ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" жовтня 2019 р. Cправа № 910/5873/19

Суддя Господарського суду Вінницької області Колбасов Ф.Ф., при секретарі судового засідання Вознюк К.В., розглянувши в судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "АВТОКОМПЛЕКТ" (вул. Велика Васильківська, 13/1, кім. 204, м. Київ, 01004)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "ЖАКО LTD" (вул. Січневого повстання, 11 А, кв. 54, м. Київ, 01010)

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГОПАРК" (вул. Велика Васильківська, 13/1, кім. 204, м. Київ, 01004)

про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном,

присутні представники сторін:

позивача: Євстіфєєв Ю.В. - адвокат, діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №005690, виданого 28.12.2015 р.;

відповідача: не з`явився;

третьої особи: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Вінницької області з Господарського суду м. Києва надійшла за підсудністю позовна заява № 06-05/ТД-01 від 06.05.2019 р. Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "АВТОКОМПЛЕКТ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "ЖАКО LTD" про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16.08.2017 р. між сторонами було укладено договір суборенди № 16/08, відповідно до умов якого відповідач передав позивачу в тимчасове платне користування об`єкт оренди, що розташований за адресою: Вінницька область, Тиврівський район , смт. Сутиски, вул. Заводська, 1. Позивачем на території об`єкта оренди було розміщено та встановлено майно. У зв`язку зі зміною адреси розташування виробничих потужностей, у орендаря виникла потреба у переміщенні свого обладнання з території орендодавця на іншу територію. Проте позивачу було відмовлено у допуску та територію об`єкта оренди.

В зв`язку з цим в позовній заяві позивач просить суд зобов`язати відповідача надати доступ працівникам позивача до приміщення за адресою: Вінницька область, Тиврівський район, смт. Сутиски, вул. Заводська, 1 та не чинити перешкод у вивезенні та/або переміщенні обладнання для виробництва запчастин, будь-якої готової продукції та іншого майна позивача, яке перебуває на території відповідача.

Ухвалою від 08.07.2019 р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/5873/19 та призначено підготовче засідання на 23.07.2019 р.

Ухвалою від 23.07.2019 р. залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛОГОПАРК" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача. Вказаною ухвалою продовжено строк підготовчого провадження по справі № 910/5873/19 на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 17.09.2019 р.

В підготовчому засіданні представник позивача пояснив, що позивач орендує приміщення у відповідача, а обладнання - у третьої особи та те, що з позовом про розірвання договору оренди приміщення позивач до відповідача не звертався.

Ухвалою суду від 17.09.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/5873/19 для судового розгляду по суті на 10 жовтня 2019 р.

На вказану дату прибув представник позивача. Відповідач правом участі представника в судових засіданнях не скористався, хоча відповідача належним чином повідомлялося про дати і час судових засідань, шляхом направлення ухвал суду рекомендованим листом з повідомленнями про вручення поштових відправлень.

За визначенням п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За загальними вимогами п. 91 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2009 № 270 (далі Правила), поштові відправлення, поштові перекази доставляються оператором поштового зв`язку адресатам на поштову адресу або видаються/виплачуються в об`єкті поштового зв`язку. Рекомендовані поштові відправлення підлягають доставки до дому (п. 92. Правил). Вручення рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка" в об`єкті поштового зв`язку не передбачено (п. 102 Правил).

У разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин, рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення (п. 116 Правил).

Суд зазначає, що конверт з ухвалою суду від 08.07.2019 р. про відкриття провадження у справі, який був надісланий відповідачу, повернувся до суду невитребуваним по причині закінчення терміну зберігання.

Також конверт з ухвалою суду від 23.07.2019 р. про відкладення підготовчого засідання на 17.09.2019 р., який був надісланий відповідачу, повернувся до суду невитребуваним по причині закінчення терміну зберігання.

Аналізуючи зазначені вище положення Правил надання послуг поштового зв`язку, слід дійти висновку, що невручення під час доставки, є підтвердженням відсутності особи - адресата за адресою, а отже, день проставлення такої відмітки в поштовому повідомленні, слід вважати днем вручення судового рішення в порядку, п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України. Інших адрес відповідач суду не повідомляв та у ЄДР інші адреси відсутні, тому суд позбавлений можливості направити ухвалу на інші адреси.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання листа з ухвалами суду відповідачем є наслідками бездіяльності самого відповідача щодо її належного отримання, тобто його власною волею, оскільки самим відповідачем надаються до ЄДР відомості щодо офіційної адреси його місцезнаходження, або може свідчити про свідому відмову відповідача від отримання кореспонденції, направленої судом.

