РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.10.2019Справа № 910/10579/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Демидова В.О., за участю секретаря судового засідання Юрковської В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін

справу за позовом Фермерського господарства Тимофєєва Анатолія Федоровича (с. Нове, Вознесенський район, Миколаївська область, 56560) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетичний еквівалент» (площа Спортивна, буд. 1-А, м. Київ, 01023) про стягнення вартості попередньо оплаченого товару за договором постачання у розмірі 488400 грн.,

Представники сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: представник Коковін Дмитро Ігорович (довіреність від 23.07.2019)

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Фермерське господарства Тимофєєва Анатолія Федоровича, звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетичний еквівалент», в якому просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетичний еквівалент» на користь Фермерського господарства Тимофєєва Анатолія Федоровича грошові кошти у сумі 488400 грн. вартості попередньо оплаченого товару за договором поставки та судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем 06.03.2019 шляхом обміну електронними документами укладено договір постачання карбаміду на внутрішній ринок України (№ К/06/03/19-2) в кількості 44,000 тони за ціною 11100,00 грн. за тону на загальну вартість 488400 грн. Листом від 06.03.2019 за вих. № 6 позивачем подано відповідачу заявку про поставку товару до 16.03.2019 автомобільним транспортом (самовивезення). 07.03.2019 позивачем виконано умови договору щодо 100% передоплати, кошти перераховані відповідачу відповідно до наданого ним рахунку. Однак, до 16 березня відповідач відповідно до умов договору не поставив позивачу вказаний товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2019 у вказаній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання призначено на 05.09.2019. Також, запропоновано відповідачу у строк, не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження, подати до суду відзив на позовну заяву, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову; запропоновано позивачу у строк не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву на позовну заяву подати відповідь на відзив в порядку статті 166 Господарського процесуального кодексу України; визначено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.

04.09.2019 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач у відзиві зазначає, що відповідач не отримував на підпис, не підписував та не укладав договору на постачання карбаміду на внутрішній ринок України з позивачем, а останнім не надано належних доказів укладення такого договору. Відповідач мав намір укласти договір, проте з огляду на неотримання його не було погоджено та підписано.

04.09.2019 до суду надійшла заява представника позивача Вуїв О.В., в якій просила проводити розгляд справи у її відсутність як представника позивача та у відсутність позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.09.2019 у справі № 910/10579/19 оголошено перерву до 03.10.2019.

20.09.2019 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому позивач стверджує, що відповідно до наданих роздруківок з електронної пошти позивача та листів, які надходили на ім`я позивача з електронної пошти відповідача, наявні достатні докази про наміри укладення договору поставки та пропозиції щодо укладення даного договору з боку відповідача, а також достатньо доказів того, що пропозиція була прийнята позивачем та було укладено договір між сторонами. Доказом виконання умов договору з боку позивача є сплата ним вартості поставленої продукції.

В судове засідання 03.10.2019 з`явився представник відповідача, який заперечував щодо стягнення з відповідача суми судових витрат на правову допомогу. Представник позивача в судове засідання 03.10.2019 не з`явився, 04.09.2019 до суду надійшла заява представника позивача Вуїв О.В., в якій просила проводити розгляд справи у її відсутність як представника позивача та у відсутність позивача.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи 06.03.2019 відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергетичний еквівалент» виставлено до сплати позивачу Фермерському господарству Тимофєєва Анатолія Федоровича рахунок на оплату № 57 за поставку карбаміду (фасованого у біг-бегі 800 кг) у кількості 44 т. загальною вартістю 488400,00 грн. (а.с. 13).

07.03.2019 позивачем здійснено на користь відповідача сплату вартості товару згідно рахунку № 57 від 06.03.2019 у розмірі 488400,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 775 від 07.03.2019 (а.с. 14).

Факт сплати позивачем вказаної вартості товару підтверджується також податковою накладною № 07032019 (ас 30).

Позивачем у позовній заяві зазначено, що між позивачем та відповідачем 06.03.2019 шляхом обміну електронними документами укладено договір постачання карбаміду на внутрішній ринок в кількості 44,000 тони за ціною 11100,00 грн. за тону на загальну вартість 488400,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачем до матеріалів справи додано копію договору № К06/03/19-2 постачання карбаміду на внутрішній ринок України від 06.03.2019 та зазначено, що відповідачем не здійснено поставку обумовленого товару на користь позивача у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

26.03.2019, 05.04.2019, 16.04.2019, 15.05.2019 позивачем на адресу відповідача направлені листи про повернення сплачених позивачем коштів за поставку товару згідно платіжного доручення № 775 від 07.03.2019.

