ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2019 року м.Дніпро Справа № 908/1022/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач),

суддів Верхогляд Т.А., Чередка А.Є.,

секретар судового засідання Саланжій Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на рішення Господарського суду Запорізької області від 08.07.2019 (суддя Азізбекян Т.А.; повне рішення складено 08.08.2019) у справі № 908/1022/19

за позовом Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Мелітопольського міського району електричних мереж, м. Мелітополь, Запорізької області

до Управління освіти Мелітопольської міської ради Запорізької області, м. Мелітополь, Запорізької області

про стягнення 15681,76 грн нарахованої оперативно-господарської санкції, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» в особі Мелітопольського міського району електричних мереж звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Управління освіти Мелітопольської міської ради Запорізької області про стягнення нарахованої оперативно-господарської санкції у сумі 15684,76 грн.

Позов мотивований перевищенням відповідачем обсягу договірних величин споживання електричної енергії, внаслідок чого до нього застосована оперативно-господарська санкція у розмірі двократної вартості різниці фактично спожитої та договірної величини електричної енергії.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 08.07.2019 у справі № 908/1022/19 у задоволенні позову відмовлено.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що до споживача електричної енергії (відповідача у даній справі) відповідно до положень частини 6 статті 26 Закону України «Про електроенергетику» не можуть бути застосовані санкції за споживання електричної енергії понад договірну величину, оскільки відповідач, який є навчальним закладом, виключений з переліку споживачів електричної енергії до яких ці санкції можуть застосовуватися.

Місцевий господарський суд зазначив, оскільки в Законі України «Про електроенергетику», який втратив чинність, не передбачено право стягнення санкцій за споживання електричної енергії понад договірну величину зі споживачів, які мають статус загальноосвітніх, дошкільних та позашкільних закладів, а Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії і типовим договором вказаний вид відповідальності не передбачений, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» в особі Мелітопольського міського району електричних мереж звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 08.07.2019 у справі № 908/1022/19 та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий господарський суд при розгляді даної справи безпідставно застосував положення статті 26 Закону України «Про електроенергетику», оскільки цей Закон на момент виникнення спірних правовідносин втратив чинність.

Скаржник зазначає, що положення статті 26 Закону України «Про електроенергетику» втратили чинність 11.06.2017 внаслідок набрання чинності Законом України «Про ринок електричної енергії», прийнятого 13.04.2017 й опублікованого в офіційному виданні «Голос України» 11.06.2017. Також 11.06.2018 втратили чинність Правила користування електричною енергією, затверджені постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996. Водночас Правила роздрібного ринку електричної енергії, затверджені постановою НКРЕ № 312 від 14.03.2018, вступили в дію 19.04.2018.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 01.01.2019 видала позивачу ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії і анулювала ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом.

З огляду на вищевикладене, скаржник вважає, що оскільки у так званий «перехідний» період з 18.06.2018 по 01.01.2019, коли Правила користування електричною енергією втратили чинність, а Правила роздрібного ринку електричної енергії не почали діяти, нормативно-правовими актами не були встановлені норми укладення договорів про постачання електричної енергії, порядок їх укладення і виконання регулюється положеннями Цивільного і Господарського кодексів України, відповідно до яких сторони є вільними в укладенні договору. Таким чином, сторони виявили згоду на укладення договору про постачання електроенергії і відповідач взяв на себе обов`язок зі сплати оперативно-господарської санкції за перевищення договірних величин споживання електричної енергії.

3. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її доводів, просить залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідач зазначає, що відповідно до умов пункту 15.2 договору № 97 від 12.02.2018, позивач погодився з тим що договір укладено на підставі Закону України «Про електроенергетику», статтею 26 якого відповідач виключений з переліку споживачів електроенергії до яких можуть застосовуватися санкції за перевищення обсягів споживання.

У зв`язку відсутністю у діючому на момент виникнення спірних правовідносин Законі України «Про ринок електричної енергії» і Правилах роздрібного ринку електричної енергії відповідальності за перевищення договірних обсягів споживання електричної енергії, відповідач положення договору № 97 від 12.02.2018 про відповідальність за такий вид порушення вважає таким, що суперечить нормам діючого законодавства, а тому не може бути підставою для задоволення позову.

