РІШЕННЯ

Іменем України

15 жовтня 2019 року м. Чернігівсправа № 927/688/19

Господарський суд Чернігівської області у складі:

судді Ноувен М.П.,

здійснив за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження розгляд справи № 927/688/19

за позовом: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

вул. Б.Хмельницького,6, м. Київ, 01601

до відповідача: Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго»

вул. Реміснича, 55-Б, м. Чернігів, 14000

про стягнення 35 187,70 грн

без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» про стягнення 35 187,70 грн заборгованості, а саме: 27 214,48 грн боргу, 2 421,34 грн пені, 1 160,27 грн 3% річних, 4 391,61 грн інфляційних.

Дії суду щодо розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 16.08.2019 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Встановлено сторонам строк для подання відзиву на позов, відповіді на відзив на позов.

Сторони належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного провадження (без виклику сторін) відповідно до ст.120, 176 ГПК України, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованої кореспонденції № №

Позиції учасників справи.

Свої вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання природного газу № 2405/1617-РО-39 від 12.09.2016.

04.09.2019 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 1913 від 03.09.2019.

Відповідач у поданому відзиві на позов зазначає, що заборгованість в сумі 27 214,48 грн ним сплачена 21.12.2018 платіжним дорученням № 4849.

Крім того, відсутність заборгованості по договору № 2405/1617-РО-39 від 12.09.2016 підтверджується також актом звіряння розрахунків, підписаним між сторонами 31.12.2018.

Стосовно вимог по стягненню пені відповідач зазначає, що дана вимога є не обґрунтованою, оскільки ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.01.2013 було порушено провадження у справі № 927/16/16б/13 про банкрутство АТ «Облтеплокомуненерго» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника відповідно до вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Провадження у справі про банкрутство здійснювалось відповідно до положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції Закону від 30.06.1999, оскільки справа була порушена до набрання чинності Законом України від 22.12.2012 № 4212-VI (нової редакції Закону).

Відповідно до ст.12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» одночасно з порушенням справи про банкрутство вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов`язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів).

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 23.01.2018 у справі 927/16/16б/13 залишено без розгляду заяву ініціюючого кредитора ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Актив Плюс» про порушення справи про банкрутство.

Враховуючи вищевикладене, у позивача відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій в період з 18.01.2013 по 23.01.2018.

Стосовно нарахування інфляційних та річних відповідач зазначає, що починаючи з листопада 2014 року сторонами застосовується порядок розрахунків, як визначено у пп.1 п.5.2. укладеного договору № 2405/1617-РО-39, на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки», яким визначено механізм перерахування коштів для проведення розрахунків з гарантованим постачальником за весь обсяг спожитого природного газу.

Оскільки перерахування коштів по спірному договору відбувалось виключно уповноваженим банком, на підставі нормативів перерахування коштів на рахунок АТ «НАК «Нафтогаз України», затверджених НКРЕКП, вказані обставини свідчать про обмеження права відповідача розпорядження власними коштами, та перебування поза його контролем проведення частини розрахункових операцій за договорами з позивачем.

Відзив на позов відповідачем подано у встановлені судом строки.

Суд прийняв відзив на позов до розгляду та долучив до матеріалів справи.

Справа розглядається з врахуванням поданого відзиву на позов.

15.10.2019 від позивача на адресу Господарського суду Чернігівської області надійшла відповідь на відзив № 14/4-61-19 від 11.10.2019.

Ухвалою про відкриття провадження у справі від 16.08.2019 встановлено строк для подання відповіді на відзив - протягом п"яти днів з дня отримання відзиву на позов.

Відзив на позов позивач отримав 05.09.2019, що підтверджується інформацією з сайту ДП "Укрпошта" (http://ukrposhta.ua/vidslidkuvati-forma-poshuku).

Враховуючи те, що позивачем відповідь на відзив подана не у строк, встановлений судом, остання до розгляду не приймається.

Будь яких інших заяв та клопотань від сторін не надходило.

Фактичні обставини справи.

12.09.2016 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія» «Нафтогаз України» (Продавець) та Публічним акціонерним товариством «Облтеплокомуненерго» (Покупець) укладено договір № 2405/1617-РО-39 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, Постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього Договору.

Природний газ, що постачається за цим Договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для релігійних організації (п. 1.2. Договору).

Додатковою угодою №2 від 31.03.2017 до Договору постачання природного газу від 12.09.2016 № 2405/1617-РО-39 п. 1.2.викладено в наступній редакції: « 1.2. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для релігійних організацій (крім обсягів, що використовується для провадження їх виробничо-комерційної діяльності)».

