ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2019 р. Справа№ 910/3217/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Скрипки І.М.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Горда В.В.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 01.10.2019,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус»

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 (повний текст складено 23.05.2019)

у справі №910/3217/19 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сівер Хауз»,

Товариства з обмеженою відповідальністю «Реодон ЛТД»

про стягнення 484 198,01 грн.

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство «Комерційний банк «Глобус» (далі, позивач або Банк) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сівер Хауз» (далі, відповідач-1 або ТОВ «Сівер Хауз») та Товариства з обмеженою відповідальністю «Реодон ЛТД» (далі, відповідач-2 або ТОВ «Реодон ЛТД») про солідарне стягнення з відповідачів 484 198,01 грн. заборгованості щодо відшкодування суми сплаченого позивачем гарантійного платежу та 3 320,03 грн. пені за договором про надання гарантії №10930/ЮГ-18 від 07.09.2018 та за договором поруки №10930/1/ЮПОР-18 від 20.09.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачами було порушено умови договору про надання гарантії №10930/ЮГ-18 від 07.09.2018 та договору поруки №10930/1/ЮПОР-18 від 20.09.2018 в частині відшкодування суми гарантійного платежу, сплаченого позивачем бенефіціару (Акціонерному товариству «Укртрансгаз» Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз») та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань щодо виплати гарантії.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 у справі №910/3217/19 у задоволенні позову Акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» відмовлено повністю.

Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд встановив, що поясненнями позивача та платіжними дорученнями №3185 від 21.02.2019 на суму 480 877,98 грн., №3214 від 21.02.2019 на суму 3 320,03 грн. підтверджується факт здійснення банком-гарантом (позивачем) на користь бенефіціара (Акціонерного товариства «Укртрансгаз») платежу за гарантією у розмірі 480 877,98 грн. та 3 320,03 грн. пені. Проте, з урахуванням того, що строк виконання у відповідачів зобов`язання з відшкодування гарантійного платежу та пені у відповідності до пункту 3.3. договору гарантії та пункту 3.2. договору поруки визначено моментом пред`явлення вимоги (повідомлення), а позивачем не надано суду доказів направлення відповідачам вимоги (повідомлення) про здійснення ним на користь бенефіціара гарантійного платежу у розмірі 480 877,98 гривень та 3 320,03 грн. пені, то позивачем не доведено, що строк виконання зобов`язань відповідачів з відшкодування гарантійного платежу та пені за договором про надання гарантії №10930/ЮГ-18 від 07.09.2018 та за договором поруки №10930/1/ЮПОР-18 від 20.09.2018 на даний час настав, що, як наслідок, є підставою для відмови у позові.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, 30.05.2019 (про що свідчить відмітка Укрпошти Експрес на конверті), Акціонерне товариство «Комерційний банк «Глобус» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 у справі №910/3217/19 та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги Акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус».

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що ним було виконано всі умови, визначені договором гарантії, та дотримано усі строки щодо направлення вимоги відповідачам.

Позивач стверджує, що ним було надіслано за зазначеними у договорі гарантії та договорі поруки адресами відповідачів вимогу (повідомлення) про відшкодування суми гарантійного платежу за договором гарантії, що підтверджується копіями фіскальних чеків від 26.02.2019 з Ідентифікатором міжнародного поштового відправлення №788 та №796, копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №788 на ім`я ТОВ «Сівер Хауз», інформацією з офіційного сайту «Укрпошта» із зазначенням дати та способу отримання (копії додані до апеляційної скарги). Фіскальний чек є письмовим доказом і у випадку сумніву в його достовірності, чи дійшовши висновку про недостатність такого доказу, суд міг і повинен був витребувати додаткові докази, але не мав законних підстав для відмови у позові.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Представники відповідачів відзивів на апеляційну скаргу суду не надали, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.2019 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 у справі №910/3217/19 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Скрипки І.М., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Глобус» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 у справі №910/3217/19, призначено до розгляду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 у справі №910/3217/19 на 16.07.2019.

У судове засідання 16.07.2019 з`явився представник позивача.

Представники відповідачів у судове засідання 16.07.2019 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2019 розгляд справи відкладено на 10.09.2019.

У судове засідання 10.09.2019 представники позивача та відповідачів не заявились.

Представник позивача 06.09.2019 подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване тим, що єдиний представник Акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» Бондаренко Р.В. не має можливості взяти участь в судовому засіданні у зв`язку з тим, що перебуватиме у відпустці у період з 09.09.2019 по 27.09.2019 (копія наказу №1511-К про надання відпустки від 22.08.2019 додана до клопотання).

Представники відповідачів про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2019 (із урахування ухвали Північного апеляційного господарського суду від 18.09.2019 про виправлення описки) задоволено клопотання Акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» про відкладення розгляду справи; розгляд справи відкладено на 01.10.2019.

У судовому засіданні 01.10.2019 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 01.10.2019 з`явився представник позивача та відповідача-2.

Представник відповідача-1 у судове засідання, призначене на 01.10.2019, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Колегія суддів, враховуючи наявність у матеріалах справи доказів належного повідомлення відповідача-1 про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у даній справі, а саме повідомлень про вручення поштових відправлень, ухвалила здійснювати розгляд справи у відсутності представника відповідача-1.