Крім того, при підписанні додаткової угоди від 03.09.2018 № 4 позивач не зазначив про перевищення обсягів споживання у серпні 2018 року споживачем, що на думку відповідача свідчить про погодження позивачем обсягів спожитої за вказаний період електроенергії. Оскільки позивач не заявив заперечень проти перевищення обсягів спожитої відповідачем у серпні 2018 року електроенергії і не виявив намірів пред`явлення у зв`язку з цим грошових вимоги до відповідача, на думку останнього позивач погодився з коригуванням договірної величини споживання електроенергії у серпні 2018.

Також відповідач звертає увагу, що 17.12.2014 рішенням Господарського суду Запорізької області у справі № 908/4787/14 позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог з аналогічного спору.

4. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.09.2019 колегією суддів у складі головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач), суддів Верхогляд Т.А., Чередка А.Є. відкрито провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на рішення Господарського суду Запорізької області від 08.07.2019 у справі № 908/1022/19.

У судовому засіданні 30.09.2019 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

5. Встановлені судом першої та апеляційної інстанції обставини справи.

Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» (постачальник електричної енергії) в особі Мелітопольського міського району електричних мереж 12.02.2018 уклало з Управлінням освіти Мелітопольської міської ради Запорізької області (споживач) договір про постачання електричної енергії, яка закуповується за державні кошти № 97 (далі Договір; а.с. 12-18)

Відповідно до Договору постачальник продає енергію електричну код ДК 09310000-5 споживачу для забезпечення потреб його електроустановок з приєднаною потужністю, зазначеною в додатку № 1 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу», а споживач оплачує постачальнику електричної енергії вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Розділом 5 Договору зафіксовано, що строк (термін) поставки товарів: протягом 2018 року.

Пунктом 6.3 Договору погоджено, що споживач зобов`язується дотримуватися режиму споживання електричної енергії згідно з умовами розділу 9 цього договору.

Пунктом 8.3.2 Договору передбачено, що за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно з вимогами розділу 9 цього договору, споживач сплачує постачальнику електричної енергії оперативно-господарську санкцію у розмірі двократної вартості різниці фактично спожитої та договірної величини.

Розділом 9 Договору передбачено, що для визначення договірних величин споживання електричної енергії та потужності на наступний рік споживач не пізніше 1 листопада поточного року надає постачальнику електричної енергії відомості про розмір очікуваного споживання електричної енергії за формою додатка № 1 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу».

Розділом 14 Договору визначено що договір набирає чинності з дня його підписання та скріплення печатками сторін і укладається на строк до 31.12.2018, а в частині виконання зобов`язань (надання акту про спожиту електроенергію, виставлення рахунків, здійснення розрахунків тощо) до повного виконання зобов`язань. Термін дії договору, а також його певні умови можуть бути переглянуті за узгодженням сторін, на підставах та у відповідності до законодавства в сфері електроенергетики і державних закупівель.

Пунктом 15.2 договору зафіксовано, що договір укладений на виконання вимог Закону України «Про публічні закупівлі», статті 275 Господарського кодексу України, Закону України «Про електроенергетику» вимог Правил користування електричної енергії, затверджених постановою НКРЕ України від 31.07.1996 № 28, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 02.08.1996 № 417/1442, зі змінами та доповненнями.

У зв`язку з безперервним технічним процесом постачання електричної енергії, сторони дійшли згоди вважати цей договір новою редакцією договору № 97 від 27.01.2017 і у зв`язку з цим додатки до договору № 97 від 27.01.2017 вважати додатками до даного договору.

Сторони узгодили, що підписанням цього договору вони визнають зміст додатків 2, 3, 4, 5.1, 7, 8, 9 до договору № 97 від 27.01.2017, як додатків до договору (окрім додатку № 1, який укладається у новій редакції та є невід`ємною частиною цього договору). Також, сторони узгодили, що номер № 97 та дата 27.01.2017 у додатках до договору № 97 від 27.01.2017 з моменту підписання цього договору слід читати, як номер 97 та дату 12.01.2018 по всьому тексту додатків перелічених у цьому пункті договору.

Договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками постачальника та споживача.

Додатком № 1 до договору в редакції додаткової угоди № 3 від 30.04.2018 заявлений до споживання об`єм електричної енергії у серпні 2018 становить 109019 кВт?год.

