ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" жовтня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/1952/17

Господарський суд Одеської області у складі судді Т.Г. Д`яченко

при секретарі судового засідання В.Ю. Аганін

розглянувши справу №916/1952/17

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю АРТ

До відповідачів: Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

про стягнення 48 862 099,60 грн.

Представники:

від Товариства з обмеженою відповідальністю АРТ: Агафонов А.В., ордер

від Одеської міської ради: Бондаренко І.О., довіреність

від Виконавчого комітету Одеської міської ради: Бондаренко І.О., довіреність

від Департаменту комунальної власності ОМР: Романенко Р.С., довіреність

Встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю "АРТ" звернулось до Одеської міської ради із позовом про повернення одержаного за недійсними правочинами, а саме стягнення з Одеської міської ради 71 753 405 грн., з тих підстав, що після визнання недійсним договору міни, укладеного між сторонами у справі шляхом підписання удаваних правочинів: договору дарування від 12.08.2010р. адміністративної будівлі по вул. Верстатобудівній, 12, у м. Одесі, та договору купівлі-продажу 23 об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, відповідач не повернув позивачу одержане за цією угодою. Через суттєве погіршення стану адміністративної будівлі по вул. Верстатобудівній, 12, у м. Одесі, позивач просив стягнути її вартість.

Рішенням господарського суду Одеської області від 15.09.2017р., яке Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15.03.2018р. залишено без змін, позов задоволено повністю. Стягнуто з Одеської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АРТ 71 753 405,00 грн. Стягнуто з Одеської міської ради до Державного бюджету України судовий збір в розмірі 240000,00 грн.

Постановою Верховного Суду від 26.06.2018р. касаційну скаргу Одеської міської ради задоволено частково. Рішення Господарського суду Одеської області від 15.09.2017р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.03.2018р. у справі №916/1952/17 скасовано. Справу №916/1952/17 передано на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Після повернення матеріалів справи до господарського суду Одеської області, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2018р., справу №916/1952/17 передано на розгляд судді Д`яченко Т.Г.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 17.08.2018р. прийнято справу №916/1952/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю АРТ до Одеської міської ради про стягнення 71753405 грн. до розгляду суддею Д`яченко Т.Г.. Справу №916/1952/17 ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі №916/1591/17 призначено на 05 вересня 2018р. о 10:30. Запропоновано позивачу - Товариству з обмеженою відповідальністю АРТ привести позовну заяву у відповідність до вимог ст.162 ГПК України. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачу відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, в строк 03.09.2018р. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 05.09.2018р. 0 10:30.

03.09.2018р. до господарського суду Одеської області від позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю АРТ надійшли заперечення на заяву відповідача про застосування позовної давності.

Також, 03.09.2018р. до господарського суду Одеської області від Товариства з обмеженою відповідальністю АРТ надійшла заява про надання відомостей на виконання вимог чинної на новому розгляді справи ст. 162 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Одеської області у зв`язку з неможливістю вирішення питань, визначених ч.2 ст.182 ГПК України у підготовчому засіданні, а також враховуючи клопотання представника позивача від 05.09.2018р. про відкладення розгляду справи, яке було задоволено судом підготовче засідання , було відкладено на "14" вересня 2018р. о 12:00. Продовжено відповідачу до 12.09.2018р. строк на подання відзиву на позов, оформленого з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 14.09.2018р. о 12:00.

14.09.2018р. до господарського суду Одеської області від Товариства з обмеженою відповідальністю АРТ надійшло клопотання про залучення співвідповідачів та зміну предмету позовних вимог.

Позивач зазначав, що доцільним та необхідним є залучення до участі у справі двох співвідповідачів, а саме: Виконавчого комітету Одеської міської ради та Департамент комунальної власності Одеської міської ради.

З посиланням на ч. 4 ст. 46 ГПК України, Товариством з обмеженою відповідальністю АРТ було зазначено суду, що позивачу стало відомо вже після прийняття рішення господарським судом Одеської області у справі №916/1952/17 на першому розгляді, що виконання рішення суду у даній справі з вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю АРТ виключно до Одеської міської ради є фактично неможливим з огляду на фінансову структуру органів місцевого самоврядування.

Відповідно до пп. 1 п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України від 08 липня 2010 року №2456-VI, Рішення суду про стягнення (арешт) коштів держаного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України виключно для виконання. При цьому, як зазначав позивач, згідно абз.1 пп. 2 п. 9 та абз. 2 п. 2 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою КМУ від 03 серпня 2011 року №845, органи казначейства змушені повертати виконавчі документи у разі, якщо боржником зазначено не розпорядника бюджетних коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 Закону України „Про місцеве самоврядування в України, сільські, селищні, міські, районі в містах ( у разі їх створення) ради та їх виконавчі органи самостійно розпоряджаються коштами відповідних місцевих бюджетів, визначають напрями їх використання. При цьому, як зазначав позивач, згідно з пп. 27 п. 1 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: як прийняття рішень щодо передачі коштів з відповідного місцевого бюджету.

Проте, як вказував позивач, Товариству з обмеженою відповідальністю АРТ стало відомо з листа Управління Державної казначейської служби України в м. Одесі від 20 грудня 2017 року №08-28/846-3884, що Одеська міська рада не є розпорядником коштів місцевого бюджету м. Одеси та не має рахунків в органах державного казначейства, а тому, як пояснював позивач, рішення суду про стягнення коштів з Одеської міської ради не може бути виконане в порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників. Натомість, розпорядниками коштів місцевого бюджету м. Одеси щодо спірних правовідносин визначено: Виконавчий комітет Одеської міської ради та Департамент комунальної власності Одеської міської ради.

Посилаючись на положення Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні, позивач зазначав, що оскільки розпорядження Одеської міською радою коштами місцевого бюджету відбувається через Виконавчий комітет Одеської міської ради, то відповідно, зазначений орган має бути залучений співвідповідачем у справі.

Отже, на підставі викладеного, з огляду на те, що про неможливість стягнення бюджетних коштів з боржника Одеської міської ради стало відомо лише після отримання листа Управління Державної казначейської служби України в м. Одесі від 20 грудня 2017 року №08-28/846-3884, тобто після прийняття рішення судом першої інстанції на першому розгляді, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю АРТ заявляв клопотання про залучення Виконавчого комітету Одеської міської ради в якості співвідповідача.

При цьому, Товариство з обмеженою відповідальністю АРТ зазначало суду, що на думку позивача, доцільним та необхідним є також залучення в якості співвідповідача Департамент комунальної власності Одеської міської ради, так як згідно отриманої інформації з листа від 13.03.2018р. №01-14/844 вбачається, що Департамент комунальної власності Одеської міської ради є правонаступником Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради, яке діяло від імені Територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради при підписанні Договору купівлі-продажу від 12.08.2010р. №940.

Також позивачем було зазначено, що з вказаного листа Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 13.03.2018р. №01-14/844 вбачається, що 17.08.2010р. грошові кошті від Товариства з обмеженою відповідальністю АРТ в сумі 1469405,60грн. надійшли на рахунок Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради №1909.

13.09.2018ор. до господарського суду Одеської області представником відповідача подано клопотання про призначення експертизи, у якому Одеська міська рада просила суд призначити у справі судову оціночно-будівельну експертизу, на вирішення якої поставити питання: Яка ринкова вартість об`єкта нерухомості майна адміністративної будівлі загальною площею 6756,7 кв.м., що розташована за адресою: м.Одеса, вул. Верстатобудівна, 12, виходячи з його характеристик на момент укладання Договору дарування між Товариством з обмеженою відповідальністю "АРТ" та Одеською міською радою 12.08.2010р.? У поданому клопотанні представником Одеської міської ради було зазначено суду про необхідність доручення проведення експертного дослідження у даній справі Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз, та зазначено, що витрати на оплату експертизи слід покласти на Одеську міську раду.

Ґрунтуючи подане клопотання, Одеською міською радою було зазначено, що у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 року було зазначено, що колегія суддів не приймає до уваги твердження відповідача в касаційній скарзі про те, що суди попередніх інстанцій неправильно визначили суму вартості нежитлової будівлі, яка підлягає поверненню замість об`єкта нерухомості, оскільки такі твердження зводяться до переоцінки доказів, наявних у матеріалах справи, та до встановлення обставин у справі, що з огляду на встановлені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України межі розгляду справи судом касаційної інстанції, не є компетенцією суду касаційної інстанції. Крім того, висновок судів про вартість адміністративної будівлі в м. Одесі по вул. Верстатобудівна, 12, ґрунтується на даних Звіту про незалежну оцінку майна від 28.06.2017, складеного суб`єктом оціночної діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю "Асоціація незалежних експертів України" (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №199/16 від 02.03.2016), рецензії № 29.06-1 від 29.06.2017 на зазначений Звіт про незалежну оцінку майна, висновком якої підтверджено відповідність звіту вимогам нормативно-правових актів оцінки майна та достовірність висновків звіту.

Однак, за твердженням заявника, як встановлено судами, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що визначена суб`єктом оціночної діяльності в звіті про незалежну оцінку майна від 28.06.2017 р. вартість адміністративної будівлі в м. Одесі по вул. Верстатобудівна, 12, є неправильною та такою, що не відповідає ринковій вартості. Відповідач, який заперечує визначену в звіті вартість майна, не надав доказів її спростування, у зв`язку з чим у судів були відсутні підстави не брати до уваги зазначений висновок суб`єкта оціночної діяльності про вартість майна, який був зроблений з урахуванням характеристик майна на момент укладення удаваного договору дарування від 12.08.2010. Як зазначала Одеська міська рада, суд касаційної інстанції виходив з того, що, якщо у міської ради є заперечення щодо визначеної вартості будівлі, яка наведена у позові, то такі заперечення мають бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Проте, як пояснював представник Одеської міської ради, оцінка майна є специфічною діяльністю, для провадження якої необхідні спеціальні знання. З урахуванням усього вищевикладеного, Одеської міською радою було подано відповідне клопотання про призначення експертного дослідження у даній справі.

Суд зазначає, що присутніми у судовому засіданні 26.09.2018р. представниками відповідачів - Виконавчого комітету Одеської міської ради та Департаменту комунальної власності Одеської міської було зазначено суду, що вони підтримують подане клопотання Одеської міської ради про призначення у даній справі експертного дослідження.