Відповідно до п. 2.1. Договору Постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 75,566 тис. куб. метрів, у тому числі за місяцями: жовтень - 6,033 тис. куб. метрів, листопад - 11,463 тис. куб. метрів, грудень 14,830 тис. куб. метрів, січень - 16,416 тис. куб. метрів, лютий- 14,241 тис. куб. метрів, березень - 12,583 тис. куб. метрів.

Додатковою угодою №2 від 31.03.2017 до Договору постачання природного газу від 12.09.2016 № 2405/1617-РО-39 додано п.2.1. розділу 2 «Кількість та фізико-хімічні показники природного газу» договору абзацом у наступній редакції: « Постачальник передає Споживачу з 01 квітня 2017 року по 30 вересня 2017 року (включно) газ обсягом 1,505 тис.куб.м., у тому числі по місяцях: квітень - 1,505 тис.куб.м., травень - 0, червень - 0, липень - 0,серпень - 0, вересень - 0».

Відповідно до п. 3.4. Договору, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Ціна газу обумовлена сторонами у Договорі, зокрема у Розділі V «Ціна газу».

Згідно з п. 5.1 Договору, регульована ціна на природний газ (без урахування тарифів на послуги з транспортування природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України), який постачається за цим договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758.

Ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором становить 2 471,00 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ)-20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 2 965,20 грн.

Додатковою угодою № 2 від 31.03.2017 до Договору постачання природного газу від 12.09.2016 № 2405/1617-РО-39 викладено п. 5.1. та 5.2. розділу 5 «Ціна газу» в наступній редакції: «.5.1. Ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 № 187. Станом на 01.04.2017 ціна на природний газ становить 4 942,00 грн за 1000 куб.м. (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу. А також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України). До визначеної ціни встановлюється коефіцієнт 0,5.

5.2. ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором з 01.04.2017 становить 2 471,00 грн, крім того податок на додану вартість -20%. Всього до сплати за 1 000 куб.м. природного газу - 2 695,20 грн з ПДВ».

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу.

Оплата за природний газ здійснюється таким чином:1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача поширюється дія статті 191 Закону України «Про теплопостачання»;

2) в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 6.1. цього договору - в разі, коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використання природного газу;

3) з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку у разі, коли на споживача не поширюється дія статті 191 Закону України «Про теплопостачання» в частині відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання;

4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості - за наявності заборгованості у споживача за цим договором.

Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором.

5)оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до п. 8.1., 8.2. Договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором. У разі невиконання споживачем п. 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню в розмірі облікової ставки Національного банку суми простроченого платежу за кожен день його прострочення.

Пунктом 10.3. Договору сторони передбачили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Відповідно до п. 12.1. Договору (в редакції Додаткової угоди № 2 від 31.03.2017 до договору постачання природного газу від 12.09.2016 № 2405/1617-РО-39) договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Відповідно до актів приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 на суму 3 137,18 грн, від 30.11.2016 на суму 10 716,23 грн, від 31.12.2016 на суму 9 020,14 грн, від 31.01.2017 на суму 15 677,02 грн, № 28.02.2017 на суму 11 338,92 грн, від 31.03.2017 на суму 7 000,84 грн, від 30.04.2017 на суму 815,44 грн, позивачем передано, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 57 705,77 грн.

Відповідач частково розрахувався з позивачем за поставлений природний газ в сумі 30 491,69 грн.

Відповідно до підписаного сторонами акту звірки розрахунків станом на 31.12.2017 заборгованість відповідача по договору № 2405/1617-РО-39 від 12.09.2016 склала 27 214,48 грн.

Платіжним дорученням № 4849 від 21.12.2018 відповідач сплатив заборгованість за природний газ за Договором №2405/1617-РО-39 від 12.09.2016 в сумі 27 214,48 грн.

За прострочення виконання зобов`язання позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення 2 421,34 грн пені за період прострочення з 26.11.2016 по 22.06.2018, 1 160,27 грн 3% річних за період прострочення з 26.11.2016 по 22.06.2018, 4 391,61 грн інфляційних за період прострочення з грудня 2016 року по травень 2018 року.

Позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права у зв`язку з невиконанням умов договору відповідачем.

Оцінка аргументів та нормативно-правове обґрунтування.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

За своєю юридичною природою, укладений між сторонами договір є договором поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ст. 662 ЦК України).