03.06.2019 позивачем на адресу відповідача направлено претензію-вимогу про здійснення поставки товару або повернення коштів.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

На підтвердження укладення між сторонами договору поставки позивачем до матеріалів справи додано копію договору № К06/03/19-2 постачання карбаміду на внутрішній ринок України від 06.03.2019 та копію роздруківки з електронної пошти. Надана копію договору постачання не містить підпису позивача та відповідача, при цьому надана суду копія роздруківки з електронної пошти не містить відомостей, які б достовірно підтверджували, що сторонами досягнуто домовленості саме щодо укладення вказаного договору та направлення проекту договору однієї із сторін іншій. Таким чином, враховуючи надані суд докази суд не приймає в якості належного доказу копію договору № К06/03/19-2 постачання карбаміду на внутрішній ринок України від 06.03.2019, як підтверджуючого доказу досягнення домовленості та укладення договору № К06/03/19-2 постачання карбаміду на внутрішній ринок України від 06.03.2019.

В той же час, матеріалами справи та її фактичними обставинами підтверджується факт того, що відповідачем виставлено до сплати позивачу рахунок № 57 від 06.03.2019 на поставку карбаміду у кількості 44 т. загальною вартістю 488400,00 грн., а позивачем проведено оплату вартості даного товару на підставі платіжного доручення № 775 від 07.03.2019. Рахунок на оплату містить підпис уповноваженої особи відповідача та відбиток печатки останнього. Вказані факти не спростовані відповідачем належними доказами. Крім того, згідно листа-відповіді відповідача № 25/03/19-1 від 25.03.2019 відповідач повідомив позивача про відкладення процедури поставки товару та подальше повідомлення позивача про відвантаження товару (карбаміду).

Згідно із ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Таким чином, факт виставлення відповідачем рахунку на оплату позивачу вартості товару, сплати вартості поставки товару позивачем свідчить про виникнення між сторонами договірних правовідносин, які регулюються положеннями закону, що виникають з договору поставки.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Судом встановлено та не заперечувалося стороною відповідача у справі, що відповідачем не проведено поставки товару, обумовленого рахунком на оплату № 57 від 06.03.2019 у зв`язку з чим суд дійшов висновку про стягнення з відповідача 488400,00 вартості непоставленого товару.

Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з покладенням на відповідача у справі 7326,00 грн. судових витрат зі сплати судового збору на підставі положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру». Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем до матеріалів справи надано ордер на надання правничої (правової) допомоги від 02.08.2019 з боку адвоката Вуїв О.В., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 472 від 03.12.2007, розрахунок витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму 5000,00 грн. та платіжне доручення № 67 від 29.07.2019 про сплату позивачем на користь отримувача Вуїв О . В. суми коштів у розмірі 5000,00 грн.

В той же час позивачем не надано суду підтверджуючих доказів наявності договору та/або угоди про надання правової допомоги з боку адвоката Вуїв О.В. на користь позивача. Крім того, надане суду платіжне доручення не підтверджує факту сплати позивачем коштів у розмірі 5000,00 грн. на користь адвоката Вуїв О.В. саме за надання правової допомоги в рамках справи № 910/10579/19, а підтверджує лише факт перерахування коштів на користь фізичної особи.

Таким чином, враховуючи наведене судом не вбачається підстав для відшкодування судових витрат, пов`язаних із наданням позивачу професійної правничої допомоги у розрізі розгляду вказаної судової справи.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 120, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетичний еквівалент» (площа Спортивна, буд. 1-А, м. Київ, 01023, ідентифікаційний код 40651177) на користь Фермерського господарства Тимофєєва Анатолія Федоровича (с. Нове, Вознесенський район, Миколаївська область, 56560, ідентифікаційний код 31156610) заборгованість у розмірі 488400 грн. 00 коп. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 7326 грн. 00 коп., а всього 495726 (чотириста дев`яносто п`ять тисяч сімсот двадцять шість) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 08.10.2019.

Суддя В.О.Демидов