ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року Справа № 925/972/19

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді - Васяновича А.В.,

секретар судового засідання - Козоріз О.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - представник не з`явився,

від відповідача - представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго",

м. Черкаси

до ГО "Землевласників садівничого товариства "Фотон",

м. Черкаси

про визнання недостовірною інформації

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області звернулося з позовом публічне акціонерне товариство "Черкасиобленерго" до ГО "Землевласників садівничого товариства "Фотон" про визнання недостовірною, такою, що не відповідає дійсності та завдає шкоди діловій репутації публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" інформація поширена відповідачем щодо звинувачення товариства та його посадових осіб у корупційних схемах щодо СТ "Фотон".

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 20 серпня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, Справу вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи по суті призначено на 12 год. 00 хв. 19 вересня 2019 року.

18 вересня 2019 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить суд зобов`язати відповідача спростувати поширену недостовірну інформацію у такий же спосіб, яким вона була поширена.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 19 вересня 2019 року заяву про збільшення позовних вимог повернуто позивачу без розгляду. Відкладено розгляд справи по суті на 10 год. 00 хв. 08 жовтня 2019 року.

Представники сторін в судове засідання не з`явилися, відповідач про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце проведення судового засідання був належним чином повідомлений, що підтверджується реєстром поштових відправлень господарського суду Черкаської області.

Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими.

Відповідь позивача на відзив суд залишив без розгляду на підставі ч.2 ст.118 ГПК України.

Оскільки явка учасників судового провадження в судове засідання обов`язковою не визнавалась, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, а також дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного:

Звертаючись до суду з даним позовом публічне акціонерне товариство "Черкасиобленерго" зазначало, що у скарзі від 11 лютого 2019 року ГО "Землевласників садівничого товариства "Фотон", яку було направлено Голові НК РЕКП та народному депутату України Голубу В.В. позивач неодноразово стверджував, що публічне акціонерне товариство "Черкасиобленерго" займається корупційними схемами.

Зокрема, у скарзі було вказано:

- враховуючи корупційну складову Черкаського РЕМ ПАТ "Черкасиобленерго" керівництву кооперативу СТ "Фотон" вдалось укласти договір на електропостачання та підписати додатки;

- заради зберігання корупційних схем, нехтуючи Законом, керівництво ПАТ "Черкасиобленерго" Черкаський РЕМ дає можливість здійснювати функцію оператора малої системи розподілу кооперативу СТ "Фотон";

- державна інспекція з енергонагляду у Черкаській області та регіональне відділення НКРЕКП, взагалі зайві інституції у державі. Основна їхня функція - мовчазна згода з корупціонерами;

- наполегливо вимагаємо покінчити з корупційними схемами розподілу та продажу електричної енергії на території колективних садів шляхом розірвання договору на електропостачання з СТ "Фотон", що дозволяє зробити в односторонньому порядку Закон.

Також позивач вказував, що аналогічні звинувачення у корупційних схемах посадових осіб та товариства у цілому щодо СТ "Фотон" викладені також у листі від 27 травня 2019 року адресованому позивачу.

У листі від 25 червня 2019 року відповідачем знову зазначено, що він докладе усіх зусиль, щоб керівництво ПАТ "Черкасиобленерго" було вичищено від корупціонерів, здирників та невігласів, які займають свої посади, фахово не відповідаючи їм.

Позивач стверджував, що з наведених листів вбачається систематичне звинувачення товариства та його працівників у корупційних схемах, що завдає безповоротної шкоди діловій репутації товариства як і на ринку електроенергії, так і в цілому, та не відповідає дійсності.

Крім того, позивач зазначав, що безпідставні звинувачення його у корупції адресовані невизначеному колу осіб, серед яких, що відомо позивачу: НКРЕКП, Фонду держмайна України, Кабінету Міністрів України, народному депутату України Голубу В.В.

В зв`язку з чим зазначена вище інформація, на думку позивача, дискредитує як керівництво товариства та працівників товариства, так і саме товариство.

Також позивач вказував, що інформація, яка була поширена відповідачем стосовно товариства, керівництва та посадових осіб є неправдивим твердженням.

Згідно зі статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Разом з тим, статтею 32 Конституції України встановлено, зокрема, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.

За змістом статті 94 Цивільного кодексу України, юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Особистим немайновим благом, яке охороняється цивільним законодавством, є, зокрема, ділова репутація (частина 1 статті 201 Цивільного кодексу України).

Під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка її підприємницької, громадської чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

За змістом статей 94, 277 Цивільного кодексу України право на спростування недостовірної інформації належить юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, що шкодить діловій репутації господарюючого суб`єкта (підприємця).

Юридична особа має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації відповідно до частини 1 статті 277 Цивільного кодексу України та право на недоторканість ділової репутації відповідно до частини 1 статті 299 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною першою статті 200 Цивільного кодексу України, інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Підставою для задоволення позову у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи є сукупність усіх обставин юридичного складу правопорушення, а саме: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б однієї особи у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. За відсутності хоча б однієї із наведених обставин підстав для задоволення позовних вимог немає.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Норма частини 1 статті 30 Закону України "Про інформацію", яка встановлює підстави для звільнення від відповідальності за порушення законодавства про інформацію, має оцінюватися в загальному контексті цього Закону, зокрема статті 5, яка визначає право кожного на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

У свою чергу, фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "ТОВ "Інститут економічних реформ" проти України" зазначено, що для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень в тому сенсі, що твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, можуть, на цій основі, представляти є оціночними судженнями, а не констатацію фактів.

Сатира є однією із форм художнього вираження і соціальних коментарів і, з притаманними їй особливостями перебільшення і спотворення реальності, природно, прагне спровокувати і загітувати. Отже, будь-яке втручання у право художника або соціального коментатора на такий вислів має бути розглянуто з особливою ретельністю, навіть якщо використання цієї форми вираження не виключає будь-яку можливість обмеження відповідно з пунктом 2 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, господарські суд дійшов висновку, що поширена відповідачем інформація у скарзі від 11 лютого 2019 року, листі від 27 травня 2019 року та від 25 червня 2019 року не містить фактичних даних про відповідні події, а є лише відтворенням власного суб`єктивного уявлення відповідача про дії керівництва позивача, з якими він не погодився.

Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Таким чином, суди дійшов висновку, що надсилання позивачем скарги від 11 лютого 2019 року до Голови НК РЕКП та народному депутату України Голубу В.В . є реалізацією особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширенням недостовірної інформації.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів.

У розумінні зазначених правових положень суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували би наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року N 18-рп/2004 поняття "охоронюваний законом інтерес", вжите у законах України у логічно-смисловому зв`язку із поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем і порушення внаслідок цього його особистих немайнових прав. Проте позивач не зазначив, яким саме чином інформація із листів та скарги зашкодила інтересам публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго", чи дійсно вона зіпсувала його репутацію, та як саме перешкодила у здійсненні свого особистого немайнового права.

З огляду на викладене, оскільки наведена відповідачем у скарзі від 11 лютого 2019 року, листах від 27 травня 2019 року та від 25 червня 2019 року інформація є оціночним судженням і не містить фактичних даних про відповідні події, становить форму реалізації відповідачем права на письмове звернення, а також ураховуючи відсутність доказів порушення особистих немайнових прав позивача такою інформацією, суд вважає за необхідне у задоволення позову відмовити повністю.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" до ГО "Землевласників садівничого товариства "Фотон" про визнання недостовірною інформації - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 09 жовтня 2019 року.

Суддя А.В.Васянович