В свою чергу, представником позивача було зазначено, що розгляд клопотання Одеської міської ради про призначення у справі експертного дослідження він залишає на розсуд суду, проте Товариством з обмеженою відповідальністю АРТ звертається увага суду, що у матеріалах справи наявний Звіт про незалежну оцінку майна від 28 червня 2017 року, складений суб`єктом оціночної діяльності ТОВ "АСОЦІАЦІЯ НЕЗАЛЕЖНИХ ЕКСПЕРТІВ УКРАЇНИ" (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності від 02 березня 2016р. №199/16), відповідно до якого ринкова вартість адміністративної будівлі, загальною площею 6756,7 кв.м, що розташована за адресою: м.Одеса, вул. Верстатобудівна, 12, становить 2700000,00 доларів США, чи за курсом НБУ на дату оцінки (26 червня 2017р.) 1 долар США становить 26,031112 грн. 70284000,00 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.09.2018р. клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ" від 14.09.2018р. вх. № ГСОО 2-4652/18 в частині вимог про залучення співвідповідачів у даній справі задоволено.

Залучено Виконавчий комітет Одеської міської ради до участі у справі №916/1952/17 в якості співвідповідача у справі №916/1952/17. Залучено Департамент комунальної власності Одеської міської ради до участі у справі №916/1952/17 в якості співвідповідача у справі №916/1952/17. Відкладено підготовче засідання на 26 вересня 2018р. об 11:00. Запропоновано Одеській міській раді, Виконавчому комітету Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю АРТ, Виконавчому комітету Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради надати суду письмові пояснення щодо клопотання Одеської міської ради про призначення експертизи, де викласти перелік питань, які необхідно поставити на вирішення експерта та визначити експертну установу, якій слід доручити проведення експертного дослідження у даній справі, у разі наявності згоди з позицією ОМР, викладеною у поданому клопотанні від 13.09.2018р. Викликано представників учасників справи у підготовче засідання, призначене на 26 вересня 2018р. об 11:00.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.09.2018р. клопотання Одеської міської ради від 13.09.2018р. вх. № ГСОО 2-4648/18 про призначення судової експертизи - задоволено.

Призначено у справі №916/1952/17 судову оціночно-будівельну експертизу. Проведення судової оціночно-будівельної експертизи доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. На вирішення судової оціночно-будівельної експертизи поставлено наступне питання: Яка ринкова вартість об`єкта нерухомого майна адміністративної будівлі загальною площею 6756,7 кв.м., що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Верстатобудівна, 12, виходячи з його характеристик на момент укладання Договору дарування між Товариством з обмеженою відповідальністю "АРТ" та Одеською міською радою 12.08.2010р.?

Витрати по оплаті проведення судової оціночно-будівельної експертизи покладено на відповідача Одеську міську раду. Попереджено судового експерта (експертів), який (які) безпосередньо проводитиме експертизу, про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст. 384, 385 Кримінального кодексу України. Експертний висновок після проведення експертного дослідження представити господарському суду Одеської області. Матеріали справи №916/1952/17 надіслати на адресу Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України ля проведення експертного дослідження. (65026, м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 21).

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.09.2018р. провадження у справі №916/1952/17 зупинено.

05.10.2018р. до господарського суду Одеської області від Одеської міської ради надійшов відзив на позовну заяву.

13.06.2019р. до господарського суду Одеської області від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України повернулись матеріали господарської справи №916/1952/17 разом з висновком експерта №18-4579 від 18.04.2019р. судової оціночно-будівельної експертизи.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 19.06.2019р. поновлено провадження у справі №916/1952/17 з 05.08.2019р. Підготовче засідання у справі призначено на 05 серпня 2019р. об 11:30. Запропоновано учасникам справи ознайомитись з матеріалами справи, з урахуванням наявного висновку експерту Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №18-4579 від 18.04.2019р. судової оціночно-будівельної експертизи та надати суду відповідні письмові пояснення станом на момент розгляду справи. Запропоновано відповідачам підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзиви на позов, оформлені з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Викликано учасників справи у підготовче засідання на 05.08.2019р. об 11:00.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 05.08.2019р. продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі №916/1952/17 на 30 днів до 24.09.2019р. Відкладено підготовче засідання на "04" вересня 2019 р. о 14:00. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 04.09.2019р. о 14:00.

04.09.2019р. до господарського суду Одеської області від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради надійшли письмові пояснення та заява про застосування строків позовної давності.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 04.09.2019р. відкладено підготовче засідання на "11" вересня 2019 р. о 15:00. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 11.09.2019р. о 15:00.

Надалі, 11.09.2019р. до господарського суду Одеської області від Товариства з обмеженою відповідальністю АРТ надійшли заперечення на заяву Департаменту комунальної власності Одеської міської про застосування строків позовної давності та відповідь на письмові пояснення Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

11.09.2019р. до господарського суду Одеської області Товариством з обмеженою відповідальністю АРТ було подано заяву про визнання причин пропуску строку для звернення до суду поважними та поновлення строку для звернення до суду.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.09.2019р. відкладено підготовче засідання на "18" вересня 2019 р. о 15:30. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 18.09.2019р. о 15:30.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.09.2019р. відкладено підготовче засідання на "23" вересня 2019 р. о 09:30. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 23.09.2019р. о 09:30.

23.09.2019р. до господарського суду Одеської області від Товариства з обмеженою відповідальністю АРТ за вх. № ГСОО 2-4562/19 надійшла заява про заміну предмету позову, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з Одеської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АРТ грошові кошти в сумі 48862099,60 грн. шляхом стягнення присуджених грошових коштів за рахунок місцевого бюджету з рахунку розпорядника бюджетних коштів місцевого бюджету міста Одеси Виконавчого комітету Одеської міської ради.

В обґрунтування необхідності подання такої заяви позивачем було зазначено суду, що на виконання доручення суду, Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз надано відповідний висновок експерта від 18.04.2019р. № 18-4579 судової оціночно-будівельної експертизи зі справи № 916/1952/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ до Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про стягнення 71 753 405 грн. Висновком визначено ринкову вартість об`єкта нерухомого майна адміністративної будівлі загальною площею 6 756,7 кв.м., що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Верстатобудівна, 12, виходячи з його характеристик на момент укладення Договору дарування між Товариством з обмеженою відповідальністю „АРТ та Одеською міською радою від 12.08.2010р., яка визначена порівняльним підходом, і складає - 47392694,00 грн.

Позивач зазначає, що оскільки розмір позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ в тексті позову ґрунтувався, в тому числі, на звіті експерта - Товариства з обмеженою відповідальністю „Асоціація незалежних експертів України, який також міститься в матеріалах справи, а також беручи до уваги визначення Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз іншої ринкової вартості об`єкту нерухомого майна, Товариство з обмеженою відповідальністю „АРТ реалізує своє право на стадії підготовчого провадження у вигляді зміни предмету позову.

Так, позивач вважав за необхідне змінити предмет позову та просити суд за результатом розгляду даної справи ухвалити рішення, яким стягнути з Одеської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ грошові кошти в сумі 48862099,60 грн. шляхом стягнення присуджених грошових коштів за рахунок місцевого бюджету з рахунку розпорядника бюджетних коштів місцевого бюджету міста Одеси - Виконавчого комітету Одеської міської ради.

Позивачем було пояснено, що заявлена до стягнення сума 48 862 099,60 грн. включає в себе суму визначеної експертом вартості нерухомого майна - 47 392 694,00грн. та суму отриманих грошових коштів - 1 469 405,60 грн.

Судом було прийнято до розгляду в межах даної справи та залучено до матеріалів справи подану 23.09.2019р. до господарського суду Одеської області Товариством з обмеженою відповідальністю АРТ за вх. № ГСОО 2-4562/19 заяву про зміну предмету позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 ГПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами.

Положеннями ч. 3 ст. 46 ГПК України визначено, зокрема, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно до ч. 4 ст. 46 ГПК України, у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею. Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною третьою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження - після початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.

За таких обставин, враховуючи викладену позицію позивача, а також приймаючи до уваги, що розпорядження Одеською міською радою коштами місцевого бюджету відбувається через Виконавчий комітет Одеської міської ради, а також враховуючи, що Одеська міська рада, не є розпорядником коштів місцевого бюджету м. Одеси та не має рахунків в органах державного казначейства, про що зазначив позивач з посиланням на отриманий ним лист Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 13.03.2018р. №01-14/844, судом прийнято до розгляду відповідну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю АРТ за вх. № ГСОО 2-4562/19 про зміну предмету позову.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23.09.2019р. відкладено підготовче засідання на "24" вересня 2019 р. о 11:00. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 24.09.2019р. 11:00.

23.09.2019р. до господарського суду Одеської області від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради надійшли заперечення на заяву про визнання причин пропуску для звернення до суду поважними та поновлення строк для звернення для суду.

24.09.2019р. в засіданні суду представник Товариства з обмеженою відповідальністю АРТ, представник Одеської міської ради, представник Виконавчого комітету Одеської міської ради, представник Департаменту комунальної власності Одеської міської ради звернулись до суду з клопотаннями, в яких просили суд, в порядку ч.6 ст.183 ГПК України, розпочати розгляд справи по суті у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 24.09.2019р. закрито підготовче провадження у справі № 916/1952/17. Розпочато розгляд справи №916/1952/17 по суті 24 вересня 2019р.

Також, у судовому засіданні, яке відбулось 24.09.2019р., судом було оголошено перерву по справі №916/1952/17 до 27.09.2019р. о 12:00.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю АРТ підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд стягнути з Одеської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АРТ грошові кошти в сумі 48862099,60 грн. шляхом стягнення присуджених грошових коштів за рахунок місцевого бюджету з рахунку розпорядника бюджетних коштів місцевого бюджету міста Одеси - Виконавчого комітету Одеської міської ради. Також Товариство з обмеженою відповідальністю АРТ просить суд визнати причини пропуску строку для звернення до суду поважними та поновити строку для звернення до суду.

Одеська міська рада заперечує проти заявлених позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю АРТ, просить суд відмовити в їх задоволенні та застосувати строки позовної давності.

Виконавчий комітет Одеської міської ради та Департамент комунальної власності Одеської міської ради також заперечують проти заявлених позовних вимог позивача, просять суд відмовити в їх задоволенні та застосувати строки позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників Товариства з обмеженою відповідальністю АРТ, Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради та Департаменту комунальної власності Одеської міської ради під час розгляду справи, суд встановив.

