номер провадження справи 12/72/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2019 Справа № 908/2144/19

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Смірнова О.Г.,

розглянувши матеріали справи № 908/2144/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Парк Інвест (49130, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Березинська, буд. 80)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Український Рітейл (49126, м. Дніпро, бул. Слави, буд. 45)

про стягнення 260 830,06 грн.

Без виклику представників сторін

СУТЬ СПОРУ

Товариство з обмеженою відповідальністю Парк Інвест звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою від 30.07.2019 до Товариства з обмеженою відповідальністю Український Рітейл про стягнення основного боргу в сумі 203603,67 грн., трьох відсотків річних в сумі 11212,11 грн., інфляційних витрат в сумі 46014,28 грн., що разом складає 260830,06 грн.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.08.2019 наведену вище позовну заяву передано для розгляду судді Смірнову О.Г.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 16.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2144/19, присвоєно справі номер провадження 12/72/19, визначено здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами без проведення судового засідання.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

05.09.2019 на адресу суду від ТОВ «Український Рітейл» надійшла заява, в якій останнє повідомляє, що починаючи з 04.09.2019 ТОВ «Український Рітейл» зареєстровано за адресою: 49126, м. Дніпро, бульвар Слави, буд. 45, що підтверджується відповідним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Враховуючи викладене, судом направлено копію ухвали суду від 16.08.2019 в даній справі відповідачу на вказану адресу.

Ухвалою суду від 16.08.2019 у справі № 908/2144/19 відповідачу запропоновано у строк до 02.09.2019 подати відзив на позовну заяву із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача або визнання позовних вимог. Також вказаною ухвалою повідомлено сторін, що додаткові письмові докази, клопотання, заяви, пояснення необхідно подати у строк до 16.09.2019.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву у строк, встановлений судом не скористався.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення 16.10.2019.

Враховуючи зміну місцезнаходження відповідача в даній справі, суд вважає зазначити в рішенні в даній справі вірну адресу відповідача.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд встановив.

Позов мотивовано тим, що в період часу з 10.07.2019 по 28.09.2017 на підставі попередньо досягнутих домовленостей між позивачем та відповідачем, Товариство з обмеженою відповідальністю Парк Інвест (постачальник) поставило у власність Товариства з обмеженою відповідальністю Український Рітейл (покупець) товар на загальну суму 203603,67 грн. за наступними накладними, а саме:

- накладною № 8839261 від 10.07.2017 на суму 1053,79 грн.;

- накладною № 894365 від 24.07.2017 на суму 6924,53 грн.;

- накладною № 9016321 від 31.07.2017 на суму 2087,42 грн.;

- накладною № 9070201 від 07.08.2017 на суму 11296,58 грн.;

- накладною № 9070581 від 07.08.2017 на суму 4074,52 грн.;

- накладною № 9070591 від 07.08.2017 на суму 20000,30 грн.;

- накладною № 9070571 від 07.08.2017 на суму 10844,93 грн.;

- накладною № 9469241 від 25.09.2017 на суму 98464,13 грн.;

- накладною № 9502861 від 28.09.2017 на суму 48857,47 грн.

Позивач в позові вказує, що ціна, асортимент, строк поставки і оплати були попередньо погоджені між сторонами, Товариство з обмеженою відповідальністю Український Рітейл прийняло товар у повному обсязі без заперечень та не оплатило його, внаслідок чого станом на день звернення до суду заборгованість відповідача становить 203603,67 грн.

З посиланням на приписи статті 625 ЦК України, позивач вказує на прострочення грошового зобов`язання з боку відповідача, в зв`язку з чим намагається стягнути з нього три проценти річних за період з 29.09.2017 по 30.07.2019 в сумі 11212,11 грн. та інфляційні витрати за період з жовтня 2017 по червень 2019 в сумі 46014,28 грн.

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Нормою ч. 1 ст. 641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 644 ЦК України якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття. Якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу.

Відповідно до ч. 1 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. В такому разі договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч. 1 ст. 640 ЦК України).

Частиною 2 ст. 642 ЦК України визначено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Матеріали справи свідчать, що позивачем була здійснена пропозиція укласти договір поставки з відповідачем шляхом оформлення накладних на поставку товару із зазначенням в них його найменування, кількості, ціни.

Фактичні обставини справи свідчать, що відповідач запропоновану позивачем пропозицію щодо поставки товару на загальну суму 203603,67 грн. прийняв, про що свідчать підписані останнім з позивачем накладні № 8839261 від 10.07.2017, № 894365 від 24.07.2017, № 9016321 від 31.07.2017, № 9070201 від 07.08.2017, № 9070581 від 07.08.2017, № 9070591 від 07.08.2017, № 9070571 від 07.08.2017, № 9469241 від 25.09.2017, № 9502861 від 28.09.2017. Відтак, підписавши з позивачем вказані накладні відповідач підтвердив прийняття його пропозиції щодо укладення договору поставки товару, визначеного в оферті, що кореспондується із ч. 1 ст. 640 ЦК України та свідчить про укладення між сторонами вказаного договору у спрощений спосіб.