Відповідно до акту про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію Управлінням освіти Мелітопольської міської ради Запорізької області за серпень 2018 слідує, що витрати електричної енергії за вказаний період становлять 116449 кВт?год.

За підрахунками постачальника електричної енергії різниця між фактично спожитою та договірною величиною споживання активної електричної енергії за договором за серпень 2018 склала 7430 кВт?год.

Постачальник електричної енергії виставив споживачу рахунок № 97/8п від 05.09.2018 на суму 15681,76 грн, в якості плати за перевищення договірної величини електроспоживання без ПДВ (а.с. 37).

Постачальник електричної енергії на адресу споживача направив претензію № 54-33/73 від 16.01.2019 щодо оплати перевищення договірної величини споживання електричної енергії за серпень 2018 на загальну суму 15681,76грн.

У зв`язку з відмовою відповідача від сплати зазначеної у претензії суми коштів, нарахованої внаслідок застосування до останнього оперативно-господарської санкції, позивач пред`явив позов.

6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Предметом позову у даній справі є стягнення суми оперативно-господарської санкції, нарахованої позивачем з підстав перевищення відповідачем договірної величини електроспоживання.

Статтею 174 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є укладення господарського договору та інших угод.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується (частина 1 статті 275 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 6 статті 26 Закону України «Про електроенергетику» споживачі (крім населення та навчальних закладів) у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.

У зв`язку з цим, апеляційний господарський суд вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду, що на підставі частини 6 статті 26 Закону України «Про електроенергетику». до відповідача не можуть бути застосовані санкції за споживання електричної енергії понад договірну величину, оскільки відповідач виключений з переліку споживачів електричної енергії до яких ці санкції можуть застосовуватись.

Апеляційний господарський суд не погоджується з доводами скаржника про неправомірне застосування місцевим господарським судом до спірних правовідносин положень частини 6 статті 26 Закону України «Про електроенергетику» з огляду на наступне.

Господарським судом встановлено, що у зв`язку з безперервним технічним процесом постачання електричної енергії, укладений між сторонами договір № 97 від 12.02.2018 є новою редакцією договору № 97 від 27.01.2017.

Договір № 97 від 27.01.2017 сторонами укладено, в тому числі, відповідно до Закону України «Про електроенергетику» і Правил користування електричною енергією, пунктом 5.2 яких визначено, що при укладенні договору про постачання електричної енергії сторони визначають його зміст на основі типового договору, а визначені у типовому договорі умови є істотними і обов`язковими для сторін.

У типовому договорі про постачання електричної енергії (додаток 3 зазначених Правил) передбачена відповідальність споживача за перевищення договірних величин споживання електричної енергії у розмірі двократної вартості різниці фактично спожитої та договірної величин, водночас такий вид відповідальності згідно із частиною 6 статті 26 Закону України «Про електроенергетику» не застосовується до споживачів, якими є населення та навчальні заклади.

Таким чином, укладаючи договір № 97 від 27.01.2017, сторони були зобов`язані включити до його умов відповідальність споживача за перевищення договірної величини споживання електричної енергії, однак така відповідальність в силу положень частини 6 статті 26 чинного на момент укладення договору Закону України «Про електроенергетику», не могла бути покладена на відповідача, тому що він є навчальним закладом.

Оскільки договір № 97 від 12.02.2018 є новою редакцією договору № 97 від 27.01.2017, який було укладено під час дії Закону України «Про електроенергетику», передбачена відповідальність споживача за перевищення договірної величини споживання електричної енергії не застосовується до відповідача, як споживача, що є навчальним закладом.

Як зазначалося вище, договір № 97 від 12.02.2018 укладено на підставі Закону України «Про електроенергетику», який звільнює учбові заклади (заклади освіти) від відповідальності за перевищення договірного споживання електроенергії.

Апеляційний господарський суд зазначає, що 11.06.2017 набув чинності Закон України «Про ринок електричної енергії», пунктом 23 Розділу XVII Прикінцевих та перехідних положень якого визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про електроенергетику», крім: визначення термінів «енергогенеруючі компанії», «енергопостачальники», «оптовий ринок електричної енергії України», «учасники оптового ринку електричної енергії України», «граничні показники», «поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптового ринку електричної енергії», «алгоритм оптового ринку електричної енергії», «оптове постачання електричної енергії», «уповноважений банк», передбачених статтею 1, які втрачають чинність з дати початку дії нового ринку електричної енергії; статті 9, яка втрачає чинність через 12 місяців з дня набрання чинності цим Законом; абзаців першого і другого частини другої статті 12, які втрачають чинність з дати початку дії нового ринку електричної енергії; статей 15, 15 1, 17, які втрачають чинність з дати початку дії нового ринку електричної енергії.

