СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2019 р. Справа № 922/4255/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Білоусова Я.О. , суддя Фоміна В.О.

за участю секретаря судового засідання Скорописової Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Делікат" (вх.№2776Х) на рішення господарського суду Харківської області від 13.02.2018, ухвалене суддею Бринцевим О.В. у приміщенні господарського суду Харківської області об 11 год. 27 хв., повний текст складено і підписано 14.02.2018, у справі №922/4255/17

за позовом Харківської міської ради, м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Делікат", м. Харків

про зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 13.02.2018 у справі №922/4255/17 позов задоволено повністю; зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Делікат" протягом шести місяців з моменту вступу в законну силу рішення Господарського суду Харківської області від 13.02.2018 у справі №922/4255/17 забезпечити виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0037 га по вул. Костичева, 2-А у м. Харкові та вчинити дії щодо реєстрації зазначеної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Делікат" на користь Харківської міської ради витрати зі сплати судового збору в розмірі 3200,00грн.

ТОВ "Делікат" з рішенням не погодилося та звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 13.02.2018 у справі №922/4255/17 та ухвалити нове рішення, яким у позові Харківської міської ради відмовити; розподілити судові витрати.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що договір на право тимчасового користування землею №2640 було укладено 16.11.2001, тобто після прийняття і введення в дію Закону України «Про оренду землі», тому є підстави вважати, що цей договір не є різновидом договору оренди землі і до нього не можуть застосовуватися як положення Закону України «Про оренди землі», так і положення ст. 288 Податкового кодексу України. Окрім того, Законом України «Про землеустрій» розробку технічної документації із землеустрою покладено на спеціалізованих суб`єктів господарювання, яким відповідач не являється. Крім того, ТОВ "Делікат" зазначає, що оскаржуване рішення було ухвалене за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що є безумовною підставою для скасування такого рішення.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.09.2019 поновлено ТОВ "Делікат" строк на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Харківської області від 13.02.2018 у справі №922/4255/17, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, зупинено дію рішення господарського суду Харківської області від 13.02.2018 у справі №922/4255/17, встановлено учасникам строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань - 5 днів з дня вручення даної ухвали, повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги ТОВ "Делікат" відбудеться 08.10.2019.

26.09.2019 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Харківська міська рада просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення господарського суду Харківської області від 13.02.2018 залишити без змін.

Харківська міська рада зазначає, що ТОВ "Делікат" не вчинено дії щодо виконання рішення Харківської міської ради й до теперішнього часу продовжує користуватись земельною ділянкою площею 0,0037 га від 16.11.2001 №2640 по вул. Костичева, 2-а у м. Харкові з порушенням вимог законодавства; саме на відповідачеві за договором лежить обов`язок вчинити дії щодо виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, що також включає в себе направлення ним до Харківської міської ради відповідного звернення про надання згоди на виготовлення землевпорядної документації. Крім того, позивач зазначає, що розмір орендної плати розраховується Департаментом земельних відносин на підставі витягу з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, який видається Управлінням Держземагентства у м. Харкові згідно ст. 38 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 №1269/13 «Про затвердження «Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013, у разі якщо відомості про земельну ділянку внесені до Державного земельного кадастру. Оскільки, відомості про земельну ділянку площею 0,0037 га по вул. Костичева, 2-А у м. Харкові, яка знаходиться у користуванні в ТОВ «Делікат» на підставі договору на право тимчасового користування від 17.12.2001 №2623, не внесені до Державного земельного кадастру, як того вимагає законодавство, отримати витяг про її нормативну грошову оцінку й провести розрахунок розміру орендної плати неможливо (вх.№9146).

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представники позивача проти доводів та вимог апеляційної скарги заперечували та просили залишити її без задоволення, а рішення - без змін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

16.11.2001 між Виконавчим комітетом Харківської міської ради та ТОВ «Делікат» (землекористувач) укладено договір на право тимчасового користування землею №2640, за умовами якого Виконавчий комітет Харківської міської ради рішенням №1079 від 27.06.2001 передає, а ТОВ «Делікат» приймає в спільне тимчасове користування визначену частку на земельну ділянку, за адресою: м. Харків, вул. Костичева, 2а, загальною площею 0,0037 гектарів, згідно з планом землекористування, що додається. Земельна ділянка надається у спільне тимчасове користування строком до 14.08.2021 для експлуатації і обслуговування адміністративного будинку (п. 1.1, 1.2 договору).

