ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2019м. ДніпроСправа № 904/3369/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., розглянувши справу

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг

про стягнення плати за користування вагонами, збору та зберігання вантажу та додаткових зборів у сумі 8 415,54 грн.

Без виклику (повідомлення) учасників.

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення плати за користування вагонами, збору та зберігання вантажу та додаткових зборів у сумі 8 415,54 грн.

Ухвалою від 07.08.2019 позовну заяву залишено без руху та зобов`язано позивача протягом десяти днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме:

- надати докази оплату судового збору у розмірі 1 921,00 грн.

12.08.2019 позивач надав до суду заяву про усунення недоліків.

Після усунення недоліків, ухвалою суду від 14.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

03.09.2019 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що тріщина центральної балки, яка стала причиною повернення спірного вагону на шляху прямування до станції Хрубешов та затримання їх на станції Ізов, сталася не з вини відповідача, а з вини позивача, оскільки технічні несправності спірних вагонів виникли на шляху прямування вантажу, тому і не справності були виявлені через дві доби після прийняття вагонів до перевезення від Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат". Також позивач зазначає, що жодних актів загальної форми ГУ-23 щодо комерційної або технічної несправностей залізницею складено не було, що свідчить про відсутність зауважень до комерційного і технічного стану вагонів, тобто, залізниця після проставлення відповідної відмітки у залізничній накладній №45540119 підтвердила, що вагони за вказаною накладною придатні до перевезення і в комерційному, і в технічному стані. Крім того відповідач вказує, на те що акти загальної форми Форма ГУ-23 №№ 10,35 складені з порушеннями, а саме в графі найменування вантажу невірно зазначено код вантажу, замість вірно вказаного коду вантажу "руди та концентрати залізні, крім обпалювального піріту, агломеровані найменування вантажу ЕТСНГ - 141092", в акті загальної форми ГУ-23 №10 зазначено невірний код вантажу "руди та концентрати залізні, крім обпалювального піріту, агломеровані найменування вантажу ЕТСНГ - 14109", в акті загальної форми ГУ-23 №35 зазначено невірний код вантажу "руди та концентрати залізні, крім обпалювального піріту, агломеровані найменування вантажу ЕТСНГ-14113", враховуючи зазначене, відповідачем і було підписано накопичувальну картку №01039005 від 01.03.2019 щодо нарахування збору за зберігання вантажу, збору за маневрову роботу та плати за користування вагонами із застереженнями "З нарахованою сумою 3 592,70 грн. додаткових зборів не згодні. Вагони прийняті до перевезення за залізничною накладною №45540119 без комерційних та технічних зауважень (п. 2.3.2 ЄТП).".

16.09.2019 позивач подав відповідь на відзив, в якій він вважає викладені у відзиві на позовну заяву доводи безпідставними та такими, що не відповідають дійсності обґрунтовуючи це тим що при складанні актів загальної форми №№ 10,35 працівниками залізниці допущено технічну описку при зазначені коду вантажу, що жодним чином не впливає на нарахування спірної суми внаслідок затримки, що виникла через виявлену технічну (а не комерційну) несправність спірного вагону. Також у відповіді на відзив позивач вказує на відсутність вини залізниці в затримці спірного вагону та вказує на прямий обов`язок відповідача сплатити спірну плату за користування вагонами, збір за зберігання вантажу та додаткові збори з огляду на наступне:

- перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов`язані з перевезенням вантажу, не передбачені застосованими тарифами і викликані причинами не залежними від перевізника. Дані витрати встановлюються на дату їх виникнення окремо для кожної відправки і підтверджуються відповідними документами (§1 ст. 32 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення);

- відшкодування додаткових витрат здійснюється в порядку, передбаченому статтею 31 "Сплата провізних платежів і неустойок" (§1 ст. 32 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення);

- виходячи з положень §6 ст. 50 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, перевізнику відповідно до умов статті 31 та статті 32 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення повинні бути відшкодовані всі пов`язані з несправністю вагону додаткові провізні платежі та інші витрати, встановлені на дату їх виникнення окремо для кожної відправки;

- відповідно до п.2.1.7. Договору №02076/ПрЗ-2018 замовник зобов`язаний відшкодувати перевізнику витрати, пов`язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів, що виникли на станціях залізниць України, через неправильне оформлення відправниками перевізних документів; недодання до накладної документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил чи невірне їх оформлення; перевірку вантажів перевізником (маси вантажу) митними та іншими державними органами контролю; недостатність грошових коштів та закриття коду платника; інші причини, що не залежать від перевізника, а також нести відповідальність за затримки вантажів на підходах до станції призначення та здійснювати оплату платежів, пов`язаних з цими затримками.;

- згідно класифікатору основних несправностей вантажних вагонів, що є Додатком 2 до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, виявлена "тріщина центральної балки" відноситься до експлуатаційних несправностей, викликаних природнім зносом деталей та вузлів вагону в процесі його експлуатації або тих, що сталися з причин, не пов`язаних з низькою якістю виготовлення чи планового ремонту вагону.

