ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.10.2019 Справа № 905/1156/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Курило Г.Є.

При секретарі судового засідання Доннік А.В.

розглянувши матеріали справи

за позовом Заступника прокурора Донецької області, м. Маріуполь в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський лікеро-горілчаний завод", м. Маріуполь

до відповідача 2: Фізичної особи - підприємця Меркулової Катерини Сергіївни, м. Маріуполь

про визнання недійсним договору зберігання №2-вз від 10.02.2017; визнання недійсним договору на виконання платних робіт (послуг) №2-сп від 01.01.2017

Представники сторін:

прокурор: Владимирець А.О. - посвідчення №041301 від 10.02.2016;

від позивача: Амельченко С.О. - довіреність №16 від 02.07.2019;

від відповідача 1: не з`явився;

від відповідача 2: не з`явився.

Суть спору: Заступник прокурора Донецької області, м. Маріуполь звернувся до господарського суду Донецької області з позовом в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків до відповідача 1, Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський лікеро-горілчаний завод", м.Маріуполь та до відповідача 2, Фізичної особи - підприємця Меркулової Катерини Сергіївни, м. Маріуполь про визнання недійсним договору зберігання №2-вз від 10.02.2017 (з урахуванням уточнення позовних вимог від 27.08.2019 №05/1-712вих-19); визнання недійсним договору на виконання платних робіт (послуг) №2-сп від 01.01.2017.

В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор посилався на те, що договір на виконання платних робіт (послуг) №2-сп від 01.01.2017 та договір зберігання №2-вз від 10.02.2017 за своєю суттю є удаваними правочинами, які укладені між відповідачами з метою приховання іншого правочину - договору суборенди нерухомого майна, що належить до державної власності, а тому договори підлягають визнанню недійсним з підстав ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 01.07.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1156/19; дану справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Підготовче засідання у справі відкладалось, ухвалою господарського суду Донецької області від 23.07.2019 продовжено строк підготовчого провадження на 30 (тридцять) днів.

30.08.2019 через канцелярію суду від позивача надійшли пояснення №10-07-03147 від 28.08.2019, в яких позивач зазначив, що в даному випадку не існує жодних належних юридичних передумов та нормативно обґрунтованих правових підстав для представництва Заступником прокурора Донецької області інтересів держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області у спірних правовідносинах, у тому числі шляхом подання позовної заяви до господарського суду Донецької області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський лікеро-горілчаний завод", Фізичної особи - підприємця Меркулової Катерино Сергіївни, м. Маріуполь про визнання недійсним договору зберігання №2-вз від 10.02.2017; визнання недійсним договору на виконання платних робіт (послуг) №2-сп від 01.01.2017.

Від прокуратури Донецької області до суду 16.09.2019 надійшли заперечення, в яких прокурор заперечує проти доводів позивача.

19.09.2019 у підготовчому судовому засіданні суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 10.10.2019.

У судових засіданнях прокурор наполягав на задоволенні позовних вимог, представник позивача просив винести рішення у відповідності до вимог чинного законодавства, заперечував проти представництва прокуратурою інтересів позивача в даній справі.

Відповідачі у судові засідання не з`явились, відповідач 1 відзиву на позовну заяву прокурора не представив, причин неявки не повідомив.

Відповідачі були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. За змістом наявних у матеріалах справи витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням відповідача 1 на теперішній час є - 87515, Донецька обл., м. Маріуполь , вул. Архітектора Нільсена , б. 28, відповідача 2 на теперішній час є - АДРЕСА_3 . Аналогічні адреси зазначені в позовній заяві. Приймаючи до уваги направлення господарським судом поштової кореспонденції за юридичними адресами відповідачів, які наявні в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідачів про дату, час і місце розгляду справи.

Від відповідача 2, Фізичної особи - підприємця Меркулової Катерини Сергіївни, м. Маріуполь через канцелярію суду 23.09.2019 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позову заперечує. Відповідач 2 зазначає, що відсутні підстави для представництва Заступником прокурора Донецької області інтересів держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області у спірних правовідносинах, також наполягає, що прокурором не доведена удаваність спірних правочинів.

Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалами від 01.07.2019, 23.07.2019, 03.09.2019 судом встановлені строки для надання відповідачами відзиву, однак у встановлені судом строки відповідачем 2 відзив представлений не був.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому, суд звертає увагу, що заява в порядку ст. 119 ГПК України про поновлення строку подана не була, тому, на підставі вищезазначеного, суд залишає без розгляду відзив на позовну заяву відповідача 2 та розглядає справу за наявними матеріалами.

