ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/622/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Таран С.В.,

Суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В.,

при секретарі судового засідання Бендерук Є.О.,

за участю представників:

від Приватного підприємства Фірма "АСОЛЬ" - Хоменко Я.І.,

від Державного підприємства "КАНОН" - Чепелєв О.І.,

від Міністерства оборони України - Єрмаков А.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "КАНОН"

на рішення Господарського суду Одеської області від 08.07.2019, прийняте суддею Погребною К.Ф., м. Одеса, повний текст складено 18.07.2019,

у справі №916/622/19

за позовом: Приватного підприємства Фірма "АСОЛЬ"

до відповідача: Державного підприємства "КАНОН"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Міністерства оборони України

про зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 р. Приватне підприємство Фірма "АСОЛЬ" звернулося з позовом до Державного підприємства "КАНОН", в якому просило зобов`язати комісію з ліквідації Державного підприємства "КАНОН" включити позивача до переліку кредиторів відповідача з кредитною заборгованістю в розмірі 874140 грн, що утворилась в період з 30.03.2018 по теперішній час.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, будучи належним чином повідомленим про наявність у Державного підприємства "КАНОН" заборгованості перед позивачем, що утворилася на підставі укладених між сторонами договорів фінансової допомоги, а також про вимогу Приватного підприємства Фірма "АСОЛЬ" включити його до переліку кредиторів відповідача з кредитною заборгованістю у розмірі 874140 грн, Державне підприємство "КАНОН" безпідставно відмовило у задоволенні вищезазначеної вимоги, пославшись на відсутність доказів отримання ним від позивача зворотної фінансової допомоги.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.03.2019 за вказаною позовною заявою відкрито провадження у справі №916/622/19 та в подальшому ухвалою суду від 22.04.2019 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Міністерство оборони України.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 08.07.2019 у справі №916/622/19 (суддя Погребна К.Ф.) позов задоволено повністю; зобов`язано Державне підприємство "КАНОН" в особі комісії з ліквідації включити Приватне підприємство Фірма "АСОЛЬ" до переліку кредиторів Державного підприємства "КАНОН" з кредитною заборгованістю в розмірі 874140 грн, що утворилась в період з 30.03.2018 по 11.03.2019; стягнуто з Державного підприємства "КАНОН" на користь Приватного підприємства Фірма "АСОЛЬ" судовий збір в сумі 1921 грн.

Судове рішення мотивоване відсутністю у відповідача правових підстав для відмови Приватному підприємству Фірма "АСОЛЬ" у включенні останнього до переліку кредиторів Державного підприємства "КАНОН" з кредитною заборгованістю у розмірі 874140 грн, що підлягає стягненню на підставі рішення Господарського суду Одеської області від 21.03.2019 у справі №916/2456/18, яке набрало законної сили.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "КАНОН" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 08.07.2019 у справі №916/622/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що комісією з ліквідації Державного підприємства "КАНОН" було отримано від позивача лише лист-вимогу №1 від 18.01.2019 без доданих до неї документів, а саме: без копій договорів фінансової допомоги №1 від 22.02.2018, №3 від 02.04.2018, №4 від 04.04.2018, №5 від 11.06.2018, №6 від 01.07.2018, №7 від 30.07.2018, №8 від 01.10.2018 та №9 від 01.11.2018, а також без акту звіряння взаємних розрахунків, тому, з огляду на відсутність у відповідача вказаних документів, відмова останнього у включенні Приватного підприємства Фірма "АСОЛЬ" до переліку кредиторів Державного підприємства "КАНОН" є обґрунтованою. Крім того, апелянт зазначає, що позовну заяву Приватного підприємства Фірма "АСОЛЬ" з доданими до неї документами у даній справі комісія з ліквідації Державного підприємства "КАНОН" також не отримувала.

У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 19.09.2019 (вх.№3096/19/Д3 від 19.09.2019) Приватне підприємство Фірма "АСОЛЬ" зазначає про її безпідставність та необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін. Зокрема, позивач зазначає про те, що дана справа була розглянута судом першої інстанції за участю представника відповідача, який був належним чином сповіщений про місце, дати та час судових засідань, неодноразово брав в них участь та ознайомлювався з матеріалами справи, тому посилання апелянта на неотримання ним копії позовної заяви та доданих до неї документів не заслуговують на увагу. Відповідач також зауважує, що доводи скаржника про неотримання ним документів, доданих до листа-вимоги №1 від 01.01.2019, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, описами вкладень у цінні листи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів Будішевської Л.О., Поліщук Л.В. від 02.09.2019 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та в подальшому ухвалою від 18.09.2019 розгляд справи призначено на 09.10.2019 об 11:00.