Відтак, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином, оскільки судом було виконано всі покладені на нього обов`язки, а відповідач, натомість проявив процесуальну бездіяльність, не отримавши надіслані на його адресу ухвали суду.

З урахуванням вищенаведених обставин, суд дійшов висновку щодо належного повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі та її розгляд.

Крім того, суд наголошує на тому, що ухвали суду були надіслані сторонам завчасно, з урахуванням Господарського процесуального кодексу України, що також підтверджується штемпелем суду про відправлення вихідної кореспонденції на звороті відповідних судових процесуальних документів.

За таких обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але останній не скористався своїм правом на участь свого представника у судовому засіданні.

При цьому, статті 42, 46 Господарського процесуального кодексу України зобов`язують сторони користуватись рівними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статей 182, 183, Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 3 частини 1 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Частиною першою ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Будь-яких письмових заяв і клопотань на день розгляду справи від відповідача щодо відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Відзиву на позовну заяву, письмових пояснень про причини невиконання вимог ухвал відповідач суду не надав.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання представника відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задоволити.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши представника позивача, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

16.08.2017 р. між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "АВТОКОМПЛЕКТ" та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІРМА "ЖАКО ЛТД" був укладений договір суборенди № 16/08.

Відповідно до п. 1.1. договору відповідач як орендодавець передав, а позивач як орендар прийняв в тимчасове платне користування (суборенду) об`єкт оренди, що розташований за адресою: Вінницька область, Тиврівський район, смт. Сутиски, вул. Заводська, 1, а саме:

1) виробничі приміщення загальною площею 2037,5 м.кв., які складаються з: цеху площею 1457,5 м2, зварювальної і компресорної площею 120 м.кв., малярки і гальваніки площею 460 кв.м.;

2) побутові приміщення загальною площею - 384 кв.м., які складаються з: побутових приміщень на першому поверсі площею 325 кв.м., побутових приміщень на другому поверсі площею 59 кв.м.

Загальна площа орендованих приміщень становить 2421,5 кв.м.

Відповідно до п. 1.2. договору, об`єкт оренди передається орендареві з метою здійснення господарської діяльності, а саме для: розміщення обладнання для виробництва запчастин.

16.08.2017 р. сторонами договору складено та підписано двосторонній акт приймання-передачі до договору суборенди.

Позивачем як орендарем на території об`єкта оренди було розміщено та встановлено в тому числі наступне майно: верстат вертикально-свердлильний, модель 2А135, б/н у кількості 1 од.; верстат радіально-свердлильний, модель 2М55, заводський номер 6696 у кількості 1 од.; верстат токарно-гвинторізний, модель 1К625, заводський номер 21416 у кількості 1 од.; верстат вертикально-свердлильний, модель 2Н125Л, заводський номер 19243 у кількості 1 од.; верстат вертикально-свердлильний, модель 2Н118, заводський номер 53172 у кількості 1 од.; верстат токарно-гвинторізний, модель 1А616, заводський номер 85612 у кількості 1 од.; вертикально свердлильний станок, модель 2М112, заводський номер 99857 у кількості 1 од.; верстат вертикально-фрезерний, модель 6Р13, заводський номер 378 у кількості 1 од.; прес гідравлічний для пластмас, модель ДБ2432.00.00ІР, заводський номер 487 у кількості 1 од.; точило, б/н у кількості 2 од.

Дане майно перебуває у користуванні позивача на підставі договору оренди основних засобів № 87/65 від 01.10.2017 р., укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛОГОПАРК". Це підтверджується також актом прийому-передачі основних засобів в оренду до договору оренди основних засобів № 87/65 від 01.10.2017 р.

Відповідно до п. 1.5 договору суборенди № 16/08 відповідач підтвердив, що об`єкт оренди перебуває у його розпорядженні на підставі договору оренди № 1/08/13 від 01.08.2013 р. та договору оренди № 2/10/15 від 11.10.2015 р., а також, що власником майна є ТОВ "Автопластгума".