12 серпня 2010р. між територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю АРТ було укладено Договір міни шляхом підписання двох удаваних правочинів, які суперечать чинному законодавству. А саме:

- Договору купівлі-продажу від 12 серпня 2010р., відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю АРТ прийняло у власність (купило) від Одеської міської ради індивідуально визначене майно комунальної власності у складі 23-х нежитлових приміщень: нежитлове приміщення 1-го поверху літ. "А" загальною площею 195,3 м2 по вул. Торговій, 29/31 у м. Одесі; нежитлове приміщення 1-го поверху № 501 загальною площею 178,4 м2 по вул. Ланжеронівській, 21 у м. Одесі; нежитлове приміщення 1-го поверху площею 48,2 м2 по вул. Льва Толстого, 6 у м. Одесі; нежитлов приміщення 1-го поверху № 504 площею 28,3 м2 по вул. Грецькій, 40 у м. Одесі; нежиле приміщення 1-го поверху площею 109,2 м2 по вул. Рішельєвській, 12 у м. Одесі; нежиле приміщення 1-го поверху № 503 площею 90,0 м2 по вул. Катерининській, 25 у м. Одесі; нежиле приміщення підвалу № 504 площею 32,7 м2 по вул. Катерининській, 25 у м. Одесі; нежиле приміщення 1-го поверху № 501 площею 131,1 м2 по вул. Катерининській, 22 у м. Одесі; нежиле приміщення антресолі № 502 площею 20,5 м2 по вул. Катерининській, 22 у м. Одесі; нежитлове приміщення 1-го поверху № 503 літ. "А" площею 222,9 м2 по вул. Великій Арнаутській, 55 у м. Одесі; нежитлове приміщення 2-го поверху № 810 літ. "А" площею 222,5 м2 по вул. Великій Арнаутській, 55 у м. Одесі; нежитлове приміщення 1-го поверху № 810 літ. "А" площею 145,8 м2 по пров. Нечипуренка, 15 у м. Одесі; нежитлове приміщення 1-го поверху № 595 площею 109,6 м2 по Фонтанській дорозі, 16/6 у м. Одесі; нежиле приміщення 1-го поверху та підвалу № 501 загальною площею 1058,4 м2 по вул. Затонського, 1 у м. Одесі; нежиле приміщення 1-го поверху площею 143,8 м2 по вул. Рішельєвській, 4 у м. Одесі; нежитлове приміщення 1-го та 2-го поверхів № 810 площею 590,2 м2 по вул. Рішельєвській, 4 у м. Одесі; нежитлове приміщення №503 площею 246,3 м2 по вул. Ланжеронівській, 8 у м. Одесі; нежитлове приміщення 1-го поверху площею 92,3 м2 по вул. Торгова 29/31 у м. Одесі; нежитлове приміщення 1-го поверху площею 115,3 м2 по вул. Єлісаветинська, 21 у м. Одесі; нежитлове приміщення 1-го поверху площею 91,5 м2 по вул. Преображенська, 9-А у м. Одесі; нежиле приміщення підвалу № 502 площею 100,5 м2 по вул. Велика Арнаутська, 4 у м. Одесі; нежиле приміщення 1-го поверху № 501 площею 118,5 м2 по вул. Велика Арнаутська, 4 у м. Одесі; нежитлове приміщення 1-го поверху та підвалу № 501 площею 261,2 м2 по вул. Пастера, 60 у м.Одесі;

- Договору дарування від 12 серпня 2010р., відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю АРТ передало безоплатно Одеській міської раді, яка прийняла у власність дарунок: адміністративну будівлю у м. Одесі по вул. Верстатобудівний, 12, загальною площею 6756,7 кв.м.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25.07.2014 р. у справі №916/2545/13 з урахуванням змін, внесених постановою Вищого господарського суду України від 16.10.2014 р. в пункти 3, 4, 5 резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції, визнано недійсним Договір міни, укладений між Одеською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю „АРТ шляхом підписання удаваних правочинів: договору дарування від 12.08.2010р. об`єкта власності Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ" - адміністративної будівлі літ. "А", загальною площею 6756,7 кв.м., по вул. Верстатобудівній, 12 у м. Одесі та договору купівлі-продажу 23-х об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, загальною вартістю 38582460,80 грн.

Грунтуючі заявлені позовні вимоги, Товариством з обмеженою відповідальністю АРТ було зазначено суду, що під час розгляду господарської справи № 916/2545/13 судами не було застосовано наслідків визнання правочинів недійсними, передбачені ст.216 ЦК України.

13.06.2017р. Товариство з обмеженою відповідальністю „АРТ звернулось до Одеської міської ради із заявою №13-06/01 про застосування правових наслідків недійсності правочину, в якій просило повернути товариству грошові кошти в розмірі 1469405,00 грн., сплачені Товариством з обмеженою відповідальністю „АРТ на користь Одеської міської ради за визнаним судом недійсним Договором міни від 12.08.2010р., та повернути адміністративну будівлю літ. "А", загальною площею 6756,7 кв.м., що знаходиться по вул. Верстатобудівній, 12 у місті Одесі, яка була передана Товариством з обмеженою відповідальністю „АРТ Одеській міській раді за визнаним судом недійсним Договором.

Виконавчий комітет Одеської міської ради в листі № 02.2.-14/1807 від 23.06.2017р. повідомив Товариство з обмеженою відповідальністю „АРТ про те, що вирішення питання щодо застосування наслідків недійсності договору від 12.08.2010р. є можливим виключно в судовому порядку.

За матеріалами справи судом встановлено, що позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю АРТ було перераховано на користь Одеської міської ради грошові кошти у розмірі 1469405,60 грн. на виконання умов удаваного договору купівлі-продажу та факт надходження зазначених коштів на рахунок представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради підтверджується наявним в матеріалах справи листом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради №01-14/844 від 13.03.2018 (т. 2, а.с. 113.).

Судом також встановлено, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ про повернення коштів та майна - адміністративної будівлі в м. Одесі по вул. Верстатобудівна, 12, в порядку реституції не були задоволені Одеською міською радою, про що свідчить лист Виконавчого комітету Одеської міської ради № 02.2.-14/1807 від 23.06.2017р. (т. 1, а.с.29, 30).

З огляду на те, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ щодо застосування наслідків недійсності Договору міни від 12.08.2010р. не були задоволені Одеською міською радою, Товариство з обмеженою відповідальністю "АРТ" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом для захисту свого порушеного права.

Відповідно до листа Виконавчого комітету Одеської міської ради № 02.2.-14/1807 від 23.06.2017р. Товариство з обмеженою відповідальністю „АРТ було повідомлено, що у зв`язку з тим, що з 2010 року будівля, розташована в м. Одесі по вул. Верстатобудівна, 12, взагалі не використовувалась, її технічний стан суттєво погрішився.

Також було зазначено, що у 2015р. проведено експертизу вказаної будівлі щодо можливості організації центру тимчасового перебування переселенців, внаслідок якої отримано висновок щодо неможливості використання даної будівлі з метою облаштування житла. У 2016р. у зв`язку із необхідністю запобігання аварійних ситуацій виконано роботи щодо демонтажу одного з поверхів даної будівлі, внаслідок чого її площа зменшилась до 5434,1 кв.м. Таким чином, відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на даний час зареєстровано право власності територіальної громади м.Одеси на об`єкт нерухомості за вказаною адресою площею 5434,1 кв.м., тоді як за договором дарування було передано адміністративну будівлю площею 6756,7 кв.м., про що було внесено запис до Реєстру прав власності на нерухоме майно у 2010р.

Під час нового розгляду даної господарської справи Одеською міською радою було заявлено клопотання про призначення експертного дослідження у даній справі, яке було задоволено судом, щодо визначення ринкової вартості об`єкта нерухомості майна адміністративної будівлі загальною площею 6756,7 кв.м., що розташована за адресою: м.Одеса, вул. Верстатобудівна, 12, виходячи з його характеристик на момент укладання Договору дарування між Товариством з обмеженою відповідальністю "АРТ" та Одеською міською радою 12.08.2010р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.09.2018р., якою клопотання Одеської міської ради від 13.09.2018р. вх. № ГСОО 2-4648/18 було задоволено, призначено у справі №916/1952/17 судову оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції Українию На вирішення судової оціночно-будівельної експертизи поставлено питання: яка ринкова вартість об`єкта нерухомого майна адміністративної будівлі загальною площею 6756,7 кв.м., що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Верстатобудівна, 12, виходячи з його характеристик на момент укладання Договору дарування між Товариством з обмеженою відповідальністю "АРТ" та Одеською міською радою 12.08.2010р.

На виконання вимог зазначеної ухвали суду від 26.09.2018 року, 13.06.2019р. до господарського суду Одеської області від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшов Висновок експерта №18-4579 від 18 квітня 2019р.

Відповідно до Висновку експерта №18-4579 від 18 квітня 2019р. судової оціночно-будівельної експертизи за матеріалами справи №916/1952/17, що наданий Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України, вбачається, що ринкова вартість об`єкта нерухомого майна адміністративної будівлі загальною площею 6756,7 кв.м, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Верстатобудівна, 12, виходячи з його характеристик на момент укладання Договору дарування між Товариством з обмеженою відповідальністю „АРТ та Одеської міської радою 12.08.2010р., визначена порівняльним підходом, складає 1749985,3,0 доларів США або 47392694,00 грн. (без врахування ПДВ, по курсу НБУ на дату оцінки: 100 доларів США= 27,081767 грн.).

На підставі зазначеного, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ направлено на стягнення з Одеської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ грошових коштів в сумі 48862099,60грн., яка включає в себе суму визначеної експертом вартості нерухомого майна в розмірі 47392694,00 грн. та суму отриманих грошових коштів в розмірі 1469405,60 грн., шляхом стягнення присуджених грошових коштів за рахунок місцевого бюджету з рахунку розпорядника бюджетних коштів місцевого бюджету міста Одеси Виконавчого комітету Одеської міської ради.

Також, Товариством з обмеженою відповідальністю „АРТ було подало до суду заяву про визнання причин пропуску строку для звернення до суду поважними та поновлення строку для звернення до суду, в обґрунтування якої було зазначено суду, що підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ до суду стало порушення прав позивача у вигляді відмови Одеської міської ради в добровільному порядку вчинити дії щодо застосування наслідків визнаного в судовому порядку недійсним договору міни.

Позивачем було вказано суду, що переглядаючи дану справу при першому розгляді в касаційному порядку, Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду підтримав усі без виключення правові підстави звернення позивача до суду з даним позовом, а також підтвердив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні питання про обґрунтованість підстав для стягнення коштів за недійсним правочином, та зазначено, що Постановою Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 26 червня 2018 року, в тому числі зроблено такий висновок, що суди попередніх інстанцій правильно визнали позовні вимоги у цій справі обґрунтованими та доведеними.

Як зазначає Товариство з обмеженою відповідальністю „АРТ, причиною направлення справи на новий розгляд стала необхідність перевірки обставин щодо строків позовної давності для звернення позивача до суду з цим позовом та поданою заявою позивач вважає за необхідне надати суду належне обґрунтування поважності причин подання позовної заяви до господарського суду Одеської області 10 серпня 2017 року.