Судом дана належна правова кваліфікація правовідносинам сторін. За своєю правовою природою між сторонами було укладено договір поставки. Відповідно до вимог Господарського кодексу України договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціни. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 639, 712 ЦК України та ст. ст. 180, 181 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України також визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. У частині 1 статті 266 ГК України визначено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Предмет поставки за Договором відповідає вказаним вимогам. Товар поставлений відповідачу (про що свідчать наявні в матеріалах справи та підписані сторонами накладні (а.с. 46-54), відповідач товар отримав, а тому повинен здійснити за нього оплату.

Умовами абзацу першого п. 1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про порушення грошових зобов`язань № 14 від 17.12.2013 визначено, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Оскільки між сторонами у справі склалися правовідносини щодо поставки товару, які врегульовані главою 54 ЦК України «Купівля-продаж», відтак до вказаних правовідносин застосовуються приписи ч. 1 ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі продажу.

Приписами ч. 2 ст. 712 ЦК України встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З врахуванням приписів ч. 1 ст. 692 ЦК України, відповідач (покупець) зобов`язаний оплатити товар, отриманий від позивача за накладними, після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, тобто в день підписання накладних.

Матеріали справи свідчать, що позивач поставив відповідачу, а відповідач прийняв товар на загальну суму 203603,67 грн., що підтверджується підписаними між сторонами накладними, засвідчені копії яких містяться у справі.

Проте, відповідач обов`язок з оплати вартості поставленого товару на підставі вищевказаних накладних у строк, встановлений ч. 1 ст. 692 ЦК України, не виконав, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 203603,67 грн.

Фактичні обставини справи свідчать, що зобов`язання з оплати вартості поставленого товару з боку відповідача залишились невиконаними належним чином та у повному обсязі.

В силу загальної норми, передбаченої у статті 599 ЦК України, та спеціальної норми, визначеної у частині першій ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили згідно вимог ч. 2 статті 86 ГПК України. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем доведено суду факт порушення з боку відповідача своїх зобов`язань щодо не здійснення оплати за поставлений товар, а також доведено порушення відповідачем строку оплати товару, а наявність заборгованості в сумі 203603,67 грн. підтверджується наявними справі підписаними між сторонами накладними. Відповідач доказів сплати боргу суду не надав, заявлених до нього вимог не спростував.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Парк Інвест до Товариства з обмеженою відповідальністю Український Рітейл про стягнення заборгованості за поставлений товар в сумі 203603,67 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Фактичні обставини справи свідчать, що зобов`язання з оплати вартості поставленого товару з боку відповідача залишились невиконаними належним чином.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що позивач за прострочення виконання зобов`язань з оплати поставленого товару нарахував відповідачу три проценти річних за період з 29.09.2017 по 30.07.2019 в сумі 11212,11 грн. та інфляційні витрати за період з жовтня 2017 по червень 2019 в сумі 46014,28 грн.

Оскільки мало місце прострочення оплати відповідачем за поставлений товар, а наданий позивачем розрахунок трьох процентів річних за загальний період з 29.09.2017 по 30.07.2019 здійснений у відповідності до приписів статті 625 ЦК України, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних в сумі 11212,11 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних витрат в сумі 46014,28 грн. слід зазначити наступне.

Дослідивши розрахунок інфляційних витрат, виконаний позивачем, суд дійшов висновку про їх перерахунок, оскільки позивач застосував в розрахунку невірний індекс інфляції за червень 2019, а саме замість 99,5 застосований індекс інфляції 100,5.

При цьому, з розрахунку інфляційних витрат позивача вбачається, що останній нарахував інфляційні витрати на заборгованість в розмірі 203603,00 грн.

Відповідно до п. 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Відтак, з врахуванням положень вказаного пункту постанови Пленуму Вищого господарського суду України, суд з власної ініціативи здійснив перерахунок інфляційних витрат за допомогою програми Законодавство.

Інфляційні витрати розраховані судом наступним чином:

1) на загальну заборгованість за поставлений товар в сумі 203603,00 грн. (так само як розрахував позивач), строк оплати якої за останньою накладною настав 28.09.2017, прострочка виникла з 29.09.2017

- за період з жовтня 2017 по червень 2019 від суми боргу 203603,00 грн. інфляційні витрати складають 35310,96 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Парк Інвест до Товариства з обмеженою відповідальністю Український Рітейл про стягнення інфляційних витрат підлягають задоволенню частково в сумі 35310,96 грн.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 7, 8, 13, 74, 86, 123, 129, 233, 236, 238, ч. 4 ст. 240, 247-252 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Парк Інвест до Товариства з обмеженою відповідальністю Український Рітейл задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Український Рітейл, 49126, м. Дніпро, бульвар Слави, буд. 45, , на користь:

- Товариства з обмеженою відповідальністю Парк Інвест, 49130, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Березинська, буд. 80, , основний борг в сумі 203603 (двісті три тисячі шістсот три) грн. 67 коп., три відсотки річних в сумі 11212 (одинадцять тисяч двісті дванадцять) грн. 11 коп., інфляційні витрати в сумі 35310 (тридцять п`ять тисяч триста десять) грн. 96 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 3751 (три тисячі сімсот п`ятдесят одна) грн. 90 коп., видавши наказ.

3. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Парк Інвест до Товариства з обмеженою відповідальністю Український Рітейл про стягнення інфляційних витрат в сумі 10703,32 грн. відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України 17.10.2019 року.

Суддя О.Г. Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.