Представник позивача у судовому засіданні 01.10.2019 просив суд задовольнити його апеляційну скаргу, рішення суду скасувати, у позові відмовити.

Представник відповідача-2 у судовому засіданні 01.10.2019 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

07.09.2018 між ПАТ «Комерційний банк «Глобус» (банк-гарант) та ТОВ «Сівер Хауз» (принципал) було укладено Договір про надання гарантії №10930/ЮГ-18 (далі - Договір гарантії) та видано банківську гарантію №10930.

Пунктом 1.1. Договору гарантії визначено, що даний договір регулює правовідносини сторін щодо надання банком-гарантом гарантії виконання договору з метою забезпечення належного виконання принципалом умов договору, що буде укладений згідно проведеного тендеру по предмету закупівлі: «Ремонт під`їзної дороги до КС Мрин, що проводився АТ «Укртрансгаз» Філією «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз», в подальшому іменований «Бенефіціар» та ТОВ «Сівер Хаус».

Гарантійним випадком є невиконання принципалом перед бенефіціаром своїх обов`язків, пов`язаних з виконанням умов основного зобов`язання (пункт 1.2. Договору гарантії).

Згідно пунктів 2.1., 2.2. Договору гарантії сума і валюта гарантії: 480 877,98 грн., що є гарантійною сумою. Строк дії гарантії - по « 31» січня 2019 року включно.

Пунктом 1.3. Договору гарантії передбачено, що надана в межах Договору гарантії гарантія є безумовною, безвідкличною та набуває чинності з моменту розміщення грошового покриття принципалом в розмірі гарантійної суми на рахунку № НОМЕР_1 в банку-гаранта протягом 5 (п`яти) робочих днів.

Відповідно до пункту 3.3. Договору гарантії у випадку здійснення банком-гарантом на користь бенефіціара платежу за гарантією, банк-гарант протягом трьох робочих днів з дати здійснення гарантійного платежу повідомляє принципала про здійснення гарантійного платежу, принципал протягом 10 робочих днів з дати здійснення гарантійного платежу відшкодовує банку-гаранту суму гарантійного платежу та сплачує банку-гаранту проценти із розрахунку 35% річних.

20.09.2018 з метою забезпечення виконання зобов`язань принципала за вищевказаним договором гарантії між ПАТ «Комерційний банк «Глобус» (банк-гарант) та ТОВ «Реодон ЛТД» (поручитель), було укладено Договір поруки №Ю930/1/ЮПОР-18 (далі - Договір поруки).

Відповідно до пункту 1.1. Договору поруки поручитель поручається перед банком-гарантом за виконання TOB «Сівер Хауз» зобов`язань за Договором гарантії, що укладений між банком-гарантом та принципалом, з метою забезпечення належного виконання принципалом умов договору, що буде укладений згідно проведеного тендеру (UA-2018-06- 21-000644-с) по предмету закупівлі: «Ремонт під`їзної дороги до КС Мрин (Роботи, пов`язані з об`єктами завершеного чи незавершеного будівництва та об`єктів цивільного будівництва)", що проводився Акціонерним товариством «Укртрансгаз» Філією «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» (бенефіціар) в сумі 480 877,98 гривень. Крім цього, порукою забезпечуються вимоги банка-гаранта щодо сплати процентів за користування грошовими коштами відповідно до умов договору гарантії, штрафних санкцій, інших платежів, передбачених договором гарантії.

Згідно пункту 3.1. Договору поруки у разі невиконання принципалом зобов`язань за договором гарантії в строки та в розмірах, що визначені договором гарантії, банк-гарант має право звернутися до поручителя із відповідною письмовою вимогою.

Поручитель не пізніше наступного робочого дня з моменту отримання вимоги банка-гаранта зобов`язаний виконати обов`язок принципала шляхом перерахування грошових коштів в сумі та на рахунки, що визначені у вимозі банка-гаранта (пункт 3.2. Договору поруки).

30.01.2019 позивачем було отримано вимогу по гарантії від бенефіціара Акціонерного товариства «Укртрансгаз» Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» щодо настання гарантійного випадку та необхідності перерахування 480 877,98 гривень за гарантією.

20.02.2019 позивачем було повторно отримано вимогу по гарантії від бенефіціара Акціонерного товариства «Укртрансгаз» Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» щодо настання гарантійного випадку та необхідності перерахування 480 877,98 грн. за гарантією та 3 320,03 грн. пені.

Поясненнями позивача та платіжними дорученнями №3185 від 21.02.2019 на суму 480 877,98 грн., №3214 від 21.02.2019 на суму 3 320,03 грн. підтверджується факт здійснення банком-гарантом (позивачем) на користь бенефіціара платежу за гарантією у розмірі 480 877,98 грн. та 3 320,03 грн. пені.

Пунктом 7.1. Договору гарантії передбачено, що у разі настання гарантійного випадку та виконання Банком - Гарантом своїх гарантійних зобов`язань останній має право на зворотну вимогу (регрес) до принципала і у випадку, якщо сума, сплачена Банком - Гарантом на користь Бенефіціара не відповідає умовам гарантії.