Так, Позивач зазначає, що в серпні 2013 року заступник прокурора Одеської області ініціював звернення з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ та інших юридичних осіб з вимогами про визнання незаконним та скасування пункту рішення Одеської міської ради, визнання недійсними договорів дарування, купівлі-продажу, міни та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням господарського суду Одеської області від 14.03.2014р. у задоволенні позову заставника прокурора Одеської області було відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25.07.2014р. апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області задоволено частково, рішення господарського суду Одеської області від 14.03.2014р. у справі № 916/2545/13 скасовано, позовні вимоги задоволено частково. Припинено провадження у справі № 916/2545/13 в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування пункту 13 рішення Одеської міської ради від 14.04.2010р. № 5649-V „Про перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню у 2010р. та внесення змін до рішень Одеської міської ради.

Визнано недійсним договір дарування від 12.08.2010р. об`єкта власності ТОВ "АРТ" - адміністративної будівлі літ. "А", загальною площею 6756,7 кв.м., по вул. Верстатобудівній, 12 у м. Одесі, укладений між ТОВ "АРТ" та Одеською міською радою.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу об`єктів комунальної власності Одеської територіальної громади - 23 нежитлових приміщень від 12.08.2010 р., укладений між Одеською міською радою та ТОВ "АРТ".

Визнано недійсним договір міни, укладений 12.08.2010р. між ТОВ „АРТ та Одеською міською радою 23 об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Одеси вартістю 38 582 460, 80 грн.: нежитлові приміщення 1 поверху загальною площею 195, 3 м2 по вул. Торговій, буд. 29/31 у м. Одесі; не житлові приміщення 1 поверху № 501 загальною площею 178,4 м2 по вул. Ланжеронівській, 21 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1 поверху площею 48,2 м2 по вул. Льва Толстого, 6 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1 поверху площею 28,3 м2 по вул. Грецькій, 40 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1 поверху № 504 площею 109, 2 м2 по вул. Рішельєвській, 12 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1 поверху № 503 площею 90 м2 по вул. Катеринінській, 25 у м. Одесі; нежитлові приміщення підвалу № 504 площею 32,7 м2 по вул. Катеринінській, 25 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1 поверху № 501 площею 131,1 м2 по вул. Катеринінській, 22 у м. Одесі; нежитлові приміщення антресолі № 502 площею 20,5 м2 по вул. Катеринінській, 22 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1 поверху № 503 площею 222,9 м2 по вул. Великій Арнаутській, 55 у м. Одесі; нежитлові приміщення 2 поверху № 810 площею 222,5 м2 по вул. Великій Арнаутській, 55 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1 поверху № 810 площею 145, 8 м2 по пров. Нечипуренка, 15 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1 поверху № 595 площею 109,6 м2 по Фонтанській дорозі, 16/6 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1 поверху та підвалу № 501 загальною площею 1058,4 м2 по вул. Задонського, 1 у м. Одесі; нежилі приміщення 1 поверху площею 143, 8 м2 по вул. Рішельєвській, 4 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1 та 2 поверхів № 810 площею 590,2 м2 по вул. Рішельєвській, 4 у м. Одесі; нежитлові приміщення № 503 площею 246,3 м2 по вул. Ланжеронівській, 8 у м.Одесі на об`єкт власності ТОВ "АРТ"- адміністративну будівлю площею 6756,7 кв.м. по вул. Верстатобудівний, 12 у м. Одесі.

В решті позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.10.2014р. касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ" залишено без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 25.07.2014 у справі №916/2545/13 скасовано в частині припинення провадження у справі; у цій частині прийняти нове рішення: "Визнати недійсним п. 13 рішення Одеської міської ради № 5649-V від 14.04.2010 "Про перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню у 2010 році, та внесення змін до рішень Одеської міської ради".

Частини 3,4,5 резолютивної частини постанови Одеського апеляційного господарського суду від 25.07.2014 у справі № 916/2545/13 викладено у такій редакції:

"Визнати недійсним договір міни, укладений між Одеською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "АРТ" шляхом підписання удаваних правочинів: договору дарування від 12.08.2010 об`єкта власності ТОВ "АРТ" - адміністративної будівлі літ. "А", загальною площею 6756,7 кв.м., по вул. Верстатобудівній, 12 у м. Одесі та договору купівлі-продажу 23 об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси: нежитлові приміщення 1-го поверху літ. "А" загальною площею 195,3 м2 по вул. Торговій, 29/31 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1-го поверху № 501 загальною площею 178,4 м2 по вул. Ланжеронівській, 21 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1-го поверху площею 48,2 м2 по вул. Льва Толстого, 6 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1-го поверху №504 площею 28,3 м2 по вул. Грецькій, 40 у м.Одесі; нежилі приміщення 1-го поверху площею 109,2 м2 по вул. Рішельєвській, 12 у м. Одесі; нежилі приміщення 1-го поверху №503 площею 90,0 м2 по вул. Катерининській, 25 у м.Одесі; нежилі приміщення підвалу №504 площею 32,7 м2 по вул. Катерининській, 25 у м. Одесі; нежилі приміщення 1-го поверху №501 площею 131,1 м2 по вул. Катерининській, 22 у м. Одесі; нежилі приміщення антресолі № 502 площею 20,5 м2 по вул. Катерининській, 22 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1-го поверху № 503 літ. "А" площею 222,9 м2 по вул. Великій Арнаутській, 55 у м. Одесі; нежитлові приміщення 2-го поверху № 810 літ. "А" площею 222,5 м2 по вул. Великій Арнаутській, 55 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1-го поверху № 810 літ. "А" площею 145,8 м2 по пров. Нечипуренка, 15 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1-го поверху №595 площею 109,6 м2 по Фонтанській дорозі, 16/6 у м. Одесі; нежилі приміщення 1-го поверху та підвалу № 501 загальною площею 1058,4 м2 по вул. Затонського, 1 у м. Одесі; нежилі приміщення 1-го поверху площею 143,8 м2 по вул. Рішельєвській, 4 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1-го та 2-го поверхів № 810 площею 590,2 м2 по вул. Рішельєвській, 4 у м. Одесі; нежитлові приміщення № 503 площею 246,3 м2 по вул. Ланжеронівській, 8 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1-го поверху площею 92,3 м2 по вул. Торгова 29/31 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1-го поверху площею 115,3 м2 по вул. Єлісаветинська, 21 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1-го поверху площею 91,5 м2 по вул. Преображенська, 9-А у м.Одесі; нежилі приміщення підвалу № 502 площею 100,5 м2 по вул. Велика Арнаутська, 4 у м. Одесі; нежилі приміщення 1-го поверху № 501 площею 118,5 м2 по вул. Велика Арнаутська, 4 у м. Одесі; нежитлові приміщення 1-го поверху та підвалу № 501 площею 261,2 м2 по вул. Пастера, 60 у м. Одесі, загальною вартістю 38 582 460, 80 грн.".

У частині відмови у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання повернути майно рішення та постанову залишено без зміни.

Як зазначає позивач, за результатом вирішення спору у справі № 916/2545/13 судом касаційної інстанції було прийнято рішення щодо позовних вимог немайнового характеру, а саме встановлено факт недійсності договору міни, укладеного шляхом підписання удаваних правочинів.

Набрання законної сили рішенням у справи з вимогами немайнового характеру не передбачає видачу виконавчого документа та подальше примусове виконання рішення суду, оскільки в даному випадку лише встановлюється певний факт.

Також було зауважено, що визначальним є те, що розгляд і вирішення по суті справи № 916/2545/13 судами першої, апеляційної чи касаційної інстанцій жодним чином не свідчило про порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача, адже за результатом розгляду вказаної справи та ухвалення рішення про визнання недійним договору міни, Одеська міська рада наділена можливістю добровільно повернути майно за недійсним правочином або ж компенсувати вартість цього майна.

Товариством з обмеженою відповідальністю „АРТ було зазначено, що про факт порушення прав позивача наявна підстава стверджувати лише в тому випадку, якщо відповідач відмовляється добровільно вчиняти дії по реституції, внаслідок чого позивач змушений захищати свої прав в судовому порядку, та зауважено, що після перегляду справи № 916/2545/13 судом касаційної інстанції, позивач ініціював звернення до Одеської міської ради з приводу добровільного вчинення дій по застосуванню наслідків недійсності правочину.

Так, заявою від 13.06.2017р. вих. № 13-06/01 про застосування наслідків недійсності правочину, позивач звертав увагу Одеської міської ради на висновки Вищого господарського суду України, викладені в постанові від 16.10.2014р. у справі №916/2545/13 про недійсність договору, та просив повернути Товариству з обмеженою відповідальністю „АРТ грошові кошти у розмірі 1469405,00 грн., сплачені Товариством з обмеженою відповідальністю „АРТ на користь Одеської міської ради за визнаним судом недійсним договором міни від12.08.2010р., повернути Товариству з обмеженою відповідальністю „АРТ адміністративну будівлю літ. «А», загальною площею 6756,7кв.м., що знаходиться по вулиці Верстатобудівній, 12 у місті Одесі, яка була передана Товариством з обмеженою відповідальністю „АРТ на користь Одеської міської ради за визнаним судом недійсним договором міни від 12.08.2010р.

Проте, листом від 23.06.2017р. № 02.2-14/1807 Одеська міська рада відмовила Товариству з обмеженою відповідальністю „АРТ у поверненні коштів і майна з вказівкою на те, що вирішення питань про застосування наслідків недійсності договору від 12.08.2010р. є можливим виключно у судовому порядку.

За переконанням позивача, саме починаючи з 23 червня 2017 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю „АРТ став обізнаний про порушення його прав з боку відповідача у вигляді відмови в добровільному порядку вчинити дії з реституції.

Також позивачем було пояснено суду, що до моменту отримання офіційної інформації з відмовою в добровільній реституції - у Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ були відсутні правові підстави констатувати наявність порушення його прав, а подання позову було б передчасним, оскільки, як вказує позивач, було б відсутнє порушене право, яке підлягало б судовому захисту.

На підставі викладеного та зазначеного, позивач вказує, що дані обставини є визначальними при обрахуванні строків звернення позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ з позовом до суду.

Посилаючись на положення ст. 256 ЦК України, ч. 1 ст. 261 ЦК України, ч.ч. 3,4 ст.267 ЦК України та ч. 5 ст. 267 ЦК України, позивач зазначає, що про порушення своїх прав Товариство з обмеженою відповідальністю „АРТ дізналось після отримання відповідного листа від Одеської міської ради та позивач вважає, що строк для звернення до суду пропущено з поважних та незалежних від Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ причин, а тому, як зазначає позивач, наявні усі підстави для поновлення цього строку судом для захисту порушених прав Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ.

В обґрунтування наданих заперечень Одеською міською радою було зазначено суду наступне.

Одеська міська рада зазначає, що відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Одеська міська рада вказує, що позовні вимоги у цілому обґрунтовані застосуванням наслідків недійсності правочину, укладеного у 2010 році між Одеською міською радою та від Товариством з обмеженою відповідальністю „АРТ.

