РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.09.2019Справа № 910/5578/19

За позовом Фізичної особи-підприємця Двойневського Івана Васильовича

до 1. Корабельного районного відділу Державної виконавчої служби міста Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області

2. Одеського апеляційного господарського суду

3. Державної казначейської служби України

про стягнення грошових коштів

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Кошляк М.І.

Представники учасників справи:

від позивача Іванюта О.Д. (адвокат);

від відповідача-1 не з`явились;

від відповідача-2 не з`явились;

від відповідача-3 не з`явились.

В судовому засіданні 24.09.2019 року, відповідно до положень ст.ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено представника позивача, що повне рішення буде складено 08.10.2019 року.

СУТЬ СПОРУ:

26 квітня 2019 року до Господарського суду міста Києва від Фізичної особи-підприємця Двойневського Івана Васильовича (позивач) надійшла позовна заява б/н від 17.04.2019 року до Корабельного районного відділу Державної виконавчої служби міста Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (відповідач-1), Одеського апеляційного господарського суду (відповідач-2), Державної казначейської служби України (відповідач-3) про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 1 214 124,02 грн. (один мільйон двісті чотирнадцять тисяч сто двадцять чотири гривні 02 копійки).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок бездіяльності відповідачів позивачу завдано матеріальну шкоду в розмірі 1 214 124,02 грн., обов`язок по відшкодуванню якої покладається на державу, на підставі ст.ст. 1173, 1174 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2019 року у справі № 910/5578/19 позовну заяву б/н від 17.04.2019 року Фізичної особи-підприємця Двойневського Івана Васильовича (позивач) до Корабельного районного відділу Державної виконавчої служби міста Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (відповідач-1), Одеського апеляційного господарського суду (відповідач-2), Державної казначейської служби України (відповідач-3) про стягнення грошових коштів залишено без руху, надано Фізичній особі-підприємцю Двойневському Івану Васильовичу строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) днів з дня вручення даної ухвали.

Так, поштове відправлення з ухвалою суду у даній справі було направлене Фізичній особі-підприємцю Двойневському Івану Васильовичу за адресою: АДРЕСА_1 , яка вказана в позовній заяві та відповідає адресі місцезнаходження у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 800 ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.05.2019 року у справі № 910/5578/19 вручено уповноваженому представнику позивача - 16.05.2019 року.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Тобто, строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви до 21.05.2019 року (включно).

20.05.2019 року через відділ діловодства суду від Фізичної особи-підприємця Двойневського Івана Васильовича надійшла заява б/н від 17.05.2019 року на виконання вимог ухвали суду (вказана заява направлена засобами поштового зв`язку 17.05.2019 року, що підтверджується відбитком календарного штемпеля на відповідному конверті, тобто подана до суду у встановлений строк).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи № 910/5578/19 здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.06.2019 року.

В підготовчому засіданні 18.06.2019 року судом оголошувалася перерва.

Згідно ч. 3 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Так, суд відмічає, що в підготовчому засіданні 18.06.2019 року судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 (тридцять) днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2019 року підготовче засідання відкладено на 20.08.2019 року.

За ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Так, в підготовчому засіданні 20.08.2019 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, яка занесена до протоколу судового засідання, та призначено справу № 910/5578/19 до судового розгляду по суті на 10.09.2019 року, про що відповідачів-1, 2, 3 було повідомлено ухвалою-повідомленням від 20.08.2019 року.

В судовому засіданні 10.09.2019 року судом оголошувалася перерва.

В судовому засіданні 24.09.2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов в повному обсязі.

Представники відповідачів-1, 2, 3 в судове засідання 24.09.2019 року не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2018 року Фізична особа-підприємець Двойневський Іван Васильович (позивач) звернувся до Господарського суду Херсонської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авалон ІНК» (відповідач) про стягнення 1 133 950,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 30.03.2018 року у справі № 923/161/18 вжито заходи забезпечення позову, накладено арешт на грошові кошти в касі та на поточних рахунках, а також на інше майно відповідача (боржника) - Товариства з обмеженою відповідальністю «Авалон ІНК», у тому числі продукти харчування та промисловості, алкогольні напої та тютюнові вироби (крім предметів, що швидко псуються), що знаходяться за адресою: м. Херсон, вул. Робоча, 84, частина приміщень літера «А», площею 950 кв.м., в межах ціни позову (1 133 950 грн. 00 коп.) та сплаченого позивачем судового збору (17 009,25 грн. та 881,00 грн.), всього 1 151 840,25 грн.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 24.04.2018 року у справі № 923/161/18 позов задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авалон ІНК» на користь Фізичної особи-підприємця Двойневського Івана Васильовича 1 133 950 грн.00 коп. основного боргу, 17 890 грн. 25 коп. витрат по сплаті судового збору.

