ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 910/4050/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Губенко Н.М., Кондратова І.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Юдицького К.О.,

за участю представників:

третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідача - Гука А.Р., Сторонського Р.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна»

на постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий - Скрипка І.М., судді - Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.)

від 23.05.2019,

за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авісто»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна»

про стягнення 48 343 976,24 грн,

В С Т А Н О В И В:

у квітні 2017 року третя особа з самостійними вимогами на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авісто» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна» 48 343 976,24 грн, з яких 32 198 736,06 грн - основний борг, 6 736 152,00 грн - пеня, 7 405 709,29 грн - інфляційні витрати, 2 003 378,89 грн - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «Санофі-Авентіс Україна» не оплатило отримані у березні 2015 року послуги за договором про надання послуг № СА-1357 від 17.01.2012, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, право вимоги на стягнення якої перейшло від ТОВ «Хоса-Плекс Україна» до ТОВ «Фінансова компанія «Авісто» згідно з договором факторингу № 1 від 25.04.2017.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2018 позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ТОВ «Фінансова компанія «Авісто» до ТОВ «Санофі-Авентіс Україна» про стягнення коштів залишено без розгляду.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2019 вказану ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.12.2018 скасовано, а матеріали справи № 910/4050/17 направлено до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

ТОВ «Санофі-Авентіс-Україна» подало касаційну скаргу на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2019, в якій просить вказану постанову апеляційного суду скасувати, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.12.2018 залишити без змін.

Підставами для скасування постанови апеляційного суду зазначає те, що його висновок суперечить встановленим обставинам справи. Вказує на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права - ч. 4 ст. 202 ГПК України, п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України. Зазначає про те, що ТОВ «Фінансова компанія «Авісто» повинно було цікавитись розглядом справи (18.12.2018 представник ТОВ «Фінансова компанія «Авісто» був у канцелярії суду, однак не з`явився в судове засідання, не поцікавився результатом розгляду справи 18.12.2018 та не повідомив суд про причини своєї неявки). Посилається на постанову Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 2103/490/2012, рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України». Також, в касаційній скарзі ТОВ «Санофі-Авентіс-Україна» зазначило, що ухвали апеляційного суду від 22.04.2019 та від 21.05.2019 у цій справі прийняті з порушенням ст. 32 ГПК України, ч. ч. 3, 4 ст. 262 ГПК України, а тому мають бути скасовані.

30.09.2019 до Верховного Суду від ТОВ «Санофі-Авентіс-Україна» надійшли додаткові пояснення, в яких, серед іншого, останнє посилається на постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.09.2019 у справі № 916/3616/15.

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Авісто» зазначає про те, що доводи скаржника є безпідставними та необгрунтованими. За наслідками судового засідання 18.12.2018 судом не приймалась ухвала, до Єдиного державного реєстру судових рішень не вносились відомості про призначення справи № 910/4050/17 до розгляду на 22.12.2018. Посилається на те, що місцевий господарський суд, оголосивши перерву у розгляді справи № 910/4050/17 на три дні, не взяв до уваги те, що ТОВ «Фінансова компанія «Авісто» не було повідомлено про дату, час і місце судового засідання згідно з ч. 4 ст. 120 ГПК України. Також, зазначає, що судом апеляційної інстанції встановлено відсутність в матеріалах справи доказів, якими підтверджується отримання ТОВ «Фінансова компанія «Авісто» повідомлення про розгляд цієї справи 22.12.2018. Стверджує, що з аналізу п. 1 ч. 2 ст. 202 ГПК України вбачається, що неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання є підставою для відкладення розгляду справи, а не залишення позову без розгляду. Вказує, що суд першої інстанції ухилився від розгляду позову по суті, чим обмежив ТОВ «Фінансова компанія «Авісто» у здійсненні прав, передбачених ст. 55 Конституції України. З урахуванням вказаного, ст. ст. 236, 237, 275, 277, 320, 325 ГПК України, вважає, що постанова апеляційного суду від 23.05.2019 прийнята відповідно до норм процесуального права, на підставі повного, всебічного з`ясування обставин справи, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Просить постанову апеляційного суду залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Залишаючи позовну заяву ТОВ «Фінансова компанія «Авісто» без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що розгляд цієї справи по суті позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Авісто» був призначений ухвалою суду першої інстанції від 23.11.2018 на 18.12.2018 та у засіданні суду 18.12.2018 відкладений до 22.12.2018 (через неявку ТОВ «Фінансова компанія «Авісто» у судове засідання). Вказує, що ТОВ «Фінансова компанія «Авісто», яке належним чином повідомлялось про дату і час судового засідання, вдруге не з`явилося у засідання, жодних заяв про відкладення розгляду справи чи розгляду справи без його участі не подало, а неявка представника ТОВ «Фінансова компанія «Авісто» перешкоджає з`ясуванню всіх обставин справи, прийняттю правильного і обґрунтованого рішення в межах встановлених процесуальних строків. З урахуванням вказаного, відсутності підстав для відкладення розгляду цієї справи по суті, суд дійшов висновку про залишення позову ТОВ «Фінансова компанія «Авісто» без розгляду згідно з п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Проте, погодитись з такими висновками місцевого господарського суду неможливо з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2018 було закрито підготовче провадження у цій справі та призначено її до розгляду по суті на 20.11.2018 (а.с. 169-171, т. 16).