В обґрунтування позову покладено ст. 216 ЦК України, відповідно до якої у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Також містяться посилання на ст. 1212 ЦК України, згідно з якою особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Відповідно до положень даної статті особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

З урахуванням зазначеного Одеська міська рад, заперечуючи проти позову, зазначає, що відсутні правові підстави для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ із позовом про стягнення грошової компенсації вартості будівлі, отриманої за ніедійсним правочином, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Відповідачем було зазначено, що під час перебування майна у комунальній власності територіальної громади м. Одеси проведено ряд будівельно-технічних робіт за відповідному об`єкті нерухомості. У доданих до позову доказах, зокрема, у листі виконавчого комітету Одеської міської ради від 23.06.2017 року № 02.2-14/1807 йдеться про те, що у 2016 році було демонтовано один із поверхів адміністративної будівлі. Однак, такий демонтаж по суті являв собою протиаварійний захід, проведений з метою запобігання ще більших ушкоджень. Таким чином, як вказує Одеська міська рада, демонтаж одного з поверхів будівлі був спрямований виключно на забезпечення збереження даного майна та зміна технічних характеристик вплинула на зміну вартості та функціональної цінності об`єкта. Крім того, за відповідний період проведено й інші роботи. Так, у 2015 році проведено експертизу вказаної будівлі щодо можливості організації центру тимчасового перебування переселенців, внаслідок якої отримано висновок щодо неможливості використання даної будівлі з метою облаштування майна.

За твердженням Одеської міської ради, проведено ряд заходів, спрямованих на збереження та забезпечення використання за цільовим призначенням адміністративної будівлі за адресою: Верстатобудівна, 12.

Також відповідачем було зазначено суду, що Одеська міська рада заперечує проти поданої позивачем оцінки, зазначаючи при цьому, що оцінка майна є специфічною діяльністю, для провадження якої необхідні спеціальні знання. У зв`язку із цим Одеською міською радою оформлено окремим документом та подано до суду клопотання про призначення експертизи з метою визначення вартості відповідного майна.

Крім того, заперечуючи проти позову в цілому, Одеська міська рада під час розгляду справи господарським судом Одеської області у 2017 році подала заяву про застосування строків позовної давності.

Як зазначає Одеська міська рада, позовна заява обґрунтовується застосуванням наслідків недійсності правочину. Позивач зазначає, що остаточним рішенням суду у справі про визнання відповідного правочину недійсним - є постанова Вищого господарського суду України від 16.10.2014 року у справі № 916/2545/13, якою визнано недійсними: пункт 13 рішення Одеської міської ради № 5649- V, а також договір міни, укладений між Одеською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю „АРТ шляхом підписання вказаних удаваних правочинів. Водночас, правочин, про застосування наслідків недійсності якого заявлено позов, визнано недійсним іншим рішенням у даній справі - саме постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25 липня 2014 року у справі 916/2545/13.

Відповідач зазначає, що Вищий господарський суд України в остаточній постанові від 16.10.2014р. лише погодився із висновками суду апеляційної інстанції щодо недійсності договору міни, укладеного шляхом підписання договору дарування та договору купівлі-продвжу.

На думку Одеської міської ради, вказане свідчить про пропуск позивачем строків позовної давності.

Також відповідачем було зазначено суду, що як вбачається із тексту постанови Одеського апеляційного господарського суду від 25 липня 2014 року у справі 916/2545/13, представник Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ брав участь у розгляді справи, тобто був обізнаний про прийняття апеляційним господарським судом відповідного рішення.

На підставі зазначеного, заперечуючи проти задоволення позову по суті, Одеська міська рада, у випадку якщо судом буде встановлено, що право Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ дійсно порушено, просить суд застосувати до спірних правовідносин положення ст. 267 ЦК України та відмовити позивачу у зв`язку зі спливом позовної давності.

Також Одеською міською радою було зазначено суду, що відповідачем було отримано заперечення на заяву про застосування строків позовної давності, відповідно до вказаних заперечень позивач вважає, що перебіг позовної давності розпочався саме з 23.06.2017р. з дати отримання листа-відповіді щодо застосування наслідків недійсності правочину.

Водночас, як вказує Одеська міська рада, такі твердження позивача є хибними та відповідачем було зазначено, що саме постановою Одеського апеляційного господарського суду д 25 липня 2014 року у справі 916/2545/13 визнано недійсним договір міни, укладений 12.08.2010р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „АРТ та Одеською міською радою, 23 об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Одеси вартістю 38582460,80 грн. на об`єкт власності Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ - адміністративну будівлю площею 6756,7 кв.м. по вул. Верстатобудівний, 12 у м. Одесі.

За посиланням Одеської міської ради, саме з дати ухвалення рішення суду Одеська міська рада, як відповідач, стала особою, яка відповідно до ст. 1212 ЦК України набула майно без достатньої правової підстави та зобов`язана повернути це майно, тобто, саме з дати ухвалення постанови від 25 липня 2014 року позивачу стало відомо про порушення своїх прав, а саме про те, що його майно утримується іншою особою та зазначено, що факт проведення позивачем досудової роботи (направлення листів тощо) взагалі не впливає на початок перебігу позовної давності.

З вищенаведеної позиції відповідача вбачається, що Одеська міська рада просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та у разі, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес позивача дійсно порушені, застосувати до позовних вимог позовну давність та відмовити у позові в повному обсязі.

Департамент комунальної власності Одеської міської ради в обґрунтування своїх заперечень зазначав суду наступне.

Департамент комунальної власності Одеської міської ради заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги обґрунтовані застосуванням наслідків недійсності правочину, укладеного у 2010 році між Одеською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю „АРТ.

Пунктом 13 рішення Одеської міської ради від 14.04.2010 року № 5649-V було доручено Представництву по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради укласти договір дарування з метою прийняття у дар об`єкта власності Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ адміністративної будівлі загальною площею 6756,7 кв.м, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Верстатобудівна, 12, а також укласти договір купівлі-продажу з метою продажу Товариству з обмеженою відповідальністю „АРТ визначених у рішенні об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси. Ціну продажу встановлено у розмірі різниці між вартістю адміністративної будівлі розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Верстатобудівна, 12, та вартістю відповідних нежитлових приміщень.

12 серпня 2010 року між Одеською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю „АРТ укладено договір дарування вказаної адміністративної будівлі, а також договір купівлі-продажу 23 об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси.

Зазначене рішення та правочини було оскаржено прокуратурою Одеської області у судовому порядку. Позивач виходить з того, що остаточною є постанова Вищого господарського суду України від 16.10.2014 року у справі № 916/2545/13, якою визнано недійсними: пункт 13 рішення Одеської міської ради від № 5649-V, а також договір міни, укладений між Одеською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю „АРТ шляхом підписання вказаних удаваних правочинів. У зв`язку із недійсністю правочину, Товариство з обмеженою відповідальністю „АРТ у позові просить суд зобов`язати Одеську міську раду, зокрема, відшкодувати вартість адміністративної будівлі, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Верстатобудівна, 12.

Департаментом комунальної власності Одеської міської ради було зазначено суду, що він заперечує проти задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ, у зв`язку з відсутністю правових підстав у останнього для звернення із позовом до суду про стягнення грошової компенсації вартості будівлі, оскільки ця будівля була отримана за недійсним правочином.

Також Департаментом комунальної власності Одеської міської ради було зазначено суду, що позовна заява обґрунтовується застосуванням наслідків недійсності правочину.

Позивач зазначає, що остаточним рішенням суду у справі про визнання правочину недійсним є постанова Вищого господарського суду України від 16.10.2014р. у справі №916/2545/13, якою визнано недійсними: п. 13 рішення Одеської міської ради № № 5649-V, а також договір міни, укладений між Одеською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю „АРТ, шляхом підписання вказаних удаваних правочинів.

Водночас, як вказує Департамент комунальної власності Одеської міської ради, правочин, про застосування наслідків недійсності якого заявлено позов, визнано недійсним іншим рішенням у даній справі, а саме постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25 липня 2014 року у справі №916/2545/13.

Вказане, за посиланням Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, свідчить про пропуск позивачем строків позовної давності.

Департамент комунальної власності Одеської міської ради просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Також, Департаментом комунальної власності Одеської міської ради було подано до суду заяву про застосування строків позовної давності, відповідно до якої було зазначено суду, що Товариство з обмеженою відповідальністю „АРТ пропустило строк позовної давності, у зв`язку з чим Департамент комунальної власності Одеської міської ради просить суд застосувати строк позовної давності до вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ та відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ у повному обсязі у зв`язку із спливом строків позовної давності.

Надаючи заперечення на заяву позивача про визнання причин пропуску строку для звернення до суду поважними та поновлення строку для звернення до суду, Департаментом комунальної власності Одеської міської ради було зазначено, що неправильне обчислення строку позовної давності позивачем не є поважною причиною пропуску строків позовної давності.

Також, посилаючись на ст. 119 ГПК України та на п. 2.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 „Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів було зазначено, що питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

На думку Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, позивачем було визнано факт пропуску строків позовної давності та причин, обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подавання позову, Товариством з обмеженою відповідальністю „АРТ наведено не було.

У зв`язку з чим Департамент комунальної власності Одеської міської ради просить суд відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ про визнання причин пропуску строку для звернення до суду поважними та поновлення строку для звернення до суду та задовольнити заяву Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та Одеської міської ради про застосування строків позовної давності.

Виконавчим комітетом Одеської міської ради письмового відзиву на заявлені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ при новому розгляду даної господарської справи до суду надано не було. Однак, під час розгляду даної справи представником Виконавчого комітету Одеської міської ради надавались пояснення та було зазначено суду, що останній заперечує проти заявлених позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ та просить суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників Товариства з обмеженою відповідальністю АРТ, Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради та Департаменту комунальної власності Одеської міської ради під час розгляду справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є, зокрема, забезпечення гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів кожного.

Згідно ст.4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Частиною 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позовні вимоги позивача, з посиланням на статтю 216 Цивільного кодексу України, мотивовані тим, що після визнання недійсним у судовому порядку договору міни, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю „АРТ та Одеською міською радою, шляхом підписання удаваних правочинів: договору купівлі-продажу від 12.08.2010р. у Одеської міської ради 23-х об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси та договору дарування від 12.08.2010р. Одеській міській раді адміністративної будівлі у м. Одесі по вул. Верстатобудівній, 12, судом не були застосовані наслідки недійсності правочину (реституція) та Одеська міська рада не повернула позивачу одержане за цією угодою, а саме: 1469405,60 грн., які були сплачені позивачем в якості оплати (доплати) придбаних за договором купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна, та адміністративну будівлю, яка була передана товариством Одеській міській раді за договором дарування, у зв`язку з чим існують правові підстави для застосування наслідків недійсності правочину.