Також з 11.06.2018 набули чинності затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 «Правила роздрібного ринку електричної енергії», у зв`язку з чим втратили чинність вищезазначені «Правила користування електричною енергією».

Пунктом 1.2.8 даних Правил постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який є публічним договором приєднання та зміст якого визначається постачальником універсальних послуг на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (додаток 6 до цих Правил), та укладається в установленому цими Правилами порядку.

Відповідно до частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якої встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частина 2 статті 633 Цивільного кодексу України).

Пунктом 1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії визначено, що умови Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є однаковими для всіх споживачів.

Таким чином, апеляційний господарський суд доходить висновку, що наведені у додатку 6 до Правил роздрібного ринку електричної енергії умови Типового договору на постачання електричної енергії є однаковими для всіх споживачів і укладається він шляхом приєднання споживача до його публічних умов.

Водночас, дослідивши Типовий договір, що є додатком 6 до вищенаведених правил, апеляційний господарський суд встановив, що його умови, зокрема розділ девятий умов «Відповідальність Сторін», не передбачають відповідальності споживача за понаддоговірне споживання електричної енергії.

Позивач просить стягнути з відповідача двократний розмір різниці фактично спожитої у серпні місяці 2018 року електричної енергії, нарахований за перевищення договірних величин споживання. Тобто до спірних правовідносин мають бути застосовані чинні на цей час положення законодавства.

Однак, як зазначено вище, Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії і Типовим договором, що є додатком цих правил, не встановлено для споживача відповідальності у вигляді обов`язку сплати двократної вартості різниці фактично спожитої і договірної величини у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину.

Скаржник вважає, що оскільки в перехідний період у сфері електроенергетики, в який виникли спірні правовідносини, нормативно-правовими актами не були встановлені чіткі норми укладання договорів про постачання електроенергії, місцевим господарським судом при вирішенні спору мали бути застосовані положення господарського та цивільного законодавства, які стосуються свободи договору.

З огляду на положення Цивільного кодексу України, принцип свободи договору визначається як передбачена законом одна з основних засад цивільного права, що встановлює для суб`єктів договірних відносин свободу, в тому числі, щодо визначення умов договору.

Пунктом 15.5 Договору сторони погодили, що у разі набрання чинності Закону України, що визначає особливості здійснення закупівлі електричної енергії, послуг з її постачання, передачі та розподілу, сторони зобов`язуються привести умови цього договору у відповідність до зазначеного законодавчого акту. Також у пункті 15.2 Договору зазначено, що цей договір укладено на виконання, в тому числі, Закону України «Про електроенергетику», тобто на виконання Закону, який втратив чинність на момент виникнення спірних правовідносин.

Матеріали справи не містять доказів виконання вказаного пункту Договору після набрання чинності Законом України «Про ринок електричної енергії» і Правилами роздрібного ринку електричної енергії, тому посилання скаржника на принцип свободи договору є безпідставними, оскільки обов`язковість наявності у Договорі вказаного виду відповідальності споживачів, передбачена Правилами користування електричною енергією, які на момент виникнення спірних правовідносин втратили чинність, а оскільки цей договір за своєю правовою природою договором приєднання, споживач не може змінювати його умов. А умови публічного Типового договору на електропостачання, що є додатком 6 до Правил роздрібного ринку електричної енергії і є чинними на момент виникнення спірних правовідносин, такий вид відповідальності не передбачений.

На підставі вищевикладеного, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно відмови у задоволенні позову, оскільки нормами діючого законодавства не передбачена відповідальність за споживання електричної енергії понад договірну величину.

7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду зміні або скасуванню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на рішення Господарського суду Запорізької області від 08.07.2019 у справі № 908/1022/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 08.07.2019 у справі № 908/1022/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 07.10.2019.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді Т.А. Верхогляд

А.Є. Чередко