У судовому засіданні 09.10.2019 представник Державного підприємства "КАНОН" апеляційну скаргу підтримав, представник Приватного підприємства Фірма "АСОЛЬ" висловив заперечення проти її задоволення, представник Міністерства оборони України просив апеляційну скаргу задовольнити.

09.10.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Державного підприємства "КАНОН" надійшло клопотання про зупинення розгляду справи б/н від 09.10.2019 (вх.№3096/19 від 09.10.2019), в якому останнє просило зупинити апеляційне провадження у справі №916/622/19 до закінчення розгляду справи №916/2008/19 за позовом Державного підприємства "КАНОН" до Приватного підприємства Фірма "АСОЛЬ" про визнання недійсним договору фінансової допомоги (безвідсоткової) №6 від 01.07.2018.

В силу статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи наведену норму процесуального права, вказане клопотання колегією суддів залишено без розгляду у зв`язку з пропуском Державним підприємством "КАНОН" строку на його подання, встановленого в ухвалі Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2019 про відкриття апеляційного провадження у даній справі, при цьому питання про поновлення пропущеного строку для подання зазначеного клопотання скаржником не порушувалось.

В силу частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 22.02.2018 між Приватним підприємством Фірма "АСОЛЬ" ("Сторона 1") та Державним підприємством "КАНОН" ("Сторона 2") укладено договір фінансової допомоги (безвідсоткової) №1 (далі - договір №1 від 22.02.2018), відповідно до пункту 1.1 якого за даним договором Сторона 1 передає Стороні 2 безвідсоткову зворотну фінансову допомогу у сумі 100000 грн, а Сторона 2 зобов`язується повернути зазначену суму в обумовлений строк.

За умовами пункту 2.1 договору №1 від 22.02.2018 за згодою сторін Сторона 1 може перерахувати на банківський рахунок Сторони 2 зазначену у пункті 1.1 цього договору суму фінансової допомоги по частинам.

Пунктом 2.2 договору №1 від 22.02.2018 передбачено, що повернення зазначеної в даному договорі суми фінансової допомоги може відбуватися по частинам в строк до 30.03.2018. Зазначена сума безпроцентної фінансової допомоги може бути повернута Стороною 2 достроково.

В силу пункту 8.3 договору №1 від 22.02.2018 даний договір набуває чинності з моменту підписання та діє до 30.03.2018.

Даний договір складений у двох екземплярах, що мають однакову юридичну чинність, по одному екземпляру для кожної із сторін (пункт 8.5 договору №1 від 22.02.2018).

02.04.2018 між Приватним підприємством Фірма "АСОЛЬ" ("Сторона 1") та Державним підприємством "КАНОН" ("Сторона 2") укладено договір фінансової допомоги (безвідсоткової) №3 (далі - договір №3 від 02.04.2018), згідно з пунктом 1.1 якого за даним договором Сторона 1 передає Стороні 2 безвідсоткову зворотну фінансову допомогу у сумі 115000 грн, а Сторона 2 зобов`язується повернути зазначену суму в обумовлений строк.

Пунктом 2.1 договору №3 від 02.04.2018 визначено, що за згодою сторін Сторона 1 може перерахувати на банківський рахунок Сторони 2 зазначену у пункті 1.1 цього договору суму фінансової допомоги по частинам.

У пункті 2.2 договору №3 від 02.04.2018 сторони узгодили, що повернення зазначеної в даному договорі суми фінансової допомоги може відбуватися по частинам в строк до 29.06.2018. Зазначена сума безпроцентної фінансової допомоги може бути повернута Стороною 2 достроково.

Даний договір набуває чинності з моменту підписання та діє до 29.06.2018 (пункту 8.3 договору №3 від 02.04.2018).

В силу пункту 8.5 договору №3 від 02.04.2018 даний договір складений у двох екземплярах, що мають однакову юридичну чинність, по одному екземпляру для кожної із сторін.