Як пояснив суду представник позивача, в зв`язку зі зміною адреси розташування виробничих потужностей, виникла потреба у переміщенні вказаного виробничого обладнання з території об`єкта оренди відповідача на іншу територію.

В зв`язку з цим позивач звертався до власника основних засобів - ТОВ "ЛОГОПАРК" з листом № 45ТА-11 від 28.11.2018 р. про надання дозволу на переміщення основних засобів, які позивач орендує у ТОВ "ЛОГОПАРК" згідно договору, з смт. Сутиски до смт. Бородянка, вул. Вокзальна, 88 та погодження на подальше перебування основних засобів за цією адресою. Листом від 30.11.2018 р. ТОВ "ЛОГОПАРК" надало згоду на переміщення основних засобів.

03.12.2018 р. позивач намагався вивезти основні засобі з території об`єкта оренди, проте відповідачем йому було відмовлено в допуску працівників позивача на територію об`єкта оренди. Про це позивачем було складено акт № 1 про не допуск працівників орендаря до робочих місць та перешкоджання вивезенню обладнання для виробництва запчастин на іншу територію. Відповідачем даний акт не підписано.

15.01.2019 року позивач знову намагався зайти через контрольно-пропускний пункт до орендованих на підставі договору приміщень, проте працівники позивача отримали фізичну відсіч, про що складено акт № 2. Даний акт відповідачем також не підписано.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що протягом останніх шести місяців відповідач блокує допуск працівників позивача до робочих місць на території об`єкта оренди. Доказів протилежного суду не надано.

В матеріалах справи наявна заява позивача від 23.04.2019, складена на ім`я начальника Гніванського CВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області підполковника поліції Василика В.В. щодо перешкод в допуску до об`єкта оренди. Слідчим СВ Гніванського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області підполковником поліції Мосьондз В.В. було прийнято заяву, яку внесено до реєстру №721 за ЄО, що підтверджується талоном-повідомленням № 52 від 23.04.2019 р.

Також з письмових пояснень третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГОПАРК", що надійшли до суду 24.09.2019 р., слідує, що обладнання в кількості 11 одиниць за переліком, що визначений в позовній заяві, дійсно перебуває на балансі ТОВ "ЛОГОПАРК" та належить йому на праві приватної власності.

На підтвердження цього третьою особою надано суду бухгалтерську довідку від 29.08.2019 р.

Як пояснила суду третя особа, за договором оренди основних засобів №87/65 від 01.10.2017 р., Товариство передало право користування цими основними засобами (обладнанням) ТОВ "ТД "АВТОКОМПЛЕКТ" в зв`язку з неможливістю продовження провадження на ньому власної підприємницької діяльності.

Пунктом 1.3. договору оренди визначено в якості місцезнаходження цих основних засобів наступну адресу: Вінницька обл . , смт . Сутиски , вул. Заводська, 1 , що було одночасно й місцем приймання-передачі обладнання (п. 2.2.1. договору). За цією адресою були розташовані цехи первісного власника обладнання ТОВ "АЕТЕРНА УКРАЇНА". 28.11.2018 р. ТОВ "ТД "АВТОКОМПЛЕКТ" звернулося до Товариства з проханням надати згоду на перевезення обладнання до смт. Бородянка Київської області в зв`язку з необхідністю переміщення виробництва. Листом від 30.11.2018 р. Товариством надано згоду на переміщення обладнання.

За твердженнями позивача, перешкоди у користуванні ним орендованим майном не усунуті й на даний час, і таке є підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "АВТОКОМПЛЕКТ" до суду з позовом у даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За змістом статей 626, 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (п.1 ст.759 ЦК України).

Стаття 283 ГК України, як спеціальна норма, передбачає, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності; у користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). Об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

До договору піднайму застосовуються положення про договір найму (ч. 3 ст. 774 ЦК України).

У відповідності до ч. 7 ст. 193 ГК України одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Суд зазначає, що термін укладеного сторонами у справі договору суборенди №16/08 від 16.08.2017 - до 16.07.2020 р. з можливістю подальшої пролонагації.

Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 ст. 133 Господарського кодексу України, основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

Згідно з частинами 1, 4 ст. 147 Господарського кодексу України, майнові права суб`єктів господарювання захищаються законом. Право власності та інші майнові права суб`єкта господарювання захищаються у спосіб, зазначений у ст. 20 цього Кодексу.