21.05.2018 року головним державним виконавцем Корабельного районного відділу державної виконавчої служби міста Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 56428345 з примусового виконання ухвали Господарського суду Херсонської області від 30.03.2018 року.

24.05.2018 року головним державним виконавцем Корабельного районного відділу державної виконавчої служби міста Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області винесено постанову про відкладення проведення виконавчих дій до 31.05.2018 року.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18.07.2018 року у справі № 923/161/18 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авалон ІНК» задоволено, рішення Господарського суду Херсонської області від 24.04.2018 року скасовано, у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Двойневського Івана Васильовича відмовлено, стягнуто з Фізичної особи-підприємця Двойневського Івана Васильовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авалон ІНК» 25 513,89 грн. відшкодування витрат по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 31.07.2018 року у справі № 923/161/18 скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою у справі від 30.03.2018 року.

15.09.2018 року головним державним виконавцем Корабельного районного відділу державної виконавчої служби міста Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, якою також припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Постановою Верховного Суду від 25.10.2018 року у справі № 923/161/18 постанову Одеського апеляційного господарського суду від 18.07.2018 року у справі № 923/161/18 скасовано, рішення Господарського суду Херсонської області від 24.04.2018 року у справі № 923/161/18 залишено в силі, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авалон ІНК» на користь Фізичної особи-підприємця Двойневського Івана Васильовича судовий збір за розгляд касаційної скарги у сумі 34 018,50 грн.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 04.12.2018 року у справі № 923/161/18 задоволено заяву ФОП Двойневського І.В . від 20.11.2018 року про поворот виконання постанови Одеського апеляційного господарського суду від 18.07.2018 року у справі № 923/161/18 шляхом стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авалон ІНК» на користь Фізичної особи-підприємця Двойневського Івана Васильовича 28 265 грн. 27 коп.

13.12.2018 року головним державним виконавцем Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57910542 з примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 05.12.2018 року.

13.12.2018 року головним державним виконавцем Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57910634 з примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 23.05.2018 року.

13.12.2018 року головним державним виконавцем Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57910716 з примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 19.11.2018 року.

В акті від 18.12.2018 року державним виконавцем при прибутті до торгового приміщення, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , частина приміщень літери «А», площею 950 кв.м. (магазин «Малина») встановлено, що магазин зачинено, оскільки підприємницька діяльність у приміщенні вже не велась боржником.

01.04.2019 року головним державним виконавцем Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області в рамках виконавчих проваджень ВП № 57910542, ВП № 57910634, ВП № 57910716 винесено постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку із відсутністю майна у боржника.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що в результаті бездіяльності посадових осіб Корабельного районного відділу державної виконавчої служби м. Херсона ГТУЮ у Херсонській області та прийняття незаконного рішення Одеським апеляційним господарським судом, позивачу завдано шкоду, яка становить 1 214 124,02 грн., з них: 1 133 950,00 грн. - заборгованість за рішенням боргу + 80 174,02 грн. - сплачені та відшкодовані боржнику судові витрати.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідач-2 проти позовних вимог заперечив з підстав того, що у позовній заяві не заявлено позовних вимог до суду, який визначено в якості відповідача-2, що свідчить про те, що в даному випадку Одеський апеляційний господарський суд с неналежним відповідачем. Крім того, відповідач-2 зауважив, що належним відповідачем у спорах про відшкодування шкоди, заподіяної судом, може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Звертаючись до суду, позивач самостійно обирає спосіб захисту, передбачений ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Норми ст. 16 Цивільного кодексу України кореспондуються з положеннями ст. 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності права; визнання недійсними господарських угод; відновлення становища; припинення дій; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних і оперативно-господарських санкцій; установлення, зміни та припинення господарських правовідносин.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Отже, способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. При цьому застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності в тому числі належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством).

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Отже, саме на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими доказами, тобто довести, що його права та інтереси дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із частиною першою статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

За частиною першою статті 13 зазначеного Закону судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист у суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Частиною 11 статті 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» унормовано, що за шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється насамперед за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до ЄСПЛ.

У Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад, надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

За таких обставин належним відповідачем у цих спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 року у справі № 6-3139цс16, постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.01.2018 року у справі № 61-1091св17, а також Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 08.05.2018 року у справі № 14-90цс18 та від 21.11.2018 року у справі № 14-399 цс18.

Таким чином, суд дійшов висновку, що Одеський апеляційний господарський суд як орган, що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у даній справі, за винятком випадків, коли суддя виступає як представник цієї установи, а не орган, що здійснює правосуддя.