04.04.2018 між Приватним підприємством Фірма "АСОЛЬ" ("Сторона 1") та Державним підприємством "КАНОН" ("Сторона 2") укладено договір фінансової допомоги (безвідсоткової) №4 (далі - договір №4 від 04.04.2018), за умовами пункту 1.1 якого за даним договором Сторона 1 передає Стороні 2 безвідсоткову зворотну фінансову допомогу у сумі 92000 грн, а Сторона 2 зобов`язується повернути зазначену суму в обумовлений строк.

Відповідно до пункту 2.1 договору №4 від 04.04.2018 за згодою сторін Сторона 1 може перерахувати на банківський рахунок Сторони 2 зазначену у пункті 1.1 цього договору суму фінансової допомоги по частинам.

Повернення зазначеної в даному договорі суми фінансової допомоги може відбуватися по частинам. Зазначена сума безпроцентної фінансової допомоги може бути повернута Стороною 2 достроково. Остаточний (кінцевий) строк повернення фінансової допомоги - 29.06.2018 (пункт 2.2 договору №4 від 04.04.2018).

Згідно з пунктом 8.3 договору №4 від 04.04.2018 даний договір набуває чинності з моменту підписання та діє до 29.06.2018.

У пункті 8.5 договору №4 від 04.04.2018 визначено, що даний договір складений у двох екземплярах, що мають однакову юридичну чинність, по одному екземпляру для кожної із сторін.

11.06.2018 між Приватним підприємством Фірма "АСОЛЬ" ("Сторона 1") та Державним підприємством "КАНОН" ("Сторона 2") укладено договір фінансової допомоги (безвідсоткової) №5 (далі - договір №5 від 11.06.2018), в силу пункту 1.1 якого за даним договором Сторона 1 передає Стороні 2 безвідсоткову зворотну фінансову допомогу у сумі 142000 грн, а Сторона 2 зобов`язується повернути зазначену суму в обумовлений строк.

За умовами пункту 2.1 договору №5 від 11.06.2018 за згодою сторін Сторона 1 може перерахувати на банківський рахунок Сторони 2 зазначену у пункті 1.1 цього договору суму фінансової допомоги по частинам.

Пунктом 2.2 договору №5 від 11.06.2018 передбачено, що повернення зазначеної в даному договорі суми фінансової допомоги може відбуватися по частинам. Зазначена сума безпроцентної фінансової допомоги може бути повернута Стороною 2 достроково. Остаточний (кінцевий) строк повернення фінансової допомоги - 31.08.2018.

Відповідно до пункту 8.3 договору №5 від 11.06.2018 даний договір набуває чинності з моменту підписання та діє до 31.08.2018.

Даний договір складений у двох екземплярах, що мають однакову юридичну чинність, по одному екземпляру для кожної із сторін (пункт 8.5 договору №5 від 11.06.2018).

01.07.2018 між Приватним підприємством Фірма "АСОЛЬ" ("Сторона 1") та Державним підприємством "КАНОН" ("Сторона 2") укладено договір фінансової допомоги (безвідсоткової) №6 (далі - договір №6 від 01.07.2018), згідно з пунктом 1.1 якого за даним договором Сторона 1 передає Стороні 2 безвідсоткову зворотну фінансову допомогу у сумі 65000 грн, а Сторона 2 зобов`язується повернути зазначену суму в обумовлений строк.

В силу пункту 2.1 договору №6 від 01.07.2018 за згодою сторін Сторона 1 може перерахувати на банківський рахунок Сторони 2 зазначену у пункті 1.1 цього договору суму фінансової допомоги по частинам.

У пункті 2.2 договору №6 від 01.07.2018 сторони узгодили, що повернення зазначеної в даному договорі суми фінансової допомоги може відбуватися по частинам в строк до 31.08.2018. Зазначена сума безпроцентної фінансової допомоги може бути повернута Стороною 2 достроково.

Даний договір набуває чинності з моменту підписання та діє до 31.08.2018 (пункту 8.3 договору №6 від 01.07.2018).

Пунктом 8.5 договору №6 від 01.07.2018 передбачено, що даний договір складений у двох екземплярах, що мають однакову юридичну чинність, по одному екземпляру для кожної із сторін.

30.07.2018 між Приватним підприємством Фірма "АСОЛЬ" ("Сторона 1") та Державним підприємством "КАНОН" ("Сторона 2") укладено договір фінансової допомоги (безвідсоткової) №7 (далі - договір №7 від 30.07.2018), відповідно до пункту 1.1 якого за даним договором Сторона 1 передає Стороні 2 безвідсоткову зворотну фінансову допомогу у сумі 240000 грн, а Сторона 2 зобов`язується повернути зазначену суму в обумовлений строк.