Суд вважає за можливе розглянути спір в порядку ст.ст. 165, 202 Господарського процесуального кодексу України без участі відповідачів за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив наступне.

23.05.2002 між позивачем, Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області (далі - орендодавець) та відповідачем 1, Товариством з обмеженою відповідальністю "Маріупольський лікеро-горілчаний завод" (далі - орендар) був укладений договір оренди №951/2002, відповідно до п.1.1 якого згідно чинного законодавства орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування цілісний майновий комплекс - державного підприємства "Маріупольський лікеро-горілчаний завод" (надалі - "підприємство"), яке розміщене за адресою: 87532, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Енгельса, 28. Склад і вартість майна визначено відповідно до наведених у додатках № 1, 2, 3 акта оцінки, протоколу про результати інвентаризації та передавального балансу підприємства, складеного за станом на 01 березня 2002р. і становить 551102 грн. (п`ятсот п`ятдесят одна тисяча сто дві гривні) (первісна вартість - 1662321,01 грн., знос - 1111218,54 грн.), у тому числі:

- основні фонди за залишковою вартістю 321654 грн. (триста двадцять одна тисяча шістсот п`ятдесят чотири гривні);

- самортизовані основні фонди згідно експертної оцінки - 229448 грн. (двісті двадцять дев`ять тисяч чотириста сорок вісім гривень).

Орендар вступає у строкове платне користування підприємством у термін указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі підприємства (п.2.1 договору).

За визначенням п.2.2 договору передача підприємства в оренду не тягне за собою виникнення права власності в орендаря на це майно, власником залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі (п.2.4 договору).

До обов`язків орендаря умовами договору віднесено, окрім інших, використання майна відповідно до його призначення та умов цього договору (п.5.1 договору).

Згідно п. 6.2. договору оренди №951/2002 від 23.05.2002 орендар має право за згодою орендодавця передавати окремі інвентарні об`єкти із складу орендованого майна підприємства у суборенду і передавати свої права та обов`язки за цим договором щодо цих цінностей іншим особам за умови, що не спричинить зміни вартості підприємства і не порушує інших положень цього договору.

Додатковою угодою №3 від 15.08.2008 до договору оренди №951/2002 від 23.05.2002 строк дії договору було продовжено по 23.05.2033.

Зазначений договір та усі додаткові угоди до нього підписані представниками обох сторін без зауважень, підписи скріплені печатками.

Доказів повернення об`єкта оренди із строкового платного користування суду не представлено.

Зазначений договір підписаний представниками обох сторін без зауважень, підписи скріплені печатками.

Доказів повернення об`єкта оренди із строкового платного користування суду не представлено.

У подальшому, відповідно до ст. 32 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст. 7 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", графіку проведення періодичного комплексного контролю цілісних майнових комплексів державних підприємств (їх структурних підрозділів) з оглядом об`єкта оренди на 2016 рік, затвердженим наказом Регіонального відділення від 05.05.2016 № 00379 "Про проведення періодичного комплексного контролю", представниками Регіонального відділення було проведено комплексний контрольний огляд ЦМК ДП "МЛГЗ".

За результатами огляду, 08.09.2016 складено звіт з комплексного контрольного огляду ЦМК "МЛГЗ" (далі - звіт від 08.09.2016), переданого в оренду ТОВ "МЛГЗ" за договором оренди від 23.05.2002 № 951/2002.

Орендарю було надано місячний термін для вжиття вичерпних заходів щодо звільнення приміщень, які без дозволу Регіонального відділення передані ТОВ "МЛГЗ" у користування іншим особам.

Відповідно до вказаного звіту, вибірковим фактичним оглядом орендованого державного майна встановлено, що в будівлі заводоуправління деякі приміщення використовувались для здійснення підприємницької діяльності суб`єктами господарювання, дозволу на розміщення яких Регіональне відділення не надавало.

Вказаний факт є порушенням п. 6.2 договору оренди від 23.05.2002 за № 951/2002, який передбачає, що Орендар за згодою Орендодавця має право передавати окремі інвентарні об`єкти із складу орендованого майна підприємства у суборенду і передавати свої права та обов`язки за цим Договором щодо цих цінностей іншій установі за умови, що не спричинить зміни вартості підприємства і не порушує інших положень цього договору.