Плата за землю вноситься землекористувачем щомісячно у вигляді земельного податку у розмірі 8,11 грн. до 31.12.2001, а з 01.01.20025 - 11,92 грн. не пізніше п`ятнадцятого числа наступного місяця (п.2.1 договору).

Вказаний договір підписано сторонами та зареєстровано виконкомом Харківської міської ради в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 18.12.2001 за №2640.

Рішенням Харківської міської ради від 03.07.2013 №1209/13 затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013, у тому числі базову вартість одного квадратного метра земель м. Харкова у сумі 291,18 грн. Визначено, що це рішення вводиться в дію з моменту оприлюднення в установленому порядку, а нормативна грошова оцінка земель міста Харкова станом на 01.01.2013 застосовується з 01.01.2014.

Рішенням Харківської міськради від 25.09.2013 №1269/13 "Про затвердження "Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013" встановлено, що плата за землю на підставі даних "Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013" вводиться в дію з 01.01.2014 (пункт 2). Встановлено, що зміни до договорів оренди землі, пов`язані зі зміною розміру орендної плати, оформлюються додатковою угодою до договору оренди землі згідно з Порядком оформлення договорів оренди землі у місті Харкові (пункт 3).

Згідно з пунктом 2.2 Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013, затвердженого рішенням Харківської міськради від 25.09.2013 № 1269/13, управління Держземагенства у м. Харкові Харківської області надає інформацію про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки у формі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки згідно з чинним законодавством.

Відповідно до пункту 4 рішення Харківської міськради від 25.09.2013 №1269/13 зобов`язано орендарів земельних ділянок, які перебувають у їх користуванні на підставі договорів оренди, укладених протягом 1994-1998 років та 1999-2003 років, та які були передані у користування без проведення державної реєстрації цих земельних ділянок:

- укласти із розробниками документації із землеустрою договори на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) стосовно земельних ділянок, переданих їм у користування без проведення державної реєстрації таких земельних ділянок (без присвоєння їм кадастрового номеру);

- забезпечити складання та прийняття технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у строк, що не перевищує 2 календарних місяців з дня набрання чинності цим рішенням;

- не пізніше 31.12.2013 вчинити дії, спрямовані на подання складеної (розробленої) технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) до Управління Держземагенства у м. Харкові для здійснення Державним кадастровим реєстратором державної реєстрації (із присвоєнням кадастрового номеру) земельних ділянок, переданих у користування без проведення їх державної реєстрації (у тому числі, у разі, коли відомості про земельні ділянки, право користування на які виникло до 2004 року, не внесені до державного реєстру земель);

- повідомити Департамент земельних відносин Харківської міськради про здійснення державної реєстрації відповідної земельної ділянки із зазначенням присвоєного кадастрового номеру та долученням копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, який було видано на підтвердження державної реєстрації земельної ділянки.

Пунктом 5 цього рішення Департамент земельних відносин зобов`язано попередити всіх землекористувачів (орендарів) земельних ділянок, реєстрація яких у Державному земельному кадастрі не здійснена, про необхідність приведення розміру плати за землю відповідно до вимог чинного законодавства.

Департаментом земельних відносин листом-попередженням від 08.10.2013 № 2108/0225-13 повідомлено відповідача про необхідність:

- у строк до 01.12.2013 забезпечити виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

- у строк не пізніше 31.12.2013 подати складену (розроблену) технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) до Управління Держземагенства у м. Харкові для здійснення реєстрації земельної ділянки із присвоєнням кадастрового номеру;

- у строк до 01.01.2014 повідомити Департамент земельних відносин Харківської міськради про здійснення державної реєстрації земельної ділянки та надати копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку на підтвердження державної реєстрації цієї земельної ділянки;

- у строк до 01.02.2014 привести розмір плати за землю відповідно до вимог чинного законодавства.

Вказаний лист - попередження було направлено на адресу відповідача, однак він повернувся без вручення адресату за закінченням терміну зберігання.

Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 14.09.2017 управлінням не проводилась державна реєстрація земельної ділянки, яка здійснюється під час її формування за результатами складання документації із землеустрою шляхом відкриття поземельної книги та присвоєнням кадастрового номеру на земельну ділянку відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру.