Згідно з пунктом 2.1 договору №7 від 30.07.2018 за згодою сторін Сторона 1 може перерахувати на банківський рахунок Сторони 2 зазначену у пункті 1.1 цього договору суму фінансової допомоги по частинам.

Повернення зазначеної в даному договорі суми фінансової допомоги може відбуватися по частинам в строк до 17.09.2018. Зазначена сума безпроцентної фінансової допомоги може бути повернута Стороною 2 достроково (пункт 2.2 договору №7 від 30.07.2018).

За умовами пункту 8.3 договору №7 від 30.07.2018 даний договір набуває чинності з моменту підписання та діє до 17.09.2018.

В силу пункту 8.5 договору №7 від 30.07.2018 даний договір складений у двох екземплярах, що мають однакову юридичну чинність, по одному екземпляру для кожної із сторін.

01.10.2018 між Приватним підприємством Фірма "АСОЛЬ" ("Сторона 1") та Державним підприємством "КАНОН" ("Сторона 2") укладено договір фінансової допомоги (безвідсоткової) №8 (далі - договір №8 від 01.10.2018), згідно з пунктом 1.1 якого за даним договором Сторона 1 передає Стороні 2 безвідсоткову зворотну фінансову допомогу у сумі 87000 грн, а Сторона 2 зобов`язується повернути зазначену суму в обумовлений строк.

За згодою сторін Сторона 1 може перерахувати на банківський рахунок Сторони 2 зазначену у пункті 1.1 цього договору суму фінансової допомоги по частинам (пункт 2.1 договору №8 від 01.10.2018).

Пунктом 2.2 договору №8 від 01.10.2018 встановлено, що повернення зазначеної в даному договорі суми фінансової допомоги може відбуватися по частинам в строк до 31.10.2018. Зазначена сума безпроцентної фінансової допомоги може бути повернута Стороною 2 достроково.

У пункті 8.3 договору №8 від 01.10.2018 сторони узгодили, що даний договір набуває чинності з моменту підписання та діє до 31.10.2018.

За умовами пункту 8.5 договору №8 від 01.10.2018 даний договір складений у двох екземплярах, що мають однакову юридичну чинність, по одному екземпляру для кожної із сторін.

01.11.2018 між Приватним підприємством Фірма "АСОЛЬ" ("Сторона 1") та Державним підприємством "КАНОН" ("Сторона 2") укладено договір фінансової допомоги (безвідсоткової) №9 (далі - договір №9 від 01.11.2018), відповідно до пункту1.1 якого за даним договором Сторона 1 передає Стороні 2 безвідсоткову зворотну фінансову допомогу у сумі 33140 грн, а Сторона 2 зобов`язується повернути зазначену суму в обумовлений строк.

Згідно з пунктом 2.1 договору №9 від 01.11.2018 за згодою сторін Сторона 1 може перерахувати на банківський рахунок Сторони 2 зазначену у пункті 1.1 цього договору суму фінансової допомоги по частинам.

В силу пункту 2.2 договору №9 від 01.11.2018 повернення зазначеної в даному договорі суми фінансової допомоги може відбуватися по частинам в строк до 28.12.2018. Зазначена сума безпроцентної фінансової допомоги може бути повернута Стороною 2 достроково.

Даний договір набуває чинності з моменту підписання та діє до 28.12.2018 (пункту 8.3 договору №9 від 01.11.2018).

Пунктом 8.5 договору №9 від 01.11.2018 передбачено, що даний договір складений у двох екземплярах, що мають однакову юридичну чинність, по одному екземпляру для кожної із сторін.