Як зазначалося вище, відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Суд вважає за необхідне вказати, що право власності - це передбачене й гарантоване законом право власника здійснювати володіння, користування та розпоряджання щодо належного йому майна на свій розсуд, якщо інше не передбачено законом. Тобто, особам (фізичним або юридичним) заборонено порушувати таке право і створювати перешкоди в його здійсненні.

При цьому види речових прав на чуже майно визначені статтею 395 ЦК України, якою також передбачено, що законом можуть бути встановлені і інші речові права на чуже майно. Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (ст. 396 ЦК України). Отже, орендареві забезпечується захист його права на майно, одержане ним за договором оренди, нарівні із захистом, встановленим законодавством відносно права власності.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч.ч. 1, 7 ст. 319 ЦК України).

Усунення перешкод власнику в користуванні своїм майном, як спосіб захисту цивільного права чи інтересу, фактично передбачає покладення на відповідача обов`язку припинити дію, яка порушує право, та можливе лише щодо триваючого правопорушення.

Цивільним законодавством передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч.ч. 1-2 ст. 193 ГК України).

Отже, на даний час договір суборенди є чинним та відповідно обов`язковим до виконання його сторонами; відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні орендованим майном шляхом блокування доступу до об`єкта оренди та до іншого майна, яке у ньому знаходиться. Викладене підтверджується згаданими вище документами, поясненнями представника позивача, та не спростовано відповідачем.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 320 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч. 1-2 ст. 321 ЦК України).

Водночас, за змістом ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У розумінні приписів наведеної норми право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.

Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Такі ж висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 924/1220/17.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, суд забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішив спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право суду визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не передбачений ні законом, ні договором, але не суперечить закону, закріплено в частині другій статті 5 ГПК України.

Судом враховано, що за приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України тягар доведення наявності чи відсутності обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення покладається на сторону, яка на них посилається, а у відповідності до вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд повинен дослідити та оцінити надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно положень частини 3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, суд підкреслює, що відповідачем не надано суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Враховуючи викладене, що матеріалами справи і поясненнями представника позивача підтверджується не допуск представниками відповідача працівників позивача до орендованого останнім майна, шляхом блокування допуску до приміщення, позбавлення можливості вивезти обладнання, яке знаходиться в орендованому позивачем в порядку суборенди приміщення, і ці перешкоди тривають і на даний час; беручи до уваги необхідність подальшого захисту прав позивача від того ж самого порушення з боку відповідача, - суд визнає обґрунтованими заявлені позовні вимоги.

Вказане є підставою для задоволення позову.

З огляду на задоволення позову, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

В судовому засіданні 10.10.2019 р., згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 130, 231, 233, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "ЖАКО LTD" (вул. Січневого повстання, 11 А, кв. 54, м. Київ, 01010; ) надати доступ працівникам Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «АВТОКОМПЛЕКТ» (вул. Велика Васильківська, 13/1, кім. 204, м. Київ, 01004; ) до приміщення за адресою: Вінницька область, Тиврівський район, смт. Сутиски, вул. Заводська, 1 та не чинити перешкод у вивезенні та/або переміщенні обладнання для виробництва запчастин, будь-якої готової продукції та іншого майна, належного Товариству з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «АВТОКОМПЛЕКТ», яке перебуває на території Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "ЖАКО LTD".

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "ЖАКО LTD" (вул. Січневого повстання, 11 А, кв. 54, м. Київ, 01010, ) надати доступ працівникам Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «АВТОКОМПЛЕКТ» (вул. Велика Васильківська, 13/1, кім. 204, м. Київ, 01004; ) 1921,00 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Згідно з приписами ч.1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. Відповідно до положень ч.1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Примірник повного судового рішення надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення згідно переліку.

Повне рішення складено 15 жовтня 2019 р.

Суддя Колбасов Ф.Ф.

віддрук. 4 прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул.Велика Васильківська, 13/1, кім.204, м. Київ, 01004)

3 - відповідачу ( вул. Січневого повстання , 11 А, кв.54, м. Київ, 01010)

4 - третій особі (вул. Велика Васильківська, 13/1, кім . 204 , м. Київ , 01004)