26.09.2019 відповідач надав до суду заперечення на відповідь на відзив. в якому зазначив, що тріщина центральної балки, що стала причиною повернення спірного вагону на шляху прямування до станції Хрубешов та затримання їх на станції Ізов, сталося не з вини відповідача, з вини позивача (перевізника), оскільки технічні несправності спірних вагонів виникли на шляху прямування вантажу, тому і не справності були виявлені через 2 доби після прийняття вагонів до перевезення від ПРАТ "ПІВНГЗК".

Також відповідач зазначає, що позивач не звертався до відповідача, як до винної особи, ані з претензією, ані з позовом щодо відшкодування збитків у зв`язку із пошкодженням вагонів. Крім того, актів про пошкодження вагонів форми ВУ-25 (М) позивач не надав у якості доказів у даній справі.

Відповідач звертає увагу на те, що у акті загальної форми №10 зазначено про технічну несправність вагону, проте, що вказана несправність сталась з вини ПРАТ "ПІВНГЗК" - в акті не вказано.

Крім того, відповідач вказує на те, що позивач підтверджує то погоджується, що Акти загальної форми ГУ-23 №№10, 35 складені з порушеннями, а саме в графі найменування вантажу не вірно зазначено код вантажу, замість вірно вказаного коду вантажу "Руди та концентрати залізні, крім обпалювального піріту, агломеровані найменівання вантажу ЕТСНГ -141092", в акті загальної форми ГУ-23 №10 зазанчено невірний код вантажу "Руди та концентрати залізні, крім обпалювального піріту, агломеровані найменування вантажу ЕТСНГ - 14109", в акті загальної форми ГУ-23 №35 зазначено невірний код вантажу "руди та концентрати залізні, крім обпалювального піріту, агломеровані найменування вантажу ЕТСНГ - 14113". При цьому, вірних актів позивач до суду не надав.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без виклику учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

16.02.2018 між Державним підприємством "Придніпровська залізниця", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (перевізник - позивач) та Приватним акціонерним товариством "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (вантажовідправник, вантажоодержувач, платник - відповідач) укладено договір про надання послуг №02076/ПрЗ-2018.

Предметом даного договору є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги. У розумінні цього договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за користування вагоном перевізника не є орендною платою (п.1.1. договору).

Договір вступає в силу з моменту одностороннього підписання замовником договору в електронному вигляді з накладними ЦЕП в АС "Месплан" або АС "Клієнт УЗ" або вчинення замовником будь-якої дії на виконання цього договору і діє з 19.02.2018 до 31.12.2018 (п. 12.1 договору).

29.01.2019 Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на підставі міжнародної залізничної накладної № 45540119 (а.с. 28) зі станції Терни Придніпровської залізниці здійснив відправку вантажу "руди, залізний концентрат" у вагоні № 55850051 з вантажем "руда залізна агломераційна" власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс".

На шляху прямування по станції Хрубешов ПКП 31,01,19р. вагон було затримано через технічну несправність та повернуто на станцію Ізов, про що складено акт загальної форми ф. ГУ-23 №10 від 01-02.19р.

Внаслідок виявлення технічної несправності «Тріщина центральної балки» працівниками вагонного господарства було складено повідомлення ф.ВУ-23м №8357. Спірний вагон було відправлено у вагонне депо станції Ковель для усунення несправності.

Після усунення технічної несправності 03.02.19р. працівниками вагонного господарства було складено повідомлення ф.ВУ-Збм №1391, затримку вагону закінчено, вагон відправлено на станцію призначення для видачі одержувачу. Факт закінчення затримки спірного вагону засвідчено актом загальної форми ф. ГУ-23 № 35 від 04.02.2019р.

На підставі акту ф.ГУ-23 №35 від 04.02.19р. станцією Ізов нараховано плату за користування вагоном, збір за зберігання вантажу та додаткові збори, пов`язані із затримкою, а також провізну плату за перевезення від державного кордону до станції Ізов та від ст.Ізов до державного кордону.

За весь час затримки спірного вагону з вини вантажовласника позивачем було нараховано відповідачу:

- плату за користування вагонами за 52 години (з 01.02.2019 07 год. 30 в. по 03.02.2019 11 год. 30хв.) у розмірі 505,32 грн.,

- збір за зберігання вантажу у розмірі 1 778,76 грн.,

- збір за маневрову роботу локомотива у розмірі 1 858,80 грн.,

- збір за телеграфне повідомлення у розмірі 168,36 грн.,

- збори за інші додаткові операції (при перевезенні експортних та імпортних вантажів із/в України через станції Львівської залізниці - послуги, пов`язані з прибуттям і здачею за кордон експортних вантажів за 1 вагон: 927,80 грн.; збір на покриття витрат, пов`язаних з митним доглядом експортних та імпортних вантажів, що перевозяться через сухопутні прикордонні переходи: 184,80грн.; за послуги, пов`язані з прийманням і відправленням імпортних вантажів: 877,70грн.