Місцевим господарським судом встановлено, що на виконання вищезазначених договорів фінансової допомоги позивачем було перераховано відповідачу грошові кошти у загальній сумі 874140 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією реєстру платіжних документів Приватного підприємства Фірма "АСОЛЬ" б/н від 16.01.2019, який охоплює період з 01.03.2018 по 26.11.2018, та платіжними дорученнями №397 від 07.03.2018 на суму 10000 грн, №404 від 19.03.2018 на суму 50000 грн, №417 від 21.03.2018 на суму 40000 грн, №441 від 10.04.2018 на суму 50000 грн, № 461 від 26.04.2018 на суму 20000 грн, №468 від 02.05.2018 на суму 10000 грн, №478 від 07.05.2018 на суму 5000 грн, №484 від 08.05.2018 на суму 5000 грн, №502 від 24.05.2018 на суму 42000 грн, №503 від 24.05.2018 на суму 75000 грн, №519 від 13.06.2018 на суму 50000 грн, №530 від 22.06.2018 на суму 11000 грн, №539 від 03.07.2018 на суму 6000 грн, №558 від 10.07.2018р. на суму 75000 грн, №559 від 10.07.2018 на суму 65000 грн, №581 від 01.08.2018 на суму 120000 грн, №593 від 07.08.2018 на суму 10000 грн, №611 від 21.08.2018 на суму 20000 грн, №615 від 04.09.2018 на суму 50000 грн, №617 від 05.09.2018 на суму 40000 грн, №638 від 02.10.2018 на суму 12000 грн, №649 від 08.10.2018 на суму 17000 грн, №663 від 19.10.2018 на суму 12000 грн, №670 від 22.10.2018 на суму 11000 грн, №675 від 30.10.2018 на суму 35000 грн, №678 від 02.11.2018 на суму 600 грн, №685 від 06.11.2018 на суму 3540 грн, №695 від 09.11.2018 на суму 18000 грн, №706 від 22.11.2018 на суму 6000 грн і №709 від 26.11.2018 на суму 5000 грн.

Відповідно до підписаного сторонами без зауважень та заперечень акту звіряння взаємних розрахунків за 2018 рік заборгованість Державного підприємства "КАНОН" перед Приватним підприємством Фірма "АСОЛЬ" становить 874140 грн.

З інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що з 28.11.2018 Державне підприємство "КАНОН" перебуває у стані припинення шляхом ліквідації, головою ліквідаційної комісії підприємства на підставі наказу Міністерства оборони України №451 від 04.09.2018 призначено Стефієнка Сергія Васильовича , а останнім днем строку для пред`явлення до відповідача кредиторських вимог встановлено 29.01.2019.

Позивач звернувся до відповідача з листом №1 від 01.01.2019, в якому вимагав включити Приватне підприємство Фірма "АСОЛЬ" до переліку кредиторів Державного підприємства "КАНОН" з кредитною заборгованістю в розмірі 874140 грн, що утворилась з 30.03.2018, а також задовольнити вимоги Приватного підприємства Фірма "АСОЛЬ" шляхом перерахування зазначеної суми грошових коштів на розрахунковий рахунок останнього.

18.01.2019 позивачем засобами поштового зв`язку зазначений лист-вимогу №1 від 01.01.2019 разом з копіями договорів №1 від 22.02.2018, №3 від 02.04.2018, №4 від 04.04.2018, №5 від 11.06.2018, №6 від 01.07.2018, №7 від 30.07.2018, №8 від 01.10.2018 та №9 від 01.11.2018, а також копією підписаного між сторонами акту звіряння взаємних розрахунків було направлено голові ліквідаційної комісії Державного підприємства "КАНОН" Стефієнку С.В. за адресою: 65091, м. Одеса, вул. Армійська, 18-А, тобто за адресою місцезнаходження Державного підприємства "Південьвійськбуд", що є місцем роботи Стефієнка С.В. , про що свідчить опис вкладення у цінний лист б/н від 18.01.2019 та поштова накладна №296 від 18.01.2019.

З роздруківки з офіційного Інтернет-сайту "Укрпошта" про відстеження поштового відправлення №296 вбачається, що останнє було вручене адресату 30.01.2019.

23.01.2018 лист-вимогу №1 від 01.01.2019 разом з копіями договорів №1 від 22.02.2018, №3 від 02.04.2018, №4 від 04.04.2018, №5 від 11.06.2018, №6 від 01.07.2018, №7 від 30.07.2018, №8 від 01.10.2018 та №9 від 01.11.2018, а також копією підписаного між сторонами акту звіряння взаємних розрахунків за 2018 рік та реєстром платіжних документів Приватним підприємством Фірма "АСОЛЬ" було направлено відповідачу засобами поштового зв`язку за адресою: 68091, Одеська обл., м. Чорноморськ, смт. Олександрівка, вул. Енгельса, 13 , що підтверджується описом вкладення у цінний лист б/н від 23.01.2019 і поштовою накладною №320.