Звертаючись з позовом Харківська міська рада зазначала, що ухилення орендаря від виготовлення документації із землеустрою та реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі унеможливлює отримати Департаментом земельних відносин у Відділі у м. Харкові ГУ Держеокадастру у Харківській області витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виконати розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку та вчинити дії щодо складання та підписання додаткової угоди до існуючого договору в частині зміни розміру орендної плати земельної ділянки у відповідності з нормативною грошовою оцінкою земель міста Харкова станом на 01.01.2013.

Враховуючи викладене позивач просив суд зобов`язати ТОВ "Делікат" протягом шести місяців з моменту вступу в законну силу рішення суду забезпечити виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0037 га по вул. Костичева, 2-а у м. Харкові та вчинити дії щодо реєстрації зазначеної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, дійшов висновку, що у відповідача на підставі п. 4 рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 №1269/13 виник обов`язок забезпечити виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0037 га, розташованої за адресою: м . Харків, вул. Костичева , 2-А, переданої позивачем відповідачу в користування на підставі договору на право тимчасового користування від 16.11.2001 №2640, а також вчинити дії у визначеному законодавством порядку щодо реєстрації зазначеної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі. В даному випадку ухилення відповідача від виготовлення технічної документації із землеустрою та реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі унеможливлює отримання Департаментом земельних відносин у Відділі у м. Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виконати розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку та вчинити дії щодо складання та підписання додаткової угоди до існуючого договору в частині зміни розміру орендної плати земельної ділянки у відповідності з нормативною грошовою оцінкою земель міста Харкова станом на 01.01.2013.

Колегія судді перевіряючи дотримання судом першої інстанції норм процесуального права встановила, що усі процесуальні документи (ухвали про порушення провадження у справі від 14.12.2017, про відкриття провадження у справі від 18.12.2017, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті від 30.01.2018) направлялися ТОВ "Делікат" за адресою: проїзд Стадіонний, 10, м. Харків.

Однак поштові відправлення повертались на адресу суду з відміткою "за не запитом оп-р", що відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України не є доказом повідомлення відповідача про розгляд справи.

За положеннями ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема, справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи, що судом першої інстанції було розглянуто справу за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню.

При прийнятті нового рішення апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, наведена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

З урахуванням наведених законодавчих норм завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави. Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, слід зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені у правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині таку міру правового захисту на національному рівні, що дозволило б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ наголосив, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, спосіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

За змістом ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою визначено Законом України "Про землеустрій", спрямованим на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування.

Відповідно до ст. 25 зазначеного Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) документація із землеустрою розробляється у вигляді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації. До видів документації із землеустрою належить технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)

За змістом ст. 55 Закону України "Про землеустрій" встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно зі ст. 26 цього Закону замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі. Розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою; фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою. Взаємовідносини замовників і розробників документації із землеустрою регулюються законодавством України і договором. Подання документації із землеустрою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, для внесення відомостей до Державного земельного кадастру від імені замовника документації здійснюється її розробником, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 28 Закону України "Про землеустрій" розробники документації із землеустрою несуть відповідно до закону відповідальність за достовірність, якість і безпеку заходів, передбачених цією документацією.

Позивач звернувся із позовом у цій справі, зокрема, про зобов`язання відповідача виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж спірної земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Натомість розробниками технічної документації із землеустрою згідно з вимогами законодавства є юридичні чи фізичні особи-підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням, при цьому фізична особа-підприємець має бути сертифікованим інженером-землевпорядником, а юридична особа - мати у своєму складі за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, котрі є відповідальними за якість робіт із землеустрою. Отже, розробку технічної документації із землеустрою (зобов`язання здійснення якої є предметом спору у цій справі) законом покладено на спеціалізованих суб`єктів господарювання. Так, у цьому випадку виконавцем робіт із розробки технічної документації із землеустрою зрештою є саме відповідний спеціалізований суб`єкт господарювання, а відповідач - лише їх замовник та не є виконавцем і розробником технічної документації із землеустрою відповідно, тобто заявлений позов фактично стосується зобов`язання вчинити дії особи, яка не є учасником справи, що унеможливлює задоволення позову, заявленого до відповідача. (Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 13.11.2018 у справі № 922/676/18, від 13.11.2018 у справі № 922/284/18, від 29.11.2018 у справі №922/3734/17, від 05.12.2018 у справі № 922/1040/18, від 13.03.2019 у справі №922/3737/17).