Прокуратурою Донецької області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено дані кримінального провадження №0000196 від 28.02.2017, відкритого за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.364 Кримінального кодексу України, з якого у подальшому виділені матеріали досудового розслідування №0001020 від 06.09.2017, відкритого за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України за фактами незаконної передачі в суборенду ЦМК «МЛГЗ».

За змістом протоколу огляду місцевості та приміщень від 14.07.2017, у межах кримінального провадження, старшим слідчим другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області проведено огляд території, земельної ділянки, приміщень цілісного майнового комплексу, а також іншого майна, що передано в оренду відповідачу 1 та знаходиться за адресою: вул.Архітектора Нільсена (Енгельса), б.28, м.Маріуполь, Донецької області. Проведеним оглядом встановлено зайняття приміщень іншими суб`єктами господарювання, ніж відповідач 1.

Під час розслідування у кримінального провадженні №0000196 від 28.02.2017 допитана в якості свідка ОСОБА_1 пояснила, що є приватним підприємцем з 2017 року, здійснює діяльність з надання перукарських послуг у приміщенні ТОВ «МЛГЗ» за адресою: м.Маріуполь, вул.Архітектора Нільсена, (Енгельса) 28, а саме на другому поверсі. Згідно з поясненнями ОСОБА_1 вказане приміщення використовується нею для здійснення підприємницької діяльності на підставі договору №2-сп від 01.01.2017, укладеного з директором ТОВ «МЛГЗ». Площа займаного приміщення, відповідно до договору зберігання №2-вз від 10.02.2017 становить 16,24 м2. Також допитана ОСОБА_1 пояснила, що сума оплати за використання приміщення ТОВ «МЛГЗ» відповідно до договору на виконання платних робіт (послуг) №2-сп від 01.01.2017 становить 1160,00грн. на місяць, з додатковими нарахуваннями плати за комунальні послуги в середньому у сумі 130,00грн та більше під час опалювального сезону. Грошові кошти вносяться нею на розрахунковий рахунок ТОВ «МЛГЗ» у якості орендної плати за використання приміщення.

Беручи до уваги вищевказане, а також висновки слідчого судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя, викладені в ухвалі від 22.12.2017 по справі №263/16736/17 (провадження 1-кс/263/8661/201) прокурор вважає підтвердженим факт незаконного використання приміщень ТОВ «МЛГЗ» сторонніми суб`єктами господарювання, стверджує, що оспорюванні договори укладені між відповідачами усупереч положень Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про оренду державного та комунального майна» для приховування іншого правочину договору суборенди майна.

Суду представлено копію договору на виконання платних робіт (послуг) №2-сп від 01.01.2017 між відповідачем 1, Товариством з обмеженою відповідальністю "Маріупольський лікеро-горілчаний завод" (виконавець) та відповідачем 2, Фізичною особою - підприємцем Меркуловою Катериною Сергіївною (замовник), відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання робіт (послуг), пов`язаних з забезпеченням нормального функціонування діяльності приміщення, розташованого за адресою: м. Маріуполь, вул. Енгельса, 28 (2 поверх каб . № 3 ) а саме: забезпечення пропускного режиму для працівників та відвідувачів приміщення, які користуються прохідною виконавця; забезпечення пропускного режиму на території ТОВ "МЛГЗ" для транспорту, який використовує замовник для здійснення своєї господарської діяльності; забезпечення функціонування підвідних мереж тепло-, водо-, електропостачання, мереж каналізації та зв`язку; забезпечення дератизації та дезінфекції приміщення та забезпечення вивозу побутових відходів замовника.

Відповідно до п. 2.2.-2.4 договору вартість послуг встановлена у фіксованій щомісячній сумі 1160 грн. 60 коп. за один місяць обслуговування. У вартість послуг, які надаються за договором, не входять: вартість спожитої електроенергії, вартість послуг, які надані комунальними підприємствами, операторами телефонного зв`язку. Плата за наданні по договору роботи (послуги) здійснюється замовником в порядку авансових платежів щомісячно до 10 числа поточного місяця на підставі отриманого рахунку виконавця.

Також, договір містить положення, якими врегульовано, що експлуатаційні витрати замовника, перелічені у п.2.3 сплачуються ним додатково.

Цей договір вступає в силу з 01.01.2017 та діє до 31.12.2017 (п. 5.1. договору).

Також, 10.02.2017 між відповідачем 1, Товариством з обмеженою відповідальністю "Маріупольський лікеро-горілчаний завод" (сторона 1) та відповідачем 2, Фізичною особою - підприємцем Меркуловою Катериною Сергіївною (сторона 2) було укладено договір №2-вз зберігання (далі - договір №2-вз).