З огляду на те, що зазначену адміністративну будівлю неможливо повернути у натурі через істотну зміну її технічних характеристик та суттєве погіршення її стану, Одеська міська рада має відшкодувати позивачу її вартість, яка відповідно Висновку експерта №18-4579 від 18 квітня 2019р. судової оціночно-будівельної експертизи за матеріалами справи №916/1952/17, наданого Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України за результатами проведення у даній справі експертного дослідження, становить 47392694,00 грн.

Загалом, за заявленими позивачем позовними вимогами, з Одеської міської ради в порядку реституції на підставі статей 216, 1212, 1213 Цивільного кодексу України та статті 208 Господарського кодексу України підлягає стягненню 48862099,60 грн.

За матеріалами справи судом встановлено, що 12.08.2010р. між територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю „АРТ було укладено договір міни шляхом підписання двох удаваних правочинів, які суперечать чинному законодавству, а саме:

- договору купівлі-продажу від 12.08.2010р., відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю „АРТ прийняло у власність (купило) у Одеської міської ради індивідуально визначене майно комунальної власності у складі 23-х нежитлових приміщень;

- договору дарування від 12.08.2010р., відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю „АРТ передало безоплатно Одеській міській раді, яка прийняла у власність, дарунок: адміністративну будівлю у м. Одесі по вул. Верстатобудівній, 12, загальною площею 6756,7 кв.м.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25.07.2014 р. у справі №916/2545/13 з урахуванням змін, внесених постановою Вищого господарського суду України від 16.10.2014 р. в пункти 3, 4, 5 резолютивної частини зазначеної постанови суду апеляційної інстанції, визнано недійсним договір міни, укладений між Одеською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю „АРТ шляхом підписання удаваних правочинів: договору дарування від 12.08.2010р. об`єкта власності Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ" - адміністративної будівлі літ. "А", загальною площею 6756,7 кв.м., по вул. Верстатобудівній, 12 у м. Одесі, та договору купівлі-продажу 23-х об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, загальною вартістю 38582460,80 грн.

13.06.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю „АРТ звернулось до Одеської міської ради із заявою № 13-06/01 про застосування правових наслідків недійсності правочину, в якій просило повернути товариству грошову кошти в розмірі 1469405,00 грн., сплачені Товариством з обмеженою відповідальністю "АРТ" на користь Одеської міської ради за визнаним судом недійсним договором міни від 12.08.2010р. та повернути Товариству адміністративну будівлю літ. "А", загальною площею 6756,7 кв.м., що знаходиться по вул. Верстатобудівній, 12 у місті Одесі, яка була передана Товариством з обмеженою відповідальністю „АРТ Одеській міській раді за визнаним судом недійсним договором міни від 12.08.2010 року.

Виконавчий комітет Одеської міської ради в листі № 02.2.-14/1807 від 23.06.2017р. повідомив Товариство з обмеженою відповідальністю "АРТ" про те, що вирішення питання щодо застосування наслідків недійсності договору від 12.08.2010 р. є можливим виключно в судовому порядку.

З огляду на те, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ" щодо застосування наслідків недійсності договору міни від 12.08.2010р. не були добровільно задоволені Одеською міською радою, Товариство з обмеженою відповідальністю "АРТ" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом у цій справі про повернення одержаного за недійсними правочинами, а саме: про стягнення 71753405,00грн.

Під час нового розгляду справи судом, на задоволення клопотання Одеської міської ради від 13.09.2018р. вх. № ГСОО 2-4648/18, було призначено у справі №916/1952/17 судову оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, на вирішення судової оціночно-будівельної експертизи було поставлено наступне питання: Яка ринкова вартість об`єкта нерухомого майна адміністративної будівлі загальною площею 6756,7 кв.м., що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Верстатобудівна, 12, виходячи з його характеристик на момент укладання Договору дарування між Товариством з обмеженою відповідальністю "АРТ" та Одеською міською радою 12.08.2010р.?

На виконання вимог ухвали господарського суду Одеської області від 26.09.2018р., 13.06.2019 року до суду від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшов Висновок експерта №18-4579 від 18 квітня 2019р.

Відповідно до Висновку експерта №18-4579 від 18 квітня 2019р. судової оціночно-будівельної експертизи за матеріалами справи №916/1952/17, що наданий Одеський науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України, вбачається, що ринкова вартість об`єкта нерухомого майна адміністративної будівлі загальною площею 6756,7 кв.м, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Верстатобудівна, 12, виходячи з його характеристик на момент укладання Договору дарування між Товариством з обмеженою відповідальністю „АРТ та Одеської міської радою 12.08.2010р., визначена порівняльним підходом, складає 1749985,3,0 доларів США або 47392694,00 грн. (без врахування ПДВ, по курсу НБУ на дату оцінки: 100 доларів США= 27,081767 грн.).

Приймаючи до уваги, що розмір позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ в тексті позову ґрунтувався, в тому числі, на звіті експерта - Товариства з обмеженою відповідальністю „Асоціація незалежних експертів України, а також беручи до уваги визначення Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз іншої ринкової вартості об`єкту нерухомого майна, Товариством з обмеженою відповідальністю „АРТ було подано заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої, позовні вимоги позивача направлено на стягнення Одеської міської ради грошових коштів в сумі 48862099,60 грн. шляхом стягнення присуджених грошових коштів за рахунок місцевого бюджету з рахунку розпорядника бюджетних коштів місцевого бюджету міста Одеси - Виконавчого комітету Одеської міської ради, які включають в себе суму визначеної експертом вартості нерухомого майна - 47392694,00 грн. та суму безпідставно отриманих грошових коштів - 1469405,60 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 208 Господарського кодексу України, у разі визнання недійсним зобов`язання з інших підстав кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за зобов`язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов`язання не передбачені законом.

Положеннями ст. 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Визнані недійсними правочини не створюють для сторін тих прав і обов`язків, які вони мають встановлювати, а породжують наслідки, передбачені законом. І хоча реституція не передбачена у статті 16 Цивільного кодексу України як одним із способів захисту, проте норма частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України є імперативною і суд має забезпечити зазначені в ній правові наслідки. Реституцію можна вважати окремим способом захисту цивільних прав, які порушуються у зв`язку з недійсністю правочину, оскільки стаття 16 Цивільного кодексу України не містить вичерпного переліку способів захисту цивільних прав.

Отже, з урахуванням того, що судом встановлено, що під час вирішення спору у справі №916/2545/13 господарськими судами не було застосовано наслідків визнання правочинів недійсними, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю „АРТ має право на підставі статті 216 Цивільного кодексу України вимагати в судовому порядку виконання зобов`язання іншої сторони повернути йому в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Правовими наслідками недійсності правочину є двостороння реституція - у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за умовами, дійсними на момент відшкодування. Одностороння реституція чинним законодавством не передбачена.

Як вже встановлено судом, на виконання недійсного договору міни, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю „АРТ та Одеською міською радою шляхом підписання удаваних договорів купівлі-продажу та дарування від 12.08.2010р., Товариство з обмеженою відповідальністю "АРТ" одержало від Одеської міської ради 23 об`єкти нерухомості, а Одеська міська рада від Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ" грошові кошти, сплачені на виконання договору купівлі-продажу, та адміністративну будівлю за адресою: м. Одеса, вул. Верстатобудівна, 12.

Під час розгляду справи судом встановлено також факт перерахування Товариством з обмеженою відповідальністю „АРТ на користь Одеської міської ради грошових коштів в сумі 1469405,60 грн. на виконання умов удаваного договору купівлі-продажу.

Факт надходження зазначених коштів на рахунок представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради підтверджується наявним в матеріалах справи листом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради № 01-14/844 від 13.03.2018 р. (т. 2, а.с. 113).

Крім того, відповідні обставини фактичного виконання умов договору купівлі-продажу у спосіб, який ним передбачено, було встановлено і місцевим господарським судом під час розгляду справи № 916/2545/13.

Також судом встановлено, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ" про повернення коштів та майна (адміністративної будівлі в м. Одесі по вул. Верстатобудівна, 12) в порядку реституції не були добровільно задоволені Одеською міською радою, про що свідчить наявний в матеріалах справи лист Виконавчого комітету Одеської міської ради № 02.2.-14/1807 від 23.06.2017 (т. 1, а.с.29, 30).

Згідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст. 1213 Цивільного кодексу України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

На підставі викладеного та зазначеного, суд приходить до висновку, що Одеська міська рада, відповідно до статей 208, 216, 1212, 1213 Цивільного кодексу України зобов`язана повернути все одержане за недійсним правочином міни: грошові кошти у розмірі 1469405,60грн., сплачені позивачем Одеській міській раді на виконання удаваного договору купівлі-продажу, та відшкодувати вартість набутої за удаваним договором дарування адміністративної будівлі за ціною, встановленою Висновком експерта №18-4579 від 18 квітня 2019р. судової оціночно-будівельної експертизи за матеріалами справи №916/1952/17, що наданий Одеський науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України, відповідно до якого вартість об`єкта нерухомого майна адміністративної будівлі загальною площею 6756,7 кв.м, що розташована за адресою: м.Одеса, вул. Верстатобудівна, 12, виходячи з його характеристик на момент укладання Договору дарування між Товариством з обмеженою відповідальністю „АРТ та Одеської міської радою 12.08.2010р., визначена порівняльним підходом, складає 1749985,3,0 доларів США або 47392694,00 грн.

Приймаючи до уваги вищевикладене та наведене, суд приходить до висновку про визнання позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ обґрунтованими та доведеними.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 1 ст. 86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З урахуванням того, що відповідно до статті 208 Господарського кодексу України, статей 215 та 216 Цивільного кодексу України, вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину, може бути заявлена як самостійно, так і бути об`єднана з вимогою повернути одержане за цим правочином у натурі або про відшкодування його вартості (якщо повернення у натурі неможливе).

У зв`язку з вищенаведеним, твердження відповідачів Одеської міської ради та Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про те, що право на відшкодування вартості переданого за недійсним правочином виникає в особи лише після встановлення судом в іншому судовому провадженні обставин неможливості повернення майна в натурі, а позовні вимоги у цій справі є передчасними, не приймаються судом до уваги та спростовуються вищенаведеними нормами чинного законодавства.

Судом відхиляються доводи та не приймаються до уваги посилання Одеської міської ради та Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на те, що зміна окремих технічних характеристик будівлі не свідчить про перетворення її на іншу річ та/або про неможливість її повернення, оскільки в частині 1 статті 216 та в статті 1213 Цивільного кодексу України закріплено обов`язок кожної зі сторін недійсного договору (набувача) повернути другій стороні (потерпілому) безпідставно набуте майно в натурі.

Це означає, що поверненню підлягає саме та індивідуально визначена річ, яку набув або зберіг набувач, або така ж кількість родових речей тієї ж якості. Якщо повернути безпідставно набуте майно в натурі неможливо (внаслідок його знищення, загублення або передачі його набувачем третій особі тощо), набувач зобов`язаний відшкодувати іншій стороні договору (потерпілому) вартість такого майна.