Після відмови у задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Авісто» про відвід судді, ухвалою місцевого господарського суду від 23.11.2018 (з урахуванням ухвали про виправлення описки) судове засідання у справі призначено на 18.12.2018 (а.с. 226-227, т. 16).

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Авісто», яке було повідомлено про розгляд 18.12.2018 справи, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 228, т. 16), у судове засідання 18.12.2018 не з`явився (протокол судового засідання від 18.12.2018 (а.с. 18-19, т. 17). Водночас, як встановлено судом апеляційної інстанції, 18.12.2018 представником ТОВ «Фінансова компанія «Авісто» через канцелярію суду було подано клопотання про витребування у ТОВ «Хоса-Плекс Україна» документів (а.с. 12-14, т. 17).

Господарським судом міста Києва у судовому засіданні 18.12.2018 було оголошено перерву до 22.12.2018 (а.с. 18-19, т. 17).

Статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства.

Згідно з ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є: 1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» від 03.07.2014 зазначено, що ключовим для концепції справедливого розгляду справи як у цивільному, так і кримінальному провадженні є те, щоб скаржник не був позбавлений можливості ефективно представляти свою справу в суді та мав змогу нарівні із протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін. Принцип рівності сторін вимагає «справедливого балансу між сторонами», і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її опонентом».

У п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 202 ГПК України встановлено, що неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання є підставою для відкладення розгляду справи.

Частиною 3 ст. 216 ГПК України встановлено, що про відкладення розгляду справи або перерву в судовому засіданні, місце, дату і час нового судового засідання або продовження судового засідання суд повідомляє під розписку учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів, які були присутніми в судовому засіданні. Учасники справи, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі, які не прибули або яких суд вперше залучає до участі в судовому процесі, повідомляються про судове засідання ухвалами.

Принцип юридичної визначеності вимагає, щоб у випадку прийняття спеціального закону - ГПК України, останній не ставився під сумнів, зокрема, шляхом його невиконання - в цьому випадку судом.

Водночас, закріплений в ст. 129 Конституції України, п. 2 ч. 3 ст. 2 ГПК України принцип рівності сторін реалізується шляхом наданням особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав й обов`язків, до яких, крім іншого, віднесено право знати про дату, час і місце судового розгляду справи. Вимогу щодо рівності сторін було б позбавлено змісту, якби сторону провадження не було повідомлено про судове засідання у спосіб, який дав би їй можливість взяти участь у ньому, якщо він або вона вирішить скористатися встановленим національним законодавством правом з`явитися у судове засідання (п. 65 рішення ЄСПЛ у справі «Лопушанський проти України» від 02.02.2017).