- плату за перевезення вантажу від Держкордону до ст.. Ізов та від ст.. Ізов до Держкордону: 2 114,00 грн.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач зазначає, що оскільки вантаж в вагон був завантажений відповідачем, який виступає в якості відправника, саме він мав за обов`язок визначити придатність рухомого складу для перевезення вантажу. Таким чином, затримка спірного вагону на станції Ізов Львівської залізниці, а також всі витрати що були понесені залізницею у зв`язку з усуненням технічної несправності, сталися з вини Відповідача і повинні бути ним відшкодовані. Наведені вище обставини стали причиною виникнення цього спору.

Приймаючи рішення, господарський суд виходив з наступного.

Перевезення вантажів залізничним транспортом регулюється Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457, Правилами перевезення вантажів, що на підставі цього Статуту затверджені наказом Міністерства транспорту України.

Пунктом 4 Статуту встановлено, що перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення, зокрема - Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951р. (далі-УМЗВС), до якої Україна долучилась 05.06.1992 року.

Відповідно до ст. 3 Господарського процесуального кодексу України у разі, якщо в міжнародних договорах України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Ця Угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні та в прямому міжнародному залізнично-паромному сполученні (§ 1 ст. 3 УМЗВС).

За відсутності відповідних положень в цій Угоді застосовується національне законодавство тієї Сторони, в якій уповноважена особа реалізує свої права ( ст. 5 УМЗВС).

Порядок застосування умов цієї Угоди, а також спеціальні умови перевезень окремих видів вантажів встановлюються Правилами перевезень вантажів (додаток 1 до цієї Угоди) (§1 ст. 8 УМЗВС).

Відповідно до договору перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти ввірений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, узгодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу (§ 1 ст. 14 УМЗВС).

Укладення договору перевезення підтверджується накладною (§ 3 ст. 14 УМЗВС).

Вагон для перевезення вантажу надає перевізник або відправник. Для перевезення надаються вагони, допущені до обігу в міжнародному сполученні (§ 6 ст. 14 УМЗВС).

У накладній повинні міститися такі відомості: найменування відправника і його поштову адресу; найменування одержувача і його поштову адресу; найменування договірного перевізника; найменування залізниці і станції відправлення; найменування залізниці і станції призначення; найменування прикордонних станцій переходів; найменування вантажу і його вод; номер відправки; рід упаковки; кількість місць вантажу; маса вантажу; номер вагона (контейнера), ким надано вагон для перевезення вантажу (відправником або перевізником); перелік супровідних документів, прикладених відправником до накладної; про оплату провізних платежів; кількість і знаки пломб; спосіб визначення маси вантажу; дата укладення договору перевезення (§ 1 ст. 15 УМЗВС).

У накладній крім відомостей, зазначених у § 1 цієї статті, у разі необхідності повинні міститися такі відомості: найменування наступних перевізників; заяви відправника, що стосуються вантажу; припортові залізничні станції і порти передачі на водний транспорт; інші відомості, передбачені Правилами перевезень вантажів (§ 2 ст. 15 УМЗВС).

Навантаження вантажу повинно проводитися в технічно справні, придатні для перевезення даного вантажу і очищені вагони (§ 1 ст. 19 УМЗВС).

Особа, яка провадить навантаження, несе відповідальність за визначення придатності вагонів для перевезення конкретного вантажу, дотримання технічних вимог щодо розміщення та кріплення вантажів у вагонах, ИТЕ і АТС, а також за всі наслідки незадовільного навантаження (§ 3 ст. 19 УМЗВС).

Визначення маси вантажу здійснюється у відповідності з Правилами перевезення вантажів (§ 5 ст. 19 УМЗВС).

Перевізник має право перевірити, чи дотримані відправником умови перевезення і чи відповідає відправка відомостям, зазначеним відправником в накладній. Перевірка проводиться в порядку, встановленому національним законодавством (§ 1 ст. 23 УМЗВС).

Якщо відправником не дотримано умови перевезення або відправка не відповідає відомостям, зазначеним відправником в накладній, то в порядку, передбаченому статтею 31 "Сплата провізних платежів і неустойок" і статтею 32 "Додаткові витрати, пов`язані з перевезенням вантажу" цієї Угоди, перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, викликані перевіркою і підтверджені документально (§ 2 ст. 23 УМЗВС).