Відповідно до п.1 якого сторона передає, а сторона 2 приймає на зберігання нерухому річ - приміщення: кімнату к.7-1 загальною площею 16,24м2, яка розташована на другому поверсі будівлі заводоуправління (Лит.А-2), яке знаходиться за адресою: вул.Архітектора Нільсена, 28 (колишня назва - вул.Енгельса).

Відповідно до п.1.2.-1.3 договору №2-вз, балансова вартість майна, що передається на зберігання на останню дату становить 5570,57грн. Зберігання за цим договором є безоплатним.

Строк зберігання майна встановлюється до 31.12.2017 (п.1.4. договору №2-вз).

Пунктом 3.1. договору №2-вз передбачено, що сторона 2 зобов`язана вживати всіх необхідних заходів для забезпечення схоронності майна протягом строку зберігання. Сторона 2 має право користуватись майном, переданим на зберігання для господарських потребу власній господарській діяльності, за умовами використання майна за його призначенням та відшкодування вартості зносу у розмірах, узгоджених із сторонами (п.3.3. договору №2-вз).

Пунктом 6.1. договору встановлено, що він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін.

Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.6.1.договру та закінчується 31.12.2017 (п.6.2. договору №2-вз).

Згідно з актом прийому-передачі об`єкту зберігання до договору №2-вз від 10.02.2017 ТОВ «МЛГЗ» передало, а ФОП ОСОБА_1 прийняла у зберігання приміщення площею 16,24 м2, яке розташоване за адресою: м .Маріуполь , вул . Архітектора Нільсена , 28 .

Тобто, за текстами договорів йдеться мова про експлуатацію приміщення.

В ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000196 від 28.02.2017 проведено судово-економічну експертизу, в рамках якої встановлено фактичне надходження у період з 01.01.2017 по 30.06.2017 на особові рахунки ТОВ "МЛГЗ" за надання в суборенду державного майна коштів за наступними призначеннями платежів: "оплата за оренду приміщення", "виручка від продажу послуг по утриманню приміщення", "оплата рахунку за суборенду згідно договору", "оплата за послуги по утриманню орендованого приміщення, плата за послуги суборенди приміщення", "відшкодування оплати за послуги", "оплата за послуги суборенди приміщення згідно рахунку", "виручка від продажу послуг по утриманню приміщення", "комунальні послуги ГК", "оплата за послуги згідно договору на виконання платних робіт (послуг)", "виручка від продажу послуг по суборенді ГК", "за оренду та комунальні платежі згідно рахунків", "за суборенду, комунальні платежі", "оплата за комунальні послуги, послуги суборенди згідно рахунку", "оплата за виконані послуги за договором".

Таким чином, згідно з висновком експерта, матеріальна шкода, завдана державному бюджету внаслідок неперерахування ТОВ "МЛГЗ" до державного бюджету різниці між нарахованою платою, здійсненою суборендарями за нерухоме майно, яке передано їм в суборенду, що отримав орендар (ТОВ "МЛГЗ") над сумою орендної плати, нарахованою орендодавцем (Регіональним відділенням ФДМУ по Донецькій області) за період часу з 01.10.2011 по 30.06.2017, документально підтверджується у розмірі 2690037,09грн.

Такі обставини, на думку прокурора, свідчать про те, що передача спірного державного майна, а саме нежитлового приміщення, відбулась на підставі угод, укладених без участі Фонду державного майна України та без його дозволу, необхідно вважати, що оспорюванні договори укладені з порушенням вимог чинного законодавства. Підставою недійсності правочину, у відповідності до ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Згідно з ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В свою чергу, за змістом ч. 1 ст. 936 ЦК України договір зберігання належить до договорів про надання послуг і метою зберігання є забезпечення схоронності предмета зберігання, запобігання впливу на нього шкідливих факторів та усунення загрози присвоєння іншою особою. Користування річчю, яку передано на зберігання, не передбачається. Воно можливе за згодою поклажодавця або за необхідності забезпечення її схоронності (ст. 944 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Від оренди зберігання відрізняється тим, що договір зберігання укладається в інтересах поклажодавця і не припускає користування річчю зберігачем.

