру санкцій.

Також позивач вказує на те, що відповідачем не надано жодного доказу до матеріалів справи, який пояснює причини несвоєчасного перевезення, враховуючи той факт, що даний випадок не є винятковим.

Згідно положень ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Проаналізувавши надані сторонами докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Згідно положень ст. 307 Господарського кодексу за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі. Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі (ч. 1 ст. 313 Господарського кодексу України).

У відповідності до підпункту 8 пункту 6 розділу 1 Статуту залізниць України накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем; накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача; накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

При цьому Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (стаття 2 Статуту). На підставі цього Статуту затверджені Міністерством транспорту Правила перевезень вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб (стаття 5 Статуту).

Згідно статті 22 Статуту залізниць України за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Як встановлено судом, 15.02.2018р. між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі начальника служби транспортної логістики філії "ЦТЛ" ПАТ "Укрзалізниця" Жадкова В.О. та начальника служби підтримки користувачів послуг філії "ЦТЛ" ПАТ "Укрзалізниця" Проценка С.Г. (Перевізник) та Публічним акціонерним товариством "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" (Замовник) в особі директора по транспорту та логістиці ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг №10429/ЦТЛ-2018/20/2018/365 (а.с.15-25).

Згідно з п. 1.1. договору предметом договору є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до п.1.3. договору надання послуг за цим договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами.

Як встановлено судом з матеріалів справи, у період з лютого 2019р. по березень 2019р., згідно накладних №46511861, №46527057, №46455838, №46602009, №46961108, №46961611, №46961595, №47045547, №47329909, №47240700 (а.с.26-37), регіональною філією "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" було здійснено перевезення вантажу - чорного металу на станцію "Миколаїв-вантажний", одержувач ТОВ "Нікморсервіс Ніколаєв".

Відповідно до п. 41 Статуту залізниць України залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Відповідно до п.1.2. Правил термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

При цьому, пунктом 1.1. Правил визначені терміни доставки вантажу.

Як встановлено судом в процесі розгляду справи, вантаж, що прямував за вказаними позивачем залізничними накладними, відповідачем було доставлено із порушенням встановлених термінів доставки, про що свідчать відповідні записи у залізничних накладних, а саме календарний штемпель видачі вантажу (графа 52).

Відповідно до п. 131 Статуту залізниць України претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються залізниці призначення вантажу. Претензії, що виникли з приводу перевезення пасажирів, багажу і вантажобагажу можуть бути заявлені залізниці відправлення або призначення (на бажання заявника претензії). Претензії, що виникли з перевезення вантажу у прямому змішаному сполученні, заявляються: а) залізниці призначення, якщо кінцевим пунктом перевезення є залізнична станція; б) іншому транспортному органу, якщо кінцевим пунктом перевезення є порт. Претензії вантажовідправників щодо штрафів заявляються залізниці відправлення, а вантажоодержувачів - залізниці призначення. Порядок заявлення і розгляду претензій з приводу платежів, зборів і штрафів, пов`язаних з перевезенням пасажирів, багажу і вантажів, установлюється правилами. Укрзалізниця може доручити розгляд претензій своїм структурним підрозділам.

Згідно ст. 133 Статуту залізниць України передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені. Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством. До претензії або позову додаються документи, які підтверджують вимоги заявника. До претензії або позову щодо втрати, нестачі, псування або пошкодження крім документів, які обґрунтовують їх пред`явлення (подання), додається документ, який засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Як вбачається з відповідних відміток на вищезазначених накладних, ТОВ "Нікморсервіс Ніколаєв" передало ПАТ "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" право на пред`явлення претензій та позовів у встановленому законом порядку.

Приймаючи до уваги, що передача права на пред`явлення претензій та позовів за вищевказаними накладними засвідчена переуступними підписами, а також з огляду на те, що ПАТ "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" є вантажовідправником вантажу, суд, з урахуванням положень ст. 133 Статуту залізниць України, вважає правомірним звернення саме ПАТ "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" з позовом, що розглядається в рамках даної справи.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб. Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув. Залізниця не несе відповідальності за порушення термінів доставки, якщо порушення сталося внаслідок стихійного лиха або з інших, не залежних від залізниці обставин.

Враховуючи вимоги матеріального права, суд доходить висновку про наявність у позивача правових підстав для стягнення із відповідача штрафу за порушення термінів доставки вантажів залізничним транспортом.

Вирішуючи питання щодо розміру такого штрафу, суд вказує наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників (ч.1 ст. 75 ГПК України).

Як вбачається з відзиву відповідача, останній заперечує проти задоволення позовних вимог лише на суму 1 670,97 грн, проти залишку заявленої Публічним акціонерним товариство "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" суми позовних вимог, залізниця жодних заперечень не заявляє.

Отже, надаючи оцінку запереченням відповідача в частині стягнення 1 670,97 грн, суд вказує наступне.