Перевізник складає комерційний акт, якщо при перевірці вантажу під час його перевезення або видачі констатує: невідповідність найменування, маси або кількості місць вантажу відомостям, зазначеним у накладній; невідповідність маркування на місцях вантажу відомостям, зазначеним у накладній про знаках (марках) місць вантажу, станцію і залізницю призначення, одержувача, кількості місць вантажу; пошкодження (псування) вантажу; відсутність накладної або окремих її листів з даного вантажу або вантажу по даній накладній (втрата) (§ 1 ст. 29 УМЗВС).

Провізні платежі обчислюються за тарифами, що застосовуються перевізниками, що здійснюють перевезення (§ 1 ст. 30 УМЗВС).

Якщо угодою між учасниками перевезення не передбачено інше, сплата провізних платежів є обов`язком: 1) відправника - перевізникам, що беруть участь у перевезенні вантажу, за винятком перевізника, що видає вантаж за здійснюване ними перевезення; 2)одержувача - перевізнику, який видає вантаж за здійснюване ним перевезення.

Відносно неустойок діє такий же порядок (§ 1 ст. 31 УМЗВС).

Провізні платежі і неустойки сплачуються перевізнику в порядку, передбаченому національним законодавством держави, в якому проводиться оплата (§ 5 ст. 31 УМЗВС).

Перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов`язані з перевезенням вантажу, не передбачені застосовуваними тарифами і викликані причинами, не залежними від перевізника. Дані витрати встановлюються на дату їх виникнення окремо для кожної відправки і підтверджуються відповідними документами (§ 1 ст. 32 УМЗВС).

Відшкодування додаткових витрат здійснюється в порядку, передбаченому статтею 31 "Сплата провізних платежів і неустойок" (§ 2 ст. 32 УМЗВС).

Відповідно до ст. 31 Статуту залізниця зобов`язана подавати під навантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу вагони. Придатність рухомого складу для перевезення вантажів в комерційному відношенні визначається: вагонів - відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею,

якщо завантаження здійснюється засобами залізниці; контейнерів, цистерн та бункерних напіввагонів - відправником.

Відповідно до статті 31 Статуту, залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Придатність рухомого складу для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається: вагонів - відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці; контейнерів, цистерн та бункерних напіввагонів - відправником.

Необхідно врахувати, що статтею 32 Статуту передбачено обов`язок відправника підготувати вантаж, з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з урахуванням Технічних умов.

Таким чином, оскільки вантаж у вагон був завантажений саме Відповідачем, як відправником, саме він був зобов`язаний визначити придатність рухомого складу для перевезення вантажу у комерційному відношенні.

У випадках, коли під завантаження подано несправний за своїм технічним станом вагон або контейнер, відправник повинен відмовитись від їх використання. Якщо він цього не зробив, то відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що сталися внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на відправника.

Отже, затримка вагону, а також всі витрати що були понесені залізницею у зв`язку із вжиттям заходів до збереження вантажу, сталися з вини Відповідача і повинні бути ним відшкодовані.

Згідно наданого Позивачем розрахунку Відповідачу було нараховано:

- плату за користування вагонами за 52 години (з 01.02.2019 07 год. 30 в. по 03.02.2019 11 год. 30хв.) у розмірі 505,32 грн.,

- збір за зберігання вантажу у розмірі 1 778,76 грн.,

- збір за маневрову роботу локомотива у розмірі 1 858,80 грн.,

- збір за телеграфне повідомлення у розмірі 168,36 грн.,

- збори за інші додаткові операції (при перевезенні експортних та імпортних вантажів із/в України через станції Львівської залізниці - послуги, пов`язані з прибуттям і здачею за кордон експортних вантажів за 1 вагон: 927,80 грн.; збір на покриття витрат, пов`язаних з митним доглядом експортних та імпортних вантажів, що перевозяться через сухопутні прикордонні переходи: 184,80грн.; за послуги, пов`язані з прийманням і відправленням імпортних вантажів: 877,70грн.

- плату за перевезення вантажу від Держкордону до ст.. Ізов та від ст.. Ізов до Держкордону: 2 114,00 грн.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов та заперечення на відповідь на відзив, спростовуються викладеним вище.

З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та правомірними, що є підставою для їх задоволення у повному обсязі.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частина 1 ст. 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст. ст. 76-79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на Відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 129, 73, 74, 76-79, 86, 98, 232-242 Господарського процесуального кодексу України, суд: -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення плати за користування вагонами, збору та зберігання вантажу та додаткових зборів у сумі 8 415,54 грн. - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (50079, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, Тернівський район, ) на користь Публічного акціонерного товариства „Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства „Українська залізниця" (49602, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 108, ) плату за користування вагонами, збір та зберігання вантажу та додаткові збори у сумі 8 415,54 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн., про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 15.10.2019

Суддя Н.Г. Назаренко