Згідно зі ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Правовий аналіз норм чинного законодавства свідчить про те, що, договір надання послуг укладається з метою надання певних послуг, разом з цим право користування майном особа може отримати під час правовідносин найму (оренди).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що містить справа, до видів діяльності відповідача 1 віднесено дистиляція, ректифікація та змішування спиртних напоїв; виробництво безалкогольних напоїв; виробництво мінеральних вод та інших вод, розлитих у пляшки; оптова торгівля напоями; комплексне обслуговування об`єктів; організування конгресів і торгівельних виставок; надання інших допоміжних комерційних послуг, н.в.і.у.; інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого майна.

Таким чином, надання послуг пов`язаних з забезпеченням функціонування діяльності іншого суб`єкта господарювання з надання перукарських послуг не входить до меж господарської діяльності відповідача 1.

У контексті викладеного вище, укладений договір зберігання №2-вз від 10.02.2017 та договір на виконання платних робіт (послуг) №2-сп від 01.01.2017 має ознаки надання відповідачем 1 приміщення відповідачу 2 в оренду для здійснення останнім своєї господарської діяльності, тобто, правочини були вчинені відповідачами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Приписами ст. 287 ГК України та ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що єдиними орендодавцями державного майна - майна цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, що є державною власністю, є Фонд державного майна України, його регіональні відділення і представництва.

Відповідно до ч. 1 п. 5 ст. 4 Закону України "Про Фонд державного майна України", основними завданнями Фонду є, зокрема, здійснення передачі державного майна в оренду та користування.

Враховуючи, що передача спірного державного майна, а саме нежитлового приміщення відбулась на підставі угод, укладених без участі Фонду державного майна України та без його дозволу, необхідно вважати, що оспорювані договори укладено з порушенням вимог чинного законодавства.

Статтею 288 Господарського кодексу України встановлено право орендаря передати окремі об`єкти в суборенду, якщо інше не передбачено законом або договором оренди.

Означені норми знайшли своє відображення у приписах ч.2 ст.22 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (абз. 2 ч.3 ст.6 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.6.2 договору оренди №951/2002 від 23.05.2002 1-й відповідач, як орендар за договором, має право передавати окремі інвентарні об`єкти із складу орендованого майна підприємства у суборенду і передавати свої права та обов`язки за цим договором щодо цих цінностей іншим особам за умови, що не спричинить зміни вартості підприємства і не порушує інших положень цього договору, за згодою орендодавця, тобто регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області.

Таке право, виникнення якого зумовлене наявністю згоди орендодавця, як то вбачається з правовідносин встановлених між 1-м відповідачем та позивачем, не надає підстав зміни цільового призначення об`єкта.

Матеріали справи свідчать, що приміщення за оспорюваним договором на виконання платних робіт (послуг) №2-сп від 01.01.2017 та договором зберігання №2-вз від 10.02.2017, укладеними між відповідачами, входить до складу державного майна, права орендаря відносно якого 1-й відповідач набув на підставі договору оренди №951/2002 від 23.05.2002 укладеного із Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області, як орендодавцем, а також особою, що здійснює державну політику у сфері оренди за визначенням ч.2 ст.2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Разом з тим, як свідчать обставини справи, які не спростовано у розумінні приписів Господарського процесуального кодексу України, 1-й відповідач без наявної згоди позивача передав частину орендованого ним у останнього приміщення 2-му відповідачу, змінивши при цьому його цільове призначення з використання як адміністративно-торгівельний комплекс на використання з метою функціонування діяльності відповідача 2 для здійснення підприємницької діяльності з надання перукарських послуг.

Підставою недійсності правочину, у відповідності до ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання договорів недійсними: відповідність договору вимогам закону, додержання встановленої форми договору, дієздатність сторін за договором, у чому конкретно полягає порушення вільного волевиявлення та не відповідність його внутрішній волі учасника правочину, не спрямованість сторони на реальне настання правових наслідків правочину та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст.203 Цивільного Кодексу України, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

Обставини, з якими прокурор пов`язує недійсність договорів, а саме фактична передача державного майна в користування без дозволу Фонду державного майна, свідчать про недотримання сторонами в момент укладення договорів приписів ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України, що є підставою визнання договору зберігання №2-вз від 10.02.2017; визнання недійсним договору на виконання платних робіт (послуг) №2-сп від 01.01.2017 недійсними на підставі ч.1 ст.215 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27.11.2018 у справі №905/1227/17 зазначила, що розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним. Так само не перешкоджає поданню відповідного позову закінчення строку (терміну) дії оспорюваного правочину до моменту подання позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги заступника прокурора Донецької області, м. Маріуполь в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський лікеро-горілчаний завод", м. Маріуполь та Фізичної особи - підприємця Меркулової Катерини Сергіївни, м. Маріуполь про визнання недійсним договору зберігання №2-вз від 10.02.2017 та визнання недійсним договору на виконання платних робіт (послуг) №2-сп від 01.01.2017, укладеними між відповідачами, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо представництва прокуратурою інтересів держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями статті 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Відповідно до ч.3 ст.53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом (ч.1). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (ч.3). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (ч.4).