З урахуванням вказаного, можна дійти висновку, що суд повинен належним чином повідомляти учасників справи про час і місце розгляду справи і у випадку нез`явлення учасника справи у судове засідання з`ясувати відомості про направлення йому ухвали з повідомленням про час і місце розгляду справи, тобто з`ясувати чи був такий учасник повідомлений про розгляд справи належним чином (зокрема, у випадку оголошення перерви у справі - ч. 3 ст. 216 ГПК України). Учасник справи зобов`язаний з`явитися у судове засідання за викликом суду (п. 3 ч. 2 ст. 42 ГПК України) і добросовісно користуватися своїми процесуальними правами.

Вжиття заходів для ефективного розгляду та вирішення судового спору є обов`язком як держави, так і осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом апеляційної інстанції, у судовому засіданні 18.12.2018 (в якому оголошувалася перерва до 22.12.2018) було відсутнє ТОВ «Фінансова компанія «Авісто», яке суд першої інстанції не повідомив про перерву у справі та призначення його позовної заяви до розгляду на 22.12.2018 згідно з ч. 3 ст. 216 ГПК України (ухвалою).

Водночас, в матеріалах справи міститься повідомлення про оголошення перерви, адресоване ТОВ «Фінансова компанія «Авісто», з відміткою суду (на звороті повідомлення) про надіслання його останньому 19.12.2018 (а.с. 22, т. 17). Однак, матеріали справи не містять доказів отримання вказаного повідомлення ТОВ «Фінансова компанія «Авісто» (як станом на час проведення судового засідання 22.12.2018, так і перегляду справи у суді апеляційної інстанцій і оскарження судового рішення у касаційній інстанції).

З урахуванням вказаного, апеляційний суд, на відміну від помилкового висновку суду першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ТОВ «Фінансова компанія «Авісто», яке не з`явилось у судове засідання 22.12.2018, не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду його позовної заяви 22.12.2018.

Дотримання місцевим господарським судом вимог ГПК України щодо належного повідомлення ТОВ «Фінансова компанія «Авісто» про розгляд цієї справи 18.12.2018 не є доказом належного повідомлення останнього і про розгляд цієї справи 22.12.2018 (за відсутності в матеріалах справи відповідних доказів про таке повідомлення).

Також, апеляційний суд, встановивши, що судом першої інстанції (за наслідками судового засідання 18.12.2018) не приймалась і не надсилалась до Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала про перерву у судовому засіданні до 22.12.2018, в реєстрі не розміщувались відомості про розгляд справи 22.12.2018, дійшов правильного висновку про те, що суд першої інстанції помилково вказав на можливість ТОВ «Фінансова компанія «Авісто» ознайомитись в такому реєстрі з відомостями про розгляд судом його позовної заяви 22.12.2018.

З урахуванням вищевикладеного, з аналізу ст. 202 ГПК України, п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України вбачається, що відсутність учасника справи, який не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду його позовної заяви у судовому засіданні є підставою для відкладення розгляду справи відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 202 ГПК України, а не залишення цієї позовної заяви без розгляду в силу п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність повернення судом першої інстанції позовної заяви ТОВ «Фінансова компанія «Авісто» без розгляду в цьому випадку.

У п. 9.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.09.2019 у справі № 916/3616/15 зазначено, що положення ч. 4 ст. 202 та п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України не пов`язують можливості залишення позовної заяви без розгляду з необхідністю надання судом оцінки можливості вирішення спору за відсутності представника позивача, який не з`явився на виклик суду, не повідомив про причини неявки, був належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду. Наведене, однак, не стосується випадків, коли позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Тобто оцінка можливості вирішення спору по суті за відсутності представника позивача має обов`язково надаватись судами у разі, якщо позивач не з`явився на виклик суду, але звернувся із заявою про розгляд цієї справи за його відсутності. Але такий правовий висновок зроблений об`єднаною палатою з урахуванням належного повідомлення позивача про судове засідання у справі.