Тобто, відшкодування вартості безпідставно набутого майна відбувається в тих випадках, коли майно зазнало суттєвих змін чи воно є повністю/частково знищеним, що унеможливлює його повернення потерпілому в тому вигляді, в якому воно існувало на момент укладення недійсного договору.

Судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що на момент передачі адміністративної будівлі за удаваним договором дарування, тобто з серпня 2010 року, будівля знаходилась в стані, що сприяв нормальній експлуатації об`єкта нерухомості. При цьому, суд дійшов до висновку, що повернути зазначену будівлю в натурі неможливо, оскільки будівля знаходиться в аварійному стані, є частково демонтованою (площа будівлі суттєво зменшилась на 1322,6 кв.м) та не відповідає технічному стану будівлі, яка передавалась за удаваним правочином, що підтверджується матеріалами справи.

У зв`язку з чим, відповідні твердження Одеської міської ради та Департаменту комунальної власності Одеської міської ради спростовується наявними в матеріалах справи доказами та не приймаються судом до уваги.

Також відхиляються судом посилання Одеської міської ради та Департаменту комунальної власності Одеської міської ради щодо проведення ним будівельно-технічних робіт та заходів, спрямованих на збереження та забезпечення використання за цільовим призначенням будівлі, оскільки, такі твердження не відповідають дійсності, так як демонтаж верхнього поверху без проведення консервації та належного захисту об`єкту, а також відсутності приписів Інспекції державно архітектурно-будівельного контролю не можуть бути належними заходами, які б свідчили про проведення належних протиаварійних заходів.

Крім того, суд зазначає, що не зважаючи на наявність судового рішення про визнання договору міни недійсним, яке набрало законної сили і є обов`язковим до виконання, Одеською міською радою не було вчинено жодних дій, спрямованих на повернення позивачу отриманого ОМР за недійсним правочином майна, хоча правові підстави утримання такого майна з 2014 року відпали, натомість відповідач проводив заходи щодо його часткового демонтажу.

Скасовуючи рішення господарського суду Одеської області від 15.09.2017р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.03.2018р. у справі №916/1952/17 та передання справи №916/1952/17 на новий розгляд до господарського суду Одеської області, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в Постанові від 26.06.2018р. вказав, зокрема, що місцевий господарський суд не з`ясував, а суд апеляційної інстанції неналежним чином з`ясував обставини, пов`язані з початком перебігу строку позовної давності.

Також було вказано, що місцевий господарський суд, який взагалі не розглядав заяву відповідача про застосування строку позовної давності, та суд апеляційної інстанції, який неналежним чином розглянув зазначену заяву, не з`ясував у відповідності до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України, коли позивач довідався або міг довідатись про порушення свого справа.

У зв`язку з цим, як зазначає Верховний суд у своїй Постанові, суди не надали оцінку обставинам, на які послався відповідач в заяві про застосування строку позовної давності, зокрема відносно того, що представник позивача брав участь 25.07.2014 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції під час розгляду справі № 916/2545/13 та був обізнаний про прийняття апеляційним господарським судом відповідного рішення про визнання правочинів недійсними.

Також, посилаючись на частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України, було зазначено, що обставини поважності причин пропуску позивачем строку позовної давності також не досліджувались судами попередніх інстанцій.

На виконання вимог, що викладені у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.06.2018р. у даній справі №916/1952/17, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як зазначено у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.06.2018р. у справі №916/1952/17, місцевий господарський суд, який взагалі не розглядав заяву відповідача про застосування строку позовної давності, та суд апеляційної інстанції, який неналежним чином розгляну зазначену заяву, не з`ясували у відповідності до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України, коли позивач довідався або міг довідатись про порушення свого справа. У зв`язку з цим суди не надали оцінку обставинам, на які послався відповідач в заяві про застосування строку позовної давності, зокрема відносно того, що представник позивача брав участь 25.07.2014 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції під час розгляду справі № 916/2545/13 та був обізнаний про прийняття апеляційним господарським судом відповідного рішення про визнання правочинів недійсними.

Так, в матеріалах справи (т. 1, а.с. 229-232) міститься заява Одеської міської ради про застосування строків позовної давності до позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ" у цій справі, аналогічну за змістом заяву було подано Одеською міською радою вже під час нового розгляді даної справи в суді, в обґрунтування якої зазначено, що, позовна заява обґрунтовується застосуванням наслідків недійсності правочину та позивач зазначає, що остаточним рішенням суду у справі про визнання відповідного правочину недійсним є постанова Вищого господарського суду України від 16.10.2014 року у справі № 916/2545/13, якою визнано недійсними: пункт 13 рішення Одеської міської ради № 5649-V, а також договір міни, укладений між Одеською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю „АРТ шляхом підписання вказаних удаваних правочинів.

Водночас, як зазначає відповідач, правочин, про застосування наслідків недійсності якого заявлено позов, визнано недійсним іншим рішенням у даній справі, а саме постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25 липня 2014 року у справі 916/2545/13.

Одеська міська рада зазначає, що Вищий господарський суд України в остаточній постанові від 16.10.2014р. лише погодився із висновками суду апеляційної інстанції щодо недійсності договору міни, укладеного шляхом підписання договору дарування та договору купівлі-продажу. На думку Одеської міської ради, вказане свідчить про пропуск позивачем строків позовної давності.

Також Одеською міською радою було зазначено суду, що як вбачається із тексту постанови Одеського апеляційного господарського суду від 25 липня 2014 року у справі 916/2545/13, представник Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ брав участь у розгляді справи, тобто був обізнаний про прийняття апеляційним господарським судом відповідного рішення.

На підставі зазначеного, заперечуючи проти задоволення позову по суті, Одеська міська рада, у випадку якщо судом буде встановлено, що право Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ дійсно порушено, просила суд застосувати до спірних правовідносин положення ст. 267 ЦК України та відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності.

Департаментом комунальної власності Одеської міської ради було також подано заяву про застосування строків позовної давності, відповідно до якої було зазначено суду, що Товариство з обмеженою відповідальністю „АРТ пропустило строк позовної давності, у зв`язку з чим Департамент комунальної власності Одеської міської ради просив суд застосувати строк позовної давності до вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ та відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ у повному обсязі у зв`язку із спливом строків позовної давності.

За матеріалами справи встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю „АРТ наполягає на тому, що про факт порушення прав позивача наявна підстава стверджувати лише в тому випадку, якщо відповідач відмовляється добровільно вчиняти дії по реституції, внаслідок чого позивач змушений захищати свої прав в судовому порядку та зауважено, що після перегляду справи №916/2545/13 судом касаційної інстанції, позивач ініціював звернення до Одеської міської ради з приводу добровільного вчинення дій по застосуванню наслідків недійсності правочину.

Заявою від 13.06.2017р. вих. № 13-06/01 про застосування наслідків недійсності правочину позивач звертав увагу Одеської міської ради на висновки Вищого господарського суду України в постанові від 16.10.2014р. у справі № 916/2545/13 про недійсність договору, та просив повернути Товариству з обмеженою відповідальністю „АРТ грошові кошти у розмірі 1469405,00 грн., сплачені Товариством з обмеженою відповідальністю „АРТ на користь Одеської міської ради за визнаним судом недійсним договором міни від12.08.2010р., та повернути Товариству з обмеженою відповідальністю „АРТ адміністративну будівлю літ. «А», загальною площею 6 756,7 кв.м., що знаходиться по вулиці Верстатобудівній, 12 у місті Одесі, яка була передана Товариством з обмеженою відповідальністю „АРТ на користь Одеської міської ради за визнаним судом недійсним договором міни від 12.08.2010р.

Проте, листом від 23.06.2017р. № 02.2-14/1807 Одеська міська рада відмовила Товариству з обмеженою відповідальністю „АРТ у поверненні коштів і майна з вказівкою на те, що вирішення питань про застосування наслідків недійсності договору від 12.08.2010р. є можливим виключно у судовому порядку.

За переконанням позивача, саме починаючи з 23 червня 2017 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю „АРТ став обізнаний про порушення його прав з боку відповідача у вигляді відмови в добровільному порядку вчинити дії з реституції.

Також позивачем було пояснено суду, що до моменту отримання офіційної інформації з відмовою в добровільній реституції, у Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ були відсутні правові підстави констатувати наявність порушення його прав, а подання позову було б передчасним, оскільки як вказує позивач, було б відсутнє порушене право, яке підлягало б судовому захисту.

На підставі викладеного та зазначеного, позивач вказував суду, що дані обставини є визначальними при обрахуванні строків звернення Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ з позовом до суду.

Посилаючись на положення ст. 256 ЦК України, ч. 1 ст. 261 ЦК України, ч.ч. 3,4 ст.267 ЦК України та ч. 5 ст. 267 ЦК України, позивач зазначає, що про порушення своїх прав Товариство з обмеженою відповідальністю „АРТ дізналось після отримання відповідного листа від Одеської міської ради, та позивач вважає, що строк для звернення до суду пропущено з поважних та незалежних від Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ причин, а тому, як зазначає позивач, у суду наявні усі підстави для поновлення цього строку задля захисту порушених прав Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ.

На підставі вищенаведеного, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно до ч. 3. ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд зазначає, що положеннями ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України визначено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Судом встановлено за матеріалами справи, що відповідною заявою від 13.06.2017р. вих. № 13-06/01 про застосування наслідків недійсності правочину, позивач звертав увагу Одеської міської ради на висновки Вищого господарського суду України, викладені в Постанові від 16.10.2014р. у справі № 916/2545/13 щодо недійсності договору, та просив добровільно повернути Товариству з обмеженою відповідальністю „АРТ грошові кошти у розмірі 1469405,00 грн., сплачені Товариством з обмеженою відповідальністю „АРТ на користь Одеської міської ради за визнаним судом недійсним договором міни від12.08.2010р., і повернути Товариству з обмеженою відповідальністю „АРТ адміністративну будівлю літ. «А», загальною площею 6 756,7 кв.м., що знаходиться по вулиці Верстатобудівній, 12 у місті Одесі, яка була передана Товариством з обмеженою відповідальністю „АРТ на користь Одеської міської ради за визнаним судом недійсним договором міни від 12.08.2010р.

Однак, як вже встановлено судом, листом від 23.06.2017р. № 02.2-14/1807 Одеська міська рада відмовила Товариству з обмеженою відповідальністю „АРТ у поверненні коштів і майна, з вказівкою на те, що вирішення питань про застосування наслідків недійсності договору від 12.08.2010р. є можливим виключно у судовому порядку.