Згідно з наявною у матеріалах справи роздруківкою з офіційного Інтернет-сайту "Укрпошта" про відстеження поштового відправлення №320 зазначений лист-вимогу №1 від 01.01.2019 з додатками Державним підприємством "КАНОН" отримано 02.02.2019.

В подальшому Приватне підприємство Фірма "АСОЛЬ" звернулося до відповідача з листом-вимогою №1 від 18.01.2019, зміст якого повністю повторює текст раніше надісланого останньому листа-вимоги №1 від 01.01.2019.

23.01.2019 зазначений лист-вимогу позивача №1 від 18.01.2019 було вручено особисто голові ліквідаційної комісії Державного підприємства "КАНОН" Стефієнку С.В., про що свідчать проставлені на даному листі особистий підпис Стефієнка С.В. та печатка Державного підприємства "КАНОН".

В адресованому позивачу листі №3 від 08.02.2019 Державне підприємство "КАНОН" повідомило про відмову в задоволенні вимог Приватного підприємства Фірма "АСОЛЬ" щодо включення останнього до переліку кредиторів відповідача у зв`язку із відсутністю підтвердження надання позивачем Державному підприємству "КАНОН" зворотної фінансової допомоги. Крім того, у даному листі вказано, що бухгалтерським обліком відповідача не підтверджено надходження від позивача вказаних сум грошових коштів, при цьому у Державного підприємства "КАНОН" відсутні документи, які б свідчили про дійсність таких запозичень та закріплювали б умови їх здійснення, а у разі, якщо така фінансова допомога дійсно надавалась, у відповідача відсутні докази здійснення переказу таких коштів.

Зазначений лист №3 від 08.02.2019 позивачем отримано 16.02.2019, що підтверджується роздруківкою з офіційного Інтернет-сайту "Укрпошта" про відстеження поштового відправлення №646.

Із матеріалів справи також вбачається, що рішенням Господарського суду Одеської області від 21.03.2019 у справі №916/2456/18, яке набрало законної сили, задоволено позов Приватного підприємства Фірма "АСОЛЬ" до Державного підприємства "КАНОН" та стягнуто з останнього на користь позивача заборгованість у розмірі 874140 грн і судовий збір у розмірі 13112,10 грн.

Вказане рішення мотивоване неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договорами №1 від 22.02.2018, №3 від 02.04.2018, №4 від 04.04.2018, №5 від 11.06.2018, №6 від 01.07.2018, №7 від 30.07.2018, №8 від 01.10.2018 та №9 від 01.11.2018.

Предметом спору у даній справі є вимоги позивача про зобов`язання комісії з ліквідації Державного підприємства "КАНОН" включити Приватне підприємство Фірма "АСОЛЬ" до переліку кредиторів Державного підприємства "КАНОН" з кредитною заборгованістю в розмірі 874140 грн, що утворилась в період з 30.03.2018 по теперішній час.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд послався на відсутність у відповідача правових підстав для відмови Приватному підприємству Фірма "АСОЛЬ" у включенні останнього до переліку кредиторів Державного підприємства "КАНОН" з кредитною заборгованістю у розмірі 874140 грн, що підлягає стягненню на підставі рішення Господарського суду Одеської області від 21.03.2019 у справі №916/2456/18, яке набрало законної сили.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

При цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають нормам права, і такий спосіб має забезпечувати ефективний захист та відновлення порушеного права позивача.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

В силу частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення.

Саме така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №917/1345/17.

Як зазначалося вище, рішенням Господарського суду Одеської області від 21.03.2019 у справі №916/2456/18, яке набрало законної сили, задоволено позов Приватного підприємства Фірма "АСОЛЬ" до Державного підприємства "КАНОН" та стягнуто з останнього на користь позивача заборгованість у розмірі 874140 грн і судовий збір у розмірі 13112,10 грн.