З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин справи (зокрема того, що ТОВ «Фінансова компанія «Авісто» не було належним чином повідомлено про розгляду цієї справи 22.12.2018), суд апеляційної інстанції дійшов передчасних висновків про те, що місцевий господарський суд не був позбавлений права (у випадку відсутності представника ТОВ «Фінансова компанія «Авісто») розглянути спір за наявними у матеріалах справи доказами.

Однак, такі помилкові висновки апеляційного суду не можуть бути підставою для скасування законної постанови апеляційного суду і залишення в силі ухвали першої інстанції з цих підстав.

Щодо аргументів скаржника про те, що 18.12.2018 представник ТОВ «Фінансова компанія «Авісто» був у канцелярії суду, однак не з`явився в судове засідання, не поцікавився результатом розгляду цієї справи 18.12.2018, то необхідно зазначити, що вказане не нівелює обов`язок суду належним чином повідомити учасників справи, які не прибули у судове засідання, про перерву і розгляд їх справи згідно з ч. 3 ст. 216 ГПК України. Неповідомлення учасника справи, який не з`явився у судове засідання, про перерву у встановленому законом порядку є порушенням принципу рівності сторін та свідчить про те, що суд діє «не як суд встановлений законом».

Щодо доводів касаційної скарги про те, що висновок апеляційного суду суперечить встановленим обставинам справи, то вони є безпідставними, адже апеляційним судом відповідно до вимог ст. 86 ГПК України було ретельно досліджено всі наявні в матеріалах справи докази, які були достатніми для прийняття законної і обґрунтованої постанови у справі і належним чином встановлені всі обставини справи.

Недоречними є посилання ТОВ «Санофі-Авентіс-Україна» на постанову Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 2103/490/2012, адже у цій справі суд касаційної інстанції виходив з інших фактичних обставин, ніж ті, що були встановлені при розгляді цієї справи. У справі № 2103/490/2012, на відміну від цієї справи, касаційним судом вирішувалось питання правомірності відмови апеляційним судом ОСОБА_3 у поновленні строку на апеляційне оскарження рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області та не вирішувалось питання щодо можливості розгляду справи за відсутності учасника справи.

Також, безпідставним є посилання скаржника і на рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, адже це рішення стосується саме можливості відновлення судом провадження у справі через значний період часу шляхом поновлення строку на ординарне апеляційне оскарження, а не спірних правовідносин.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, а також зводяться до переоцінки доказів, встановлення обставин справи, що відповідно до ст. 300 ГПК України знаходиться поза межами компетенції суду касаційної інстанції.

Верховний Суд, переглядаючи відповідно до вимог ст. 300 ГПК України постанову в межах доводів касаційної скарги, дійшов висновку, що постанова суду апеляційної інстанції прийнята з додержанням принципів справедливості, добросовісності, розумності, а тому підстав для її скасування і залишення в силі ухвали суду першої інстанції, прийнятої з порушенням вимог закону, немає.

Щодо того, що ухвали апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження від 22.04.2019 та від 21.05.2019 прийняті з порушенням ст. 32 ГПК України, ч. ч. 3, 4 ст. 262 ГПК України, а тому мають бути скасовані, то необхідно зазначити про відсутність підстав для їх скасування з огляду на те, що ці ухвали апеляційним судом приймались внаслідок зміни складу колегії суддів (витяги з протоколів повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2019, від 20.05.2019 (а. с. 126, 142, т. 18). Відкриття та призначення новою колегією суддів справи до розгляду (у зв`язку із відпусткою судді) не є порушення судом апеляційної інстанції вказаних вище приписів ГПК України та не може свідчити про затягування розгляду справи у суді апеляційної інстанції в цьому випадку, на що помилково посилається ТОВ «Санофі-Авентіс-Україна».

Оскільки підстав для скасування постанови апеляційного суду немає, то судовий збір згідно з ст. 129 ГПК України за подання касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна» залишити без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 23 травня 2019 року у справі за № 910/4050/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді Н. Губенко

І. Кондратова