Прокурор, який бере участь у справі, несе обов`язки і користується правами особи, в інтересах якої вони діють, за винятком обмежень, передбачених ч.2 ст.55 Господарського процесуального кодексу України.

Листом №05/1-463вих-19 від 05.06.2019 прокуратура Донецької області повідомила регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області про представництво інтересів держави в порядку ст.23 Закону України "Про прокуратуру", шляхом подання розглядуваного позову вбачаючи наявність порушень та невжиття належних заходів до їх усунення з боку уповноваженого органу.

Підставою звернення прокурора з позовною заявою став саме факт нездійснення уповноваженим державним органом покладеного на нього законом обов`язку із захисту державних інтересів у сфері оренди державного майна, яке полягає у невжитті РВ ФДМУ по Донецькій області заходів щодо припинення порушень інтересів держави (незаконне використання державного майна суб`єктами господарювання для здійснення підприємницької діяльності упродовж тривалого часу), що стали відомі прокурору в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000196 від 28.02.2017.

Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду розглянута аналогічна справа за позовом заступника прокурора Донецької області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський лікеро-горілчаний завод" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Телекомс" про визнання недійсним договору від 01.01.2017 № 1-СП на виконання платних робіт (послуг), за результатами розгляду винесено постанову від 26.02.2019 у справі № 905/803/18, згідно якої касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області задоволено. Ухвалу господарського суду Донецької області від 04.07.2018 про залишення позову без розгляду і постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 у справі №905/803/18 скасовано. Справу №905/803/18 передано до господарського суду Донецької області для продовження розгляду.

Касаційна інстанція дійшла висновку про те, що прокурор правомірно звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 липня 2019 року справа № 905/1532/18.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що звернення прокурора в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області з розглядуваним позовом відповідає функції представництва прокуратурою інтересів держави та направлено на їх захист, а тому заперечення позивача не приймаються судом до уваги.

Згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 74, 76, 129, 165, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Заступника прокурора Донецької області, м. Маріуполь в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м.Харків до відповідача 1, Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський лікеро-горілчаний завод", м. Маріуполь, до відповідача 2, Фізичної особи - підприємця Меркулової Катерини Сергіївни, м. Маріуполь про визнання недійсним договору зберігання №2-вз від 10.02.2017; визнання недійсним договору на виконання платних робіт (послуг) №2-сп від 01.01.2017, задовольнити.

Визнати недійсним договір зберігання №2-вз від 10.02.2017, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Маріупольський лікеро-горілчаний завод" та Фізичною особою - підприємцем Меркуловою Катериною Сергіївною.

Визнати недійсним договір на виконання платних робіт (послуг) №2-сп від 01.01.2017, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Маріупольський лікеро-горілчаний завод" та Фізичною особою - підприємцем Меркуловою Катериною Сергіївною.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський лікеро-горілчаний завод" (87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Архітектора Нільсена, буд. 28, ) на користь прокуратури Донецької області (юридична адреса: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Університетська, 6, банківські реквізити: розрахунковий рахунок №6251, Держказначейська служба України, МФО 820172, отримувач - прокуратура Донецької області, ) судовий збір у розмірі 1921,00грн.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Меркулової Катерини Сергіївни ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь прокуратури Донецької області (юридична адреса: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Університетська , 6, банківські реквізити: розрахунковий рахунок №6251, Держказначейська служба України, МФО 820172, отримувач - прокуратура Донецької області, ) судовий збір у розмірі 1921,00грн.

Видати накази після набрання рішення законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області (п.п.8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Прокуратура Донецької області: 87515, Донецька обл., м.Маріуполь, вул.Університетська, 6.

Позивач - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків (61057, м.Харків, майдан Театральний, 1; ).

Відповідач 1 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Маріупольський лікеро-горілчаний завод" (87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Архітектора Нільсена, буд. 28, ).

Відповідач 2 - Фізична особа - підприємець Меркулова Катерина Сергіївна ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

У судовому засіданні 10.10.2019 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст рішення складено та підписано 16.10.2019.

Суддя Г.Є. Курило