Вказане рішення мотивоване неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договорами №1 від 22.02.2018, №3 від 02.04.2018, №4 від 04.04.2018, №5 від 11.06.2018, №6 від 01.07.2018, №7 від 30.07.2018, №8 від 01.10.2018 та №9 від 01.11.2018.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд враховує, що факт наявності у Державного підприємства "КАНОН" перед Приватним підприємством Фірма "АСОЛЬ" заборгованості у розмірі 874140 грн, яка виникла за договорами №1 від 22.02.2018, №3 від 02.04.2018, №4 від 04.04.2018, №5 від 11.06.2018, №6 від 01.07.2018, №7 від 30.07.2018, №8 від 01.10.2018 та №9 від 01.11.2018, встановлено чинним судовим рішенням в межах розгляду господарської справи №916/2456/18, а тому в розумінні приписів процесуального закону вказані обставини є преюдиційними та не повинні доказуватися під час розгляду даної справи.

Юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників (частина перша статті 104 Цивільного кодексу України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 110 Цивільного кодексу України юридична особа ліквідується, зокрема, за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

За умовами частин третьої, четвертої статті 105 Цивільного кодексу України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи. До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 105 Цивільного кодексу України строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи. Кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

Пунктом 8 статті 111 Цивільного кодексу України передбачено, що ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

В силу приписів частин третьої-п`ятої статті 112 Цивільного кодексу України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи. Вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред`явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно. Вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними.

З інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що з 28.11.2018 Державне підприємство "КАНОН" перебуває у стані припинення шляхом ліквідації, головою ліквідаційної комісії підприємства на підставі наказу Міністерства оборони України №451 від 04.09.2018 призначено Стефієнка Сергія Васильовича , а останнім днем строку для пред`явлення до відповідача кредиторських вимог встановлено 29.01.2019.

Місцевим господарським судом встановлено, що позивач двічі (18.01.2019 та 23.01.2018) засобами поштового зв`язку направив відповідачу лист №1 від 01.01.2019, в якому містилася вимога про включення Приватного підприємства Фірма "АСОЛЬ" до переліку кредиторів Державного підприємства "КАНОН" з кредитною заборгованістю в розмірі 874140 грн, яка утворилась з 30.03.2018, що підтверджується наявними у матеріалах справи описами вкладень у цінні листи.

Крім того, 23.01.2019 головою ліквідаційної комісії Державного підприємства "КАНОН" Стефієнком С.В. було особисто отримано лист-вимогу позивача №1 від 18.01.2019, зміст якого повністю повторює текст раніше надісланого останньому листа-вимоги №1 від 01.01.2019. Факт отримання останнім зазначеного листа-вимоги №1 від 18.01.2019 підтверджується проставленими на даному листі особистим підписом Стефієнка С.В. та печаткою Державного підприємства "КАНОН".

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що позивач звернуся з вимогами про включення Приватного підприємства Фірма "АСОЛЬ" до переліку кредиторів Державного підприємства "КАНОН" в межах втановленого строку для пред`явлення до відповідача кредиторських вимог.

Між тим в адресованому позивачу листі №3 від 08.02.2019 Державне підприємство "КАНОН" повідомило про відмову в задоволенні вимог Приватного підприємства Фірма "АСОЛЬ" щодо включення останнього до переліку кредиторів відповідача у зв`язку із відсутністю підтвердження надання позивачем Державному підприємству "КАНОН" зворотної фінансової допомоги. Крім того, у даному листі вказано, що бухгалтерським обліком відповідача не підтверджено надходження від позивача вказаних сум грошових коштів, при цьому у Державного підприємства "КАНОН" відсутні документи, які б свідчили про дійсність таких запозичень та закріплювали б умови їх здійснення, а у разі, якщо така фінансова допомога дійсно надавалась, у відповідача відсутні докази здійснення переказу таких коштів.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість відмови відповідача у задоволенні вимог Приватного підприємства Фірма "АСОЛЬ" щодо включення останнього до переліку кредиторів Державного підприємства "КАНОН", оскільки зі змісту договорів №1 від 22.02.2018, №3 від 02.04.2018, №4 від 04.04.2018, №5 від 11.06.2018, №6 від 01.07.2018, №7 від 30.07.2018, №8 від 01.10.2018 та №9 від 01.11.2018, а саме: пунктів 8.5 останніх, формулювання яких є ідентичним для всіх цих договорів, вбачається, що дані договори складені у двох екземплярах, що мають однакову юридичну чинність, по одному екземпляру для кожної із сторін, при цьому відсутність у відповідача примірників зазначених договорів у зв`язку із їх втратою або з будь-яких інших причин не означає відсутність між сторонами договірних відносин, які виникли на підставі вказаних правочинів.