У відповідності до ст. 193 ГК України та ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. ст. 546, 549 ЦК України, виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Статтею 343 ГК України передбачено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено матеріалами справи позивачем передано, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 57 705,77 грн, що підтверджується актами приймання-передачі від 31.10.2016, від 30.11.2016, від 31.12.2016, від 31.01.2017, від 28.02.2017, від 31.03.2017, від 30.04.2017.

Акти приймання - передачі підписані представниками сторін та скріплені печатками. Зауваження та заперечення відсутні.

З урахуванням умов договору та положень ст. 254 ЦК України, строк оплати по актам становить:

по акту від 31.10.2016 - до 25.11.2016,

по акту від 30.11.2016 - до 26.12.2016,

по акту від 31.12.2016 - до 25.01.2017,

по акту від 31.01.2017 - до 27.02.2017,

по акту від 28.02.2017 - до 27.03.2017,

по акту від 31.03.2017 - до 25.04.2017,

по акту від 30.04.2017 - до 25.05.2017.

Як убачається з матеріалів справи відповідач частково сплачував вартість отриманого газу на суму 30 491,69 грн.

Крім того, відповідачем надана копія платіжного доручення № 4849 від 21.12.2018 про сплату 27 214,48 грн.

З акту звірки розрахунків від 31.12.2018, підписаного сторонами договору, убачається відсутність заборгованості по договору № 2405/1617-РО-39 від 12.09.2016.

За таких обставин, матеріалами справи підтверджується відсутність заборгованості відповідача станом на день звернення позивача до суду.

Враховуючи вищевикладене, у позові в частині стягнення 27 214,48 грн боргу має бути відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

З урахуванням умов Договору, позивачем пред`явлено до стягнення 2 421,34 грн пені, 1 160,27 грн 3% річних, 4 391,61 грн інфляційних за наступні періоди:

по акту від 31.10.2016

14,20 грн пені, 3,05 грн 3% річних за період прострочення з 26.11.2016 по 18.01.2017, 6,18 грн інфляційних за період з грудня 2016 року по січень 2017 року,

по акту від 30.11.2016

200,66 грн пені, 42,99 грн 3% річних за період прострочення з 27.12.2016 по 27.02.2017, 76,12 грн інфляційних за період з січня 2017 року по лютий 2017 року,

по акту від 31.12.2016.

228,03 грн пені, 49,07 грн 35 річних за період прострочення з 26.01.2017 по 27.04.2017, 122,90 грн інфляційних за період з лютого 2017 року по квітень 2017 року,

по акту від 31.01.2017

755,81 грн пені, 374,17 грн 3% річних за період з 28.02.2017 по 22.06.2018, 1 571,70 грн інфляційних за період прострочення з березня 2017 року по травень 2018 року,

по акту від 28.02.2017

728,96 грн пені, 421,25 грн 3% річних за період прострочення з 28.03.2017 по 22.06.2018, 1 601,89 грн інфляційних за період прострочення з квітня 2017 року по травень 2018 року,

по акту від 31.03.2017

441,62 грн пені, 243,41 грн 3% річних за період прострочення з 26.04.2017 по 22.06.2018, 917,76 грн інфляційних за період з травня 2017 року по травень 2018 року,

по акту від 30.04.2017

52,06 грн пені, 26,33 грн 3% річних за період прострочення з 26.05.2017 по 22.06.2018, 95,06 грн інфляційних за період з червня 2017 року по травень 2018 року.

Стосовно вимог по стягненню пені суд зазначає наступне:

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.01.2013 р. за заявою ТОВ "Компанія з управлінням активами та адміністрування пенсійних фондів "Актив Плюс" у справі № 927/16/6б/13 порушено провадження про банкрутство ПАТ "Облтеплокомуненерго". Одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство був введений мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 23.01.2018 заяву ТОВ "Компанія з управлінням активами та адміністрування пенсійних фондів "Актив Плюс" про порушення справи про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" залишено без розгляду.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань щодо сплати податків і зборів, застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Разом з цим, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначає, що конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Частиною 4 статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням справи про банкрутство.

Таким чином, із моменту введення мораторію боржник не може виконувати як грошові зобов`язання та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що виникли до введення мораторію, так і заходи, спрямовані на забезпечення їх виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, що діяла на момент порушення справи про банкрутство відповідача) протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов`язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів).

Отже, наведена норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені упродовж часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов`язаний із визначенням поняття мораторію і з розмежуванням кредиторів на конкурсних та поточних. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому неустойка за невиконання грошових зобов`язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення. Крім того, не може розглядатися питання про поширення чи непоширення мораторію на ненараховану неустойку, оскільки законом виключена можливість виникнення та існування відносин нарахування неустойки боржникові, стосовно якого діє мораторій, введений при провадженні справи про його банкрутство.