Так, відповідач, обґрунтовуючи незаконність завищення штрафу, зазначає про необґрунтоване вирахування штрафу за накладною №47329909 не з суми провізної плати, а з суми, обрахованої шляхом включення також інших платежів.

Як встановлено судом з розрахунку штрафу (а.с.38), нарахування суми штрафу по накладній №47329909 (а.с.37) позивачем було зроблено, виходячи із загальної суми всіх платежів, вказаних у п. 31, 36 та 37 залізничної накладної, яка включає в себе в тому числі додаткові збори, та яка підлягала сплаті за надані послуги перевезення.

Як вже було зазначено судом, положеннями ст. 116 Статуту залізниць України унормовано розмір штрафу у відсотковому співвідношенні від провізної плати.

Водночас і термін доставки вантажу, у відповідності до Правил перевезення вантажу, визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

У відповідності до додатку № 3 до Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України, в якому наведено пояснення щодо заповнення залізничної накладної, у графі №31 вказується провізна плата, у графі №36 та №37 вказуються інші платежі на станції відправлення.

При цьому суд відзначає, що можливість стягнення штрафних санкцій є засобом розумного стимулювання боржника виконувати своє зобов`язання, при цьому не може бути підставою для збагачення, зокрема, шляхом включення до чітко визначених сум провізної плати і інших погоджених сторонами платежів.

Фактично позивачем по спірним накладним нараховано штраф, виходячи не з провізної плати, визначеної у графі 31 накладної, а із загальної суми платежу за надані послуги перевезення, яка включає в себе в тому числі додаткові збори, що не відповідає положенням ст. 116 Статуту залізниць України, виходячи з системного аналізу положень вказаної статті, а також Правил перевезення вантажу та Правил оформлення перевізних документів, виданих на підставі Статуту. За таких обставин, за підрахунком суду, вірною сумою штрафу по накладній №47329909 є 3 018,30 грн, тобто тридцять відсотків від провізної плати, зазначеної у графі 31 спірних накладних.

Аналогічна позиція щодо обчислення суми штрафу, виходячи виключно із суми провізної плати, викладена у постанові Верховного Суду від 05.08.2019р. при розгляді справи №910/10848/18.

З урахуванням зазначеного, обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача суми штрафу у розмірі 19 180,90 грн.

Що стосується посилань позивача на постанову Верховного Суду від 27.02.2019р. у справі 910/9765/18, суд вказує наступне.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, оскільки судом касаційної інстанції не здійснювався висновок щодо правильності застосування норм права, а тільки було зазначено про правомірність розрахунку, як доказу, то, враховуючи межі перегляду справи судом касаційної інстанції, суд доходить висновку про відсутність тлумачення норм права в частині нарахування штрафних санкцій з розміру провізної плати як такої, чи усіх платежів, що підлягають сплаті за послуги перевезення.

При цьому суд вказує, що норми матеріального права, а саме ст.233 ГК України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст. 551 ЦК України, встановлюють, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання щодо можливості зменшення за клопотанням відповідача суми штрафу до 9 590,45 грн, суд, враховуючи дискреційність повноважень суду щодо зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених до стягнення, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, зазначає наступне.

Як встановлено судом з матеріалів справи, основне зобов`язання з перевезення вантажу виконано боржником в повному обсязі.

При цьому, доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача, вимоги про стягнення яких взагалі позивачем не заявлялись, матеріали справи не містять.

Водночас, матеріали справи не містять і доказів, що підтверджують наявність обставин, які є підставою для зменшення штрафу до вказаної відповідачем суми.

З огляду на викладене, враховуючи необхідність дотримання збалансованості інтересів обох сторін, суд, керуючись приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч.1 ст. 233 ГК України, вважає за доцільне та правомірне зменшити нараховані позивачем штрафні санкції у вигляді штрафу до 15 000 грн.

При цьому, слід зазначити, що положення статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України мають вищу силу ніж положення підзаконного акту Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, та підлягають прямому застосуванню, як норми вищої сили, в тому числі щодо можливості зменшення суми штрафу, у зв`язку з чим посилання позивача на те, що Статутом Залізниць зменшення штрафу не передбачено, не можуть бути враховані судом.

Приймаючи до уваги вищезазначене, а також те, що спір у даній справ виник внаслідок неправильних дій відповідача, враховуючи мінімальну розмір судового збору, суд вважає за доцільне покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в повному обсязі у сумі 1921 грн.

Керуючись ст.ст.129,232,233,236-238,240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" (69008, м. Запоріжжя, Південне шосе, 72, ) штраф у сумі 15 000 /п`ятнадцять тисяч/ грн, а також судовий збір у сумі 1 921 /одна тисяча дев`ятсот двадцять одна/ грн.

3. В задоволенні решти позову відмовити

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Ю.М. Щавинська