При цьому, суд відмічає, що зі змісту позовних вимог слідує, що позивачем в межах даного спору не заявлено жодних позовних вимог до Одеського апеляційного господарського суду.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної ) шкоди.

Крім того, частиною 5 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану шкоду згідно з якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Під шкодою розуміється зменшення або втрата певного особистого чи майнового блага.

Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення). Для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, г) вина.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавала шкоди.

Відповідно до приписів ст.ст. 1173, 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органом державної влади або органом місцевого самоврядування, а також посадової або службової особи органу державної влади або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи особи.

Наведені статті є спеціальними, тобто в них передбачені особливості, які відрізняють її від загальних правил деліктної відповідальності. До таких особливостей можна віднести:

суб`єктний склад завдавачів шкоди: суб`єктами завдання шкоди є органи державної влади, яка відповідно до ст. 6 Конституції України здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову; органи влади Автономної республіки Крим та органи місцевого самоврядування, а також їх посадові чи службові особи;

завдання шкоди при здійсненні владно-адміністративних повноважень органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування, а також їх посадовими чи службовими особами при здійсненні ними організаційно-розпорядчих функцій, покладених на них законами або іншими нормативними актами. Такі діяння можуть мати різноманітні види та форми, як то накази, розпорядження, вказівки або інші владні приписи (причому немає значення, зроблені вони в усній чи в письмовій формі), які підлягають обов`язковому виконанню фізичними та юридичними особами, яким вони адресовані. Поряд із діями, тобто активною поведінкою державних органів, органів влади АР Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, шкода у зазначеній сфері може бути заподіяна і шляхом протиправної бездіяльності, оскільки в області владно-адміністративних відносин та організаційно-розпорядчих функцій вимагається активність, і неприйняття необхідних мір чи заходів, передбачених законами або іншими правовими актами, може призвести до завдання шкоди;

завдання шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю. Незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб, є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів, посадових чи службових осіб, а також бездіяльність останніх, тобто невиконання покладених на них службових, посадових обов`язків.

Суб`єктом відшкодування завданої шкоди є держава, Автономна республіка Крим та орган місцевого самоврядування. Тобто, шкода відшкодовується за рахунок державного бюджету, бюджету Автономної республіки Крим, бюджетів органів місцевого самоврядування.

Відповідальність за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування, їхніми посадовими чи службовими особами, настає незалежно від вини цих органів та осіб, тобто і при випадковому завданні.

Таким чином, предметом доказування у даній справі є факт протиправної поведінки відповідача-1 у вигляді незаконних рішень, дій чи бездіяльності, заподіяння шкоди такими рішеннями позивачу та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою позивачу шкодою.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом.

Позивач протиправність відповідача-1 пов`язує з бездіяльністю посадових осіб Корабельного районного відділу державної виконавчої служби м. Херсона ГТУЮ у Херсонській області по виконанню наказів Господарського суду Херсонської області від 23.05.2018 року, від 19.11.2018 року та від 05.12.2018 року у справі № 923/161/18.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому, господарському суду слід відрізняти обов`язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що випливає з договору (ст.623 ЦК України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов`язання, що виникає внаслідок заподіяння шкоди (глава 82 ЦК України).

Позивач стверджує, що матеріальної шкодою, завданою позивачу органом державної виконавчої служби є заборгованість в розмірі 1 133 950,00 грн., що підлягає сплаті на користь позивача на підставі судового рішення Господарського суду Херсонської області від 24.04.2018 року у справі № 923/161/18 та понесені судові витрати у розмірі 80 174,02 грн.

Суд вважає, що для висновку про наявність безпосереднього причинного зв`язку між невиконанням судового рішення, яке набрало законної сили, та заподіяною шкодою недостатньо встановити тільки факт невиконання судового рішення та неотримання стягувачем присудженого судом.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Позивачем не було надано суду доказів, які б вказували саме на причинний зв`язок між бездіяльністю державного органу та завданням шкоди.

Більше того, суд відмічає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у боржника коштів/майна на суму 1 133 950,00 грн. станом на момент здійснення виконавчого провадження.

Водночас суд відмічає, що за приписами ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

За змістом ч. 2 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

При цьому, суд відмічає, що позивач не позбавлений права звернутися до Господарського суду Херсонської області зі скаргою на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, в даному випадку, в межах виконання рішення Господарського суду Херсонської області від 24.04.2018 року у справі № 923/161/18.

За ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача-1 та завдання цим шкоди позивачу, внаслідок чого за відсутності однієї із складових елементів цивільного правопорушення цивільно-правова відповідальність не настає.

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 08.10.2019р.

Суддя О.В. Котков