Виходячи зі змісту Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" боржник повинен виконувати зобов`язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Крім того, ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.03.2013 пунктом 3 резолютивної частини судом введено мораторій на задоволення вимог кредиторів без розмежування на конкурсних і поточних.

Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення пені за неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів у період з 26.11.2016 по 23.01.2018.

За період з 24.01.2018 (з дати припинення дії мораторію) і до 22.06.2018 (дати, до якої позивач здійснює нарахування пені) позовні вимоги по стягненню пені задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ч.6 ст. 232 ГПК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Умовами договору передбачено, що у разі невиконання споживачем п. 6.1. цього договору споживач зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день його прострочення.

При цьому суд зазначає, що умова договору про сплату пені за кожен день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Таким чином, в частині вимог про стягнення 2 421,34 грн пені за період прострочення з 26.11.2016 по 22.06.2018 (з урахуванням строків прострочення за кожним з актів) позов задоволенню не підлягає.

Стосовно вимог по стягненню інфляційних та річних суд зазначає наступне:

За перерахунком суду сума інфляційних, належна до стягнення становить 4 291,73 грн за період прострочення з грудня 2016 року по травень 2018 року.

Суд, перевіривши нарахування 3% річних встановив, що останні нараховані правомірно, відповідно до норм закону та умов договору.

Заперечення відповідача стосовно нарахувань інфляційних та річних судом відхиляються на підставі наступного:

У відповідності до п. 1 Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 р. за № 217, цей Порядок визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки.

У п. 3 згаданої вище постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 р. за № 217 передбачено, що теплогенеруючі організації, які купують природний газ у постачальника природного газу із спеціальними обов`язками для виробництва теплової енергії та здійснюють її продаж тільки теплопостачальним організаціям для подальшої реалізації споживачам теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, та їх структурні підрозділи відкривають у місячний строк з дня набрання чинності постановою, якою затверджено цей Порядок, в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за вироблену теплову енергію за категоріями споживачів населення, релігійні організації, бюджетні установи, інші споживачі (далі - спеціальні рахунки, відкриті теплогенеруючими організаціями), та укладають відповідні договори з теплопостачальними організаціями.

Суд зазначає, що вказаним Порядком встановлений конкретний механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання. Зазначений Порядок не стосується договірних зобов`язань сторін в частині порядку та строків розрахунків між сторонами та не впливає на них.

Статтею 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Укладаючи договір від 12.09.2016 р. за № 2405/1617-РО-39 постачання природного газу, сторони в п. 6.2 Договору обумовили, що оплата за природний газ здійснюється таким чином: споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача поширюється дія статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання; в будь-якому випадку споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1 цього Договору в разі, коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу.

Отже, сторони прямо передбачили в договорі обов`язок відповідача, за відсутності або несвоєчасності надходження грошей через рахунок зі спеціальним режимом використання відповідача, сплачувати власними коштами, в строки, передбачені п. 6.1 Договору.

Таким чином, умови договору, а саме п. 6.2 прямо встановлює, що відповідач не обмежується в здійсненні розрахунків з позивачем лише рахунками з спеціальним режимом використання, а тому він мав передбачену договором можливість сплатити заборгованість своїми коштами, тим самим - міг впливати на стан розрахунку.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказів відсутності своєї вини в несвоєчасному проведенню розрахунків за отриманий природний газ відповідачем не надано.

Таким чином, вимоги позивача по стягненню 4 291,73 грн інфляційних та 1 160,27 грн 3% річних є правомірними, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Решта позовних вимог по стягненню 27 214,48 грн боргу, 2 421,34 грн пені, 99,88 грн інфляційних задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат.

Статтею 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 297,64 грн, в решті суми судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.129, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», код 20077720 до Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго», код 03357671 про стягнення 35 187,70 грн заборгованості задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго», вул. Реміснича, 55-Б, м. Чернігів, 14000, код 03357671 на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», вул. Б.Хмельницького, 6, м.Київ, 01601,код 20077720, 4 291,73 грн інфляційних, 1 160,27 грн 3% річних, 297,64 грн судового збору.

3. В решті вимог по стягненню 27 214,48 грн боргу, 2 421,34 грн пені, 99,88 грн інфляційних в позові відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 та п. 17.5. розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя М.П. Ноувен