При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що шляхом підписання з позивачем без будь-яких зауважень та заперечень акту звіряння взаємних розрахунків за 2018 рік, відповідно до якого заборгованість Державного підприємства "КАНОН" перед Приватним підприємством Фірма "АСОЛЬ" становить 874140 грн, відповідач фактично визнав наявність між сторонами договірних відносин. Факт надходження від позивача вказаної вище суми грошових коштів підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, в тому числі банківською випискою по рахунку відповідача.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження погашення відповідачем заборгованості за договорами №1 від 22.02.2018, №3 від 02.04.2018, №4 від 04.04.2018, №5 від 11.06.2018, №6 від 01.07.2018, №7 від 30.07.2018, №8 від 01.10.2018 та №9 від 01.11.2018, а також доказів включення Приватного підприємства Фірма "АСОЛЬ" до переліку кредиторів Державного підприємства "КАНОН", Південно-західний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову.

Доводи скаржника про те, що комісією з ліквідації Державного підприємства "КАНОН" було отримано від позивача лише лист-вимогу №1 від 18.01.2019 без доданих до неї документів, а саме: без копій договорів фінансової допомоги №1 від 22.02.2018, №3 від 02.04.2018, №4 від 04.04.2018, №5 від 11.06.2018, №6 від 01.07.2018, №7 від 30.07.2018, №8 від 01.10.2018 та №9 від 01.11.2018, а також без акту звіряння взаємних розрахунків, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, описом вкладення у цінний лист б/н від 23.01.2019, з якого вбачається, що позивачем за належною адресою, тобто за адресою, яка значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, було направлено відповідачу лист-вимогу №1 від 01.01.2019 разом з копіями вищезазначених документів, при цьому вказаний лист відповідачем було отримано, про що свідчить роздруківка з офіційного Інтернет-сайту "Укрпошта" про відстеження поштового відправлення №320.

Крім того, колегія суддів зауважує, що чинним законодавством не встановлено обов`язку особи, яка звертається з вимогою про включення її до переліку кредиторів, разом із відповідною вимогою надавати документи, що підтверджують наявність заборгованості.

Посилання апелянта на неотримання ним позовної заяви Приватного підприємства Фірма "АСОЛЬ" з доданими до неї документами апеляційний господарський суд оцінює критично з огляду на наступне.

В силу пункту 1 частини першої статті 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Згідно з частиною першою статті 172 Господарського процесуального кодексу України позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов`язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Колегія суддів вбачає, що позивачем дотримано вказаних вимог, про що свідчить доданий до позовної заяви опис вкладення у цінний лист б/н від 07.03.2019, який підтверджує направлення Державному підприємству "КАНОН" копії позовної заяви та доданих до неї документів за адресою: 68091, Одеська обл., м. Чорноморськ, смт. Олександрівка, вул. Енгельса, 13, яка значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Відомості, що містяться у наданих відповідачем до місцевого господарського суду актах б/н від 23.11.2018, від 26.11.2018 та від 29.11.2018 про відсутність Державного підприємства "КАНОН" за юридичною адресою, не можуть замінити собою офіційну інформацію про місцезнаходження зазначеної юридичної особи, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відтак, достеменно знаючи про недостовірність внесеної до даного реєстру інформації щодо місцезнаходження юридичної особи та не здійснивши дій щодо внесення відповідних змін шляхом зазначення актуальної адреси, відповідач позбавив себе можливості посилатися на вищезазначені обставини, а тому порушень норм процесуального права зі сторони Приватного підприємства Фірма "АСОЛЬ" апеляційний господарський суд не вбачає.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що представник відповідача брав участь у судових засіданнях, які проводилися під час розгляду даної справи у місцевому господарському суді, ознайомлювався з матеріалами даної справи та підготував відзив на позовну заяву, який судом першої інстанції було приєднано до матеріалів справи та в якому зазначено про те, що Державне підприємство "КАНОН" не погоджується з позовом та вважає його необґрунтованим. Вказане свідчить про те, що відповідач був ознайомлений зі змістом позовної заяви та доданих до неї документів.

В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (пункт 58 рішення Європейського суду з прав людини рішення у справі "Серявін та інші проти України").

Інші доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Одеської області норм права при ухваленні рішення від 08.07.2019 не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "КАНОН" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 08.07.2019 у справі №916/622/19 - без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство "КАНОН".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 15.10.2019.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя Л.В. Поліщук