Відповідно до п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. „Про деякі питання практики застовування позовної давності у вирішення господарських спорів визначено, зокрема, що питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Враховуючи обставини справи, надані суду ґрунтовані пояснення та твердження позивача, предмет та характер заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку та погоджується з доводами позивача щодо того, що саме лист від 23.06.2017р. №02.2-14/1807 Виконавчого комітету Одеської міської ради став вирішальним для Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ щодо його сподівань про можливе добровільне здійснення з боку Одеської міської ради дій, направлених на повернення позивачу коштів та майна за правочинами, визнаними недійсними в судовому порядку.

Отже, в даному випадку, суд погоджується з доводами щодо обізнаності позивача про факт його порушеного права саме з дати отримання згаданого листа Виконавчого комітету Одеської міської ради від 23.06.2017р.

Що і зумовило та стало підставою звернення Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ до господарського суду для захисту своїх порушених прав, оскільки до отримання такого листа позивачем від Виконавчого комітету Одеської міської ради, Товариству з обмеженою відповідальністю „АРТ не було та не могло бути відомим про факт того, що Одеська міська рада не буде вчиняти передбачені законом дії щодо повернення майна та коштів за недійсним правочином.

Крім того, суд зазначає, що коли позивач звернувся на адресу Одеської міської ради з вимогою виконання рішення суду, предмет спору частина будівель виявилась напівзруйнованою та така частина будівель на відповідала стану, в якому їх було передано за відповідним правочином. Також судом приймається до уваги, зо позивачу необхідно було оцінити спірні об`єкти нерухомості та визначити суму завданої шкоди, саме для чого була проведена експертна оцінка відповідного майна позивачем.

Вищенаведені факти та докази, на думку суду, підтверджують об`єктивні, незалежні від Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ підстави та причини, що унеможливлювали своєчасне подання позову позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, зокрема, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Позовна давність це бар`єр на шляху до реалізації права на справедливий суд. Позовна давність ставить право на звернення до суду в залежність від фактору часу, тобто, інакше кажучи, обумовлює це право певною обставиною обставиною часу. Таким чином, позовна давність по суті становить собою обмеження права на суд, а точніше обмеження на доступ до суду.

На підставі викладеного та зазначеного, суд приходить до висновку що Товариством з обмеженою відповідальністю „АРТ було з поважних та незалежних від позивача причин пропущено строк на звернення до суду, а тому, наявні підстави для поновлення судом такого строку для захисту порушених прав позивача.

У рішенні від 03.04.2008 у справі „Пономарьов проти України, Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі „Іліан проти Туреччини, зазначено правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі „Жоффр де ля Прадель проти Франції) від 16.12.1992 року).

З метою недопущення порушення права особи на доступ до правосуддя, визначених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 129 Конституції України, для захисту прав і охоронюваних законом інтересів сторін, судом встановлено, що строк позивачем пропущено з поважних причин, у зв`язку з чим такий строк підлягає поновленню.

Застосовуючи наведені вище положення ЦК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини, враховуючи характер спірних правовідносин, керуючись засадами здійснення господарського судочинства, з огляду на дійсне порушення прав та законних інтересів прав позивача, приймаючи до уваги вчинення Товариством з обмеженою відповідальністю „АРТ більш як протягом тривалого часу реальних дій, направлених на захист своїх інтересів, господарський суд дійшов правомірного щодо наявності підстав для визнання причин пропуску позивачем строків позовної давності поважними.

Приймаючи до уваги усе вищевикладене, заява Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ про визнання причин пропуску строку для звернення до суду поважними та поновлення строку для звернення до суду судом визнається обґрунтованою та задовольняється, строк для звернення до суду суд визнає таким, що пропущено з поважних та незалежних від Товариства з обмеженою відповідальністю „АРТ причин, отже, такий строк підлягає поновленню, а заяви Одеської міської ради та Департаменту комунальної власності Одеської міської ради - залишаються судом без задоволення.

Відповідно до ч. 6 ст. 238 ГПК України визначено, що у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про, зокрема, порядок і строк виконання рішення.

Як встановлено судом, позовні вимоги позивача у справі - Товариства з обмеженою відповідальністю АРТ направлено на стягнення з Одеської міської ради грошових коштів у розмірі 48 862 099,60 грн.

Як вбачається з листа Управління Державної казначейської служби України в м.Одесі від 20 грудня 2017 року №08-28/846-3884, Одеська міська рада, відповідач у даній справі, - не є розпорядником коштів місцевого бюджету м. Одеси та не має рахунків в органах державного казначейства.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 11 Закону України „Про місцеве самоврядування, виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, а також приймаючи до уваги, що розпорядження Одеською міською радою коштами місцевого бюджету відбувається через Виконавчий комітет Одеської міської ради, а також враховуючи, що Одеська міська рада, не є розпорядником коштів місцевого бюджету м. Одеси та не має рахунків в органах державного казначейства, суд вважає за необхідне встановити порядок виконання рішення, шляхом стягнення присуджених грошових коштів з Одеської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АРТ шляхом стягнення присуджених грошових коштів за рахунок місцевого бюджету з рахунку розпорядника бюджетних коштів місцевого бюджету міста Одеси Виконавчого комітету Одеської міської ради.

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю АРТ про стягнення з Одеської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АРТ грошових коштів в сумі 48862099,60 грн. шляхом стягнення присуджених грошових коштів за рахунок місцевого бюджету з рахунку розпорядника бюджетних коштів місцевого бюджету міста Одеси Виконавчого комітету Одеської міської ради, є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.

Приймаючи до уваги вищевикладене суд приходить до висновку щодо задоволення заявлених вимог Товариства з обмеженою відповідальністю АРТ в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1. ч. 2 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями ч. 9 ст. 129 ГПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Суд зазначає, що при розподілі судових витрат, які у даній справі складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи у вигляді вчинення дій щодо призначення експертного дослідження у даній справі, судом враховано приписи ч. 9 ст.129 ГПК України, та встановлено, що спір у даній справі виник внаслідок неправомірних дій Одеської міської ради, у зв`язку з чим судом зроблено наступний розподіл судових витрат.

Так, ухвалою господарського суду Одеської області від 14.08.2017р. (суддя Никифорчук М.І.) було порушено провадження у справі №916/1952/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ" до відповідача Одеської міської ради про стягнення 71753405 грн.

При цьому, при поданні даного позову Товариством з обмеженою відповідальністю "АРТ" було заявлено клопотання (вх. ГСОО №2-4246/17) про відстрочення сплати судового збору за подання даного позову, у зв`язку зі скрутним фінансовим становищем підприємства. На підтвердження викладених у клопотанні обставин, позивачем було надано довідку за вих. №16/105 від 29.06.2017р. про відсутність коштів на поточному рахунку позивача, відкритому в ПАТ Комерційний Індустріальний Банк.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України „Про судовий збір (у редакції станом на момент подання позовної заяви до суду), враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

За пунктом 3 Інформаційного листа Вищого Господарського суду України від 12.11.2015р. № 01-06/2093/15, за змістом положень статті 8 Закону питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується судом в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу (в тому числі й органів державної влади) перед законом і судом. При цьому сплата судового збору може бути відстрочена чи розстрочена на строк не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

На підставі викладеного, ухвалою господарського суду Одеської області від 14.08.2017р. (суддя Никифорчук М.І.) було відстрочено Товариству з обмеженою відповідальністю "АРТ" сплату судового збору до прийняття рішення у даній справі.

При цьому, відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 4 Закону України Про судовий збір (у редакції станом на момент подання позовної заяви до суду) визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до положень 2 ст. 4 Закону України „Про судовий збір (у редакції станом на момент подання позовної заяви до суду), ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати та за подання позовної заяви немайнового характеру -1 розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2017 рік, установлено у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2017 року - 1544 гривні, з 1 травня - 1624 гривні, з 1 грудня - 1700 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2017 року - 1600 гривень, з 1 травня - 1684 гривні, з 1 грудня - 1762 гривні; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні.

Виходячи із встановленої ч.2 ст. 4 Закону України Про судовий збір (у редакції станом на момент подання позовної заяви до суду), ставки судового збору, з урахуванням заявлених позивачем вимог майнового характеру у даній, ним мало бути сплачено 240000,00грн. судового збору.

З урахуванням положень ст. 129 ГПК України, враховуючи задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, а також з урахування того, що ухвалою господарського суду Одеської області від 14.08.2017р. було відстрочено Товариству з обмеженою відповідальністю "АРТ" сплату судового збору до прийняття рішення у даній справі, витрати по сплаті судового збору у розмірі 240000,00 грн. підлягаються стягненню з Одеської міської ради.

Судом встановлено, що Одеською міською радою було сплачено судовий збір у розмірі 264000,00 грн., відповідно до платіжного доручення №923 від 20.09.2017р. за подання апеляційної скарги та судовий збір у розмірі 480000,00 грн., відповідно до платіжного доручення №349 від 03.04.2018р. за подання касаційної скарги у даній справі, у зв`язку з чим, враховуючи задоволення позовних вимог позивача, судовий збір у розмірі 744000,00 грн. покладається на Одеську міську раду.

Також витрати пов`язані із розглядом справи у вигляді оплати експертного дослідження у даній справи в розмірі 12355,20 грн., сплачені Одеською міською радою, покладаються також на відповідача Одеську міську раду, у зв`язку із задоволенням позову Товариства з обмеженою відповідальністю АРТ.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю АРТ задовольнити в повному обсязі.

2.Стягнути з Одеської міської ради (65004, м. Одеса, площа Думська, 1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АРТ (65045, м. Одеса, пров. Нечипуренка, буд. 15, кв. 27; ) грошові кошти в сумі 48 862 099 (сорок вісім мільйонів вісімсот шістдесят дві тисячі дев`яносто дев`ять) грн. 60 коп. шляхом стягнення присуджених грошових коштів за рахунок місцевого бюджету з рахунку розпорядника бюджетних коштів місцевого бюджету міста Одеси Виконавчого комітету Одеської міської ради (65026, м. Одеса, площа Думська, 1; ).

3.Стягнути з Одеської міської ради (65004, м. Одеса, площа Думська, 1; ) до Державного бюджету України (отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, рахунок отримувача: UA 6026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) витрати по сплаті судового збору у розмірі 240000 (двісті сорок тисяч) грн. 00 грн. шляхом стягнення присуджених грошових коштів за рахунок місцевого бюджету з рахунку розпорядника бюджетних коштів місцевого бюджету міста Одеси Виконавчого комітету Одеської міської ради (65026, м. Одеса, площа Думська, 1; ).

4.Витрати по сплаті судового збору у розмірі 744000 (сімсот сорок чотири тисячі) грн. 00 коп. та витрати пов`язані із розглядом справи у розмірі 12355(дванадцять тисяч триста п`ятдесят п`ять) грн. 20 коп. покладаються на Одеську міську раду.

Повний текст рішення складено 09 жовтня 2019 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко