Р І Ш Е Н Н Я

10 жовтня 2019 року Справа № 913/388/19

Провадження №1/913/388/19

За позовом Комунального підприємства Лисичанськтепломережа, м. Лисичанськ Луганської області

до відповідача Лисичанського комунального спеціалізованого підприємства по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків Лисичанськводоканал, м. Лисичанськ Луганської області

про стягнення 414138 грн. 155 коп.

Суддя Зюбанова Н.М.

Секретар судового засідання Рвачов О.О.

В присутності представників:

від позивача заст. директора з правової та кадрової роботи ОСОБА_1 (наказ № 10-к від 23.02.2018);

від відповідача адвокат Ткаченко Є.А. (свідоцтво № 5515 від 13.06.2019);

Суть спору: про стягнення 398109 грн. 94 коп. боргу, 5641 грн. 65 коп. 3% річних та 10386 грн. 56 коп. інфляційних нарахувань за договором про постачання теплової енергії від 30.04.2014 № 138.

Дослідивши матеріали справи, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, вислухавши представників сторін, суд дійшов наступних висновків щодо причин виникнення спору між сторонами.

Так, 30.04.2014 між Комунальним підприємством Лисичанськтепломережа (виробник - позивач) та Лисичанським комунальним спеціалізованим підприємством по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків Лисичанськводоканал (споживач - відповідач) був укладений договір № 138 про постачання теплової енергії, за умовами якого постачальник (позивач) зобов`язався постачати споживачеві теплову енергію в опалювальний період, для опалення приміщень згідно додатку до договору, а споживач зобов`язався своєчасно проводити оплату за використану енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором (п. 1 договору).

Відповідно до п. 7.1 договору плата за енергію справляється по рахункам-фактури постачальника щомісячно в строк до 25-го числа поточного місяця за попередній місяць.

Розрахунки за спожиту енергію проводяться у грошовій формі згідно тарифів встановлених п. 7.1 договору. Розрахунковим періодом є попередній місяць (п. 7.2 договору).

У відповідності до п. 7.3 договору до рахунку додається акт здачі-приймання виконаних робіт (послуг). За умови неповернення споживачем підписаних актів здачі-приймання виконаних робіт (послуг) чи ненадання обґрунтованих заперечень щодо обсягу послуг, наданих споживачу у звітному місяці в 10-денний строк, вважаються послуги у такому місяці надані споживачу в повному обсязі і прийняті споживачем без зауважень.

Щодо строку дії договору, то за умовами п. 10.1 договору цей договір укладається на термін з 01.01.2014 по 31.12.2014, набуває чинності з дня його підписання та вважається щорічно подовженим, якщо за місяць до закінчення терміну не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього договору або його перегляд.

Припинення дії договору не звільняє споживача від обов`язку повної оплати за використану енергію (п. 10.2 договору).

Як свідчать матеріали справи, за листопад та грудень 2018 року сторонами складені та підписані акти приймання-передачі теплової енергії від 30.11.2018 на суму 71635 грн. 12 коп. та від 31.12.2018 на суму 161593 грн. 98 коп.

Щодо актів від 31.01.2019 на суму 142899 грн. 63 коп. та від 28.02.2019 на суму 46981 грн. 21 коп., то вони не підписані відповідачем.

Оскільки відповідач оплату за постачання теплової енергії на порушення п. 7.1 договору здійснив не в повному обсязі, утворилась заборгованість у сумі 398109 грн. 94 коп. та позивач звернувся до суду.

У зв`язку з порушенням вказаного строку оплати за споживачем виникло прострочення грошових зобов`язань та нараховані додаткові вимоги на підставі ст. 625 ЦК України у вигляді 3% в сумі 5641 грн. 65 коп. та інфляційних нарахувань 10386 грн. 56 коп.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 03.09.2019 проти позову заперечує в частині 164880 грн. 84 коп. боргу, оскільки акти приймання-передачі від 31.01.2019 та 28.02.2019 не підписані через незгоду з застосованими тарифами, які підвищені без погодження споживачем.

Позивач у відповіді на відзив від 23.09.2019 № 2614 доводи відповідача відхиляє та посилається на те, що п. 7.5 укладеного договору передбачено повідомлення споживача про зміну тарифів на офіційному сайті підприємства, а додатковою угодою від 16.09.2019 врегульовані умови застосування тарифів на теплову енергію з 01.01.2019, встановлені рішенням виконавчого комітету Лисичанської міської ради № 764 від 14.12.2018.

Від позивача надійшов уточнений розрахунок 3% річних та інфляційних нарахувань, який судом прийнятий та долучений до матеріалів справи.

Встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позову та його неповне задоволення з огляду на наступне.

Так, правове регулювання правовідносин, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання здійснюється Законом України "Про теплопостачання".

У відповідності до ст. 1 вказаного Закону теплова енергія товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, і такою дією є фактичне постачання теплової енергії та її отримання відповідачем.

Згідно ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до ч. 6 та ч. 7 ст. 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

При розгляді справи, судом встановлено, що за період з листопада 2018 року по лютий 2019 року позивач поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 423109 грн. 94 коп., що підтверджено актами приймання-передачі теплової енергії від 30.11.2018 на суму 71635 грн. 12 коп., від 31.12.2018 на суму 161593 грн. 98 коп., які підписані сторонами, та виставленими рахунками № 1963 від 30.11.2018, № 2249 від 31.12.2018, № 29 від 31.01.2019, № 368 від 28.02.2019 (арк. справи 17-24).

Щодо фактів постачання теплової енергії у січні та лютому 2019 року, то відповідач їх не заперечує, оскільки при непідписанні актів від 31.01.2019 на суму 142899 грн. 63 коп. та від 28.02.2019 на суму 46981 грн. 21 коп. він посилається на неузгодження тарифу, який підвищився, а не неналежну поставку.

Проте, суд не може погодитись з такими запереченнями, оскільки п. 7.5 укладеного договору передбачається вступ нових тарифів в дію при прийнятті відповідного рішення уповноваженим органом та наступне повідомлення про це споживача.

Так, рішенням виконавчого комітету Лисичанської міської ради № 764 від 14.12.2018 в редакції рішення від 15.01.2019 № 30 затверджений тариф на виробництво теплової енергії у розмірі 1331 грн 45 коп., про що повідомлено споживачам на офіційному веб-сайті КП Лисичанськтепломережа.

Крім цього, між позивачем та відповідачем 16.09.2019 укладено додаткову угоду до договору № 138 від 30.04.2014 про постачання теплової енергії, за умовами якої внесені зміни до тарифів на надані послуги та їх застосування з 01.01.2019, що передбачено ст. 631 ЦК України, згідно якої сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладання..

Оплату послуг за поставлену теплову енергію відповідач здійснив не в повному обсязі, у той час, як відповідно до п. 7.1 договору вони мають сплачуватись щомісячно в строк до 25-го числа поточного місяця за попередній місяць.

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов, що передбачені договором, вимогами Цивільного кодексу України, тощо.

Таким чином наданими позивачем доказами підтверджується та господарський суд встановлює факт прострочення сплати відповідачем та наявності з його боку заборгованості перед позивачем за спожиту теплову енергію у сумі 398109 грн. 94 коп. за період з листопада 2018 року по лютий 2019 року.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У ході перевірки розрахунку 3% річних у цій справі суд з`ясував, що позивач помилився при визначенні суми боргу з урахуванням часткової оплати (46635,12 замість 56635,12), тому суд зробив в цій частині належний розрахунок:

- 56635,12 (борг за листопад 2018 року з урахуванням часткової оплати) * 11 днів (07.02.2019 17.02.2019) * 3% : 365 = 51,20.

В решті розрахунок 3% річних (за період з грудня 2018 року по липень 2019 року) є вірним та усього ці вимоги складають 5310 грн. 15 коп., які підлягають до стягнення.

Інфляційні нарахування, заявлені позивачем до стягнення у сумі 10386 грн. 56 коп., задовольняються судом частково на суму 9508 грн. 05 коп.

З наданого до позову уточненого розрахунку вбачається, що в період січень 2019 позивач помилився при визначенні суми боргу, оскільки часткова оплата була 06.02.2019. Також позивач невірно застосував індекс інфляції у періоді з березня 2019 року по червень 2019 року (рахунок за листопад 2018 року), вказавши 101,19%, тоді як сукупний індекс за цей період складає 102,11%.

Судом зроблено уточнений розрахунок інфляційних нарахувань за періоди:

- січень 2019 на суму боргу 71635,12 грн. (71635,12 грн. * 101,0% - 71635,12 = 716,35 грн.),

- з березня 2019 року по червень 2019 року (46635,12 грн. * 102,11% - 46635,12 = 984,00 грн.).

В решті розрахунок інфляційних нарахувань є вірним та усього ці вимоги складають 9508 грн. 05 коп., які підлягають до стягнення.

З урахуванням викладеного вище, суд задовольняє позов частково та до стягнення підлягають 398109 грн. 94 коп. боргу, 5310 грн. 15 коп. 3% річних та 9508 грн. 05 коп. інфляційних нарахувань.

Усне клопотання представника відповідача про зменшення додаткових сум судом відхилене, оскільки правова природа 3% річних та інфляційних втрат не штрафна.

Витрати по судовому збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог у відповідності до ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232-233, 236-241 ГПК України, суд

в и р і ш и в :

1. Позов Комунального підприємства Лисичанськтепломережа до Лисичанського комунального спеціалізованого підприємства по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків Лисичанськводоканал про стягнення 414138 грн. 15 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Лисичанського комунального спеціалізованого підприємства по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків Лисичанськводоканал, АДРЕСА_1 , ідент. код 03339851 на користь Комунального підприємства Лисичанськтепломережа, м. Лисичанськ Луганської області, вул. Тепла, буд. 17, ідент. код 13401321 398109 грн. 94 коп. боргу, 5310 грн. 15 коп. 3% річних, 9508 грн. 05 коп. інфляційних нарахувань та 6193 грн. 92 коп. судового збору, видати на виконання наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволені решти позовних вимог відмовити.

У відповідності до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно зі ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення виготовлене 10.10.2019.

Суддя Н.М.Зюбанова