Водночас відповідно до пункту 7 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України в редакції, чинній з 01.01.2002, громадяни та юридичні особи, які одержали у власність, у тимчасове користування, у тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

За змістом пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок.

Таким чином зазначеним законом встановлено право, а не обов`язок, відповідача, право користування землею якого виникло у 2001 році, шляхом подання за вільним волевиявленням відповідної заяви здійснити державну реєстрацію відповідної земельної ділянки, яка вважається сформованою, та не передбачено граничного строку проведення такої реєстрації.

Колегія суддів зазначає, що за змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтею 12 ЦК України передбачено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Загальні правила щодо виконання цивільних обов`язків, межі виконання та підстави звільнення від таких обов`язків унормовані статтею 14 ЦК України.

Під цивільним обов`язком розуміється вимога від суб`єкта цивільного права певних дій (або невиконання дій), забезпечена можливістю правового спонукання до належної поведінки. Зміст цивільного обов`язку становлять такі вимоги: поведінка зобов`язаної особи визначена вимогами норми права; поведінка зобов`язаної особи визначена вимогами уповноважених осіб; поведінка зобов`язаної особи у випадку невиконання цивільного обов`язку забезпечується вимогою (рішенням) суду виконати цей обов`язок.

За змістом ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Колегія суддів вважає, що заявлена позивачем позовна вимога про зобов`язання забезпечити виготовлення технічної документації із землеустрою, яка спрямована на виконання пункту 4 рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 №1269/13, по суті є спонуканням товариства до укладення з іншою особою (розробником документації із землеустрою) договору на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж спірної земельної ділянки в натурі (на місцевості), що суперечить положенням частини 2 статті 14 ЦК України, оскільки укладення відповідного договору є правом, а не обов`язком відповідача.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 67 Закону України "Про землеустрій" фінансування робіт із землеустрою здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів, коштів юридичних осіб, громадян та інших джерел, не заборонених законом. На землях комунальної власності за рахунок коштів місцевих бюджетів фінансуються роботи із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж адміністративно-територіальних одиниць, складання схем землеустрою, розроблення техніко-економічних обґрунтувань з використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, інвентаризації земель. Роботи із землеустрою можуть фінансуватися відповідно до укладених договорів за рахунок коштів громадян, юридичних осіб та інших джерел, не заборонених законом.

Таким чином, фінансування робіт із землеустрою може здійснюватися з різних джерел, зокрема, як за рахунок коштів юридичних осіб та громадян на підставі договору, укладеного із розробником документації із землеустрою, так і за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів.

Натомість зі змісту ст. 67 Закону України "Про землеустрій" не вбачається, що обов`язок із фінансування робіт із землеустрою може бути покладений на землекористувача на підставі рішення органу місцевого самоврядування за відсутності визначення таких умов сторонами у договорі.

З огляду на приписи ч. 1, 2 статті 14 ЦК України і статті 67 Закону України "Про землеустрій" та зважаючи на те, що умови договору №2640 від 16.11.2001 не містять положень, якими на відповідача покладено обов`язок укласти із розробниками документації із землеустрою договір на складання технічної документації із землеустрою та здійснити оплату отриманих робіт із землеустрою; позивачем не доведено наявність між сторонами інших договірних зобов`язань, якими на відповідача покладений відповідний обов`язок; нормами земельного законодавства, чинного на момент укладання договору та на момент виникнення спірних правовідносин, відповідний обов`язок не покладено на орендарів, з якими було укладено договори тимчасового користування землею до набрання чинності ЗК України в редакції, чинній з 01.01.2002, колегія суддів дійшла висновків про безпідставність позовних вимог, у зв`язку з чим відмовляє у їх задоволенні.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення господарського суду Харківської області з прийняттям нового, про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Делікат" задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 13.02.2018 у справі №922/4255/17 скасувати.

Прийняти нове рішення.

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 15.10.2019

Головуючий суддя О.О. Крестьянінов

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя В.О. Фоміна