Звертаючись до суду із позовом у даній справі, позивач зазначив, що 30.01.2019 Банком було направлено лист за вих.№1-1115 до відповідача-1 щодо перерахування коштів на рахунок Банку-Гаранта для здійснення гарантійного відшкодування Бенефіціару за гарантією, а 26.02.2019 лист вих.№615 на адресу ТОВ «Сівер Хауз» та ТОВ «Реодон ЛТД» щодо відшкодування суми гарантійного платежу (480 877,98 грн.) та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань щодо виплати гарантійної суми бенефіціару у розмірі 3 320,03 грн. Однак, станом на 11.03.2019 вимога позивача не виконана, суму гарантійного платежу та пені бенефіціару відповідачами не відшкодовано, що і стало підставою для звернення позивача до відповідачів із позовом про солідарне стягнення вказаної заборгованості.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-2, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України гарантія є видом забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно зі статтею 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За умовами статті 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 2, 3 статті 563 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії; вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі, до якої додаються документи, зазначені у гарантії, та вказується, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Відповідно до частини 1 статті 565 Цивільного кодексу України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії. Гарант повинен негайно повідомити кредитора про відмову від задоволення його вимоги.

Загальний порядок, умови надання та отримання банками гарантій/контргарантій та їх виконання урегульовані Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління НБУ №639 від 15.12.2004, відповідно до підпункту 9 пункту 3 якого гарантія - спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.

Колегія суддів зазначає, що безумовна гарантія - це гарантія, за якою банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого гарантією, сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов.

Відповідно до підпункту 8 пункту 3 зазначеного Положення, гарантійний випадок - одержання банком-гарантом/банком-контргарантом вимоги бенефіціара, що становить належне представлення, протягом строку дії або до дати закінчення дії гарантії/контргарантії, що свідчить про порушення принципалом базових відносин.

Згідно пункту 36 розділу V Положення Банк-гарант (резидент), отримавши від бенефіціара або банку бенефіціара, або іншого банку вимогу, перевіряє достовірність цієї вимоги, а також те, що вона становить належне представлення. Банк-гарант (резидент) надсилає копію вимоги, що становить належне представлення, принципалу (разом із копіями документів, якими вона супроводжувалася, якщо подання таких документів передбачалось умовами гарантії).

Колегія суддів зазначає, що умовами виданої позивачем гарантії №10930 від 07.09.2018 гарант безумовно, тобто за першою вимогою бенефіціара без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов, та безвідклично приймає на себе зобов`язання заплатити бенефіціару протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання письмової вимоги бенефіціара, без необхідності для бенефіціара обґрунтовувати свою вимогу, суму в розмірі 480 877,98 грн (гарантію).

Як підтверджується поясненнями позивача та платіжними дорученнями №3185 від 21.02.2019 на суму 480 877,98 грн. та №3214 від 21.02.2019 на суму 3 320,03 грн. банком-гарантом (позивачем) на користь бенефіціара за вимогами останнього від 29.01.2019 та від 13.02.2019, було здійснено платіж за гарантією у розмірі 480 877,98 грн. та 3 320,03 грн. пені.

Відповідно до статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

У разі порушення боржником зобов`язання. Забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вірно встановив суд першої інстанції, строк виконання у відповідачів зобов`язання з відшкодування гарантійного платежу та пені у відповідності до пункту 3.3. Договору гарантії та пункту 3.2. Договору поруки визначено моментом пред`явлення вимоги (повідомлення).

Однак, позивачем до суду першої інстанції не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження направлення відповідачам вимоги (повідомлення) про здійснення ним на користь бенефіціара гарантійного платежу у розмірі 480 877,98 гривень та 3 320,03 грн. пені.

Відтак, як вірно встановив суд першої інстанції, позивачем не доведено, що строк виконання зобов`язань відповідачів з відшкодування гарантійного платежу та пені за договором про надання гарантії №10930/ЮГ-18 від 07.09.2018 та за договором поруки №10930/1/ЮПОР-18 від 20.09.2018 на даний час настав.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, з урахуванням вищевказаного та того, що позивачем не доведено, що строк виконання зобов`язань відповідачами з відшкодування гарантійного платежу та пені станом на дату подання позову настав, колегія суддів дійшла висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, не порушено відповідачами, а тому в позові про солідарне стягнення з відповідачів 484 198,01 грн. заборгованості щодо відшкодування суми сплаченого позивачем гарантійного платежу та 3 320,03 грн. пені за договором про надання гарантії №10930/ЮГ-18 від 07.09.2018 та за договором поруки №10930/1/ЮПОР-18 від 20.09.2018 слід відмовити.

Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених позивачем в апеляційній скарзі

В апеляційній скарзі відповідач наголошує на тому, що ним було надіслано за зазначеними у Договорі гарантії та Договорі поруки адресами відповідачів вимогу (повідомлення) про відшкодування суми гарантійного платежу за договором гарантії, що підтверджується копіями фіскальних чеків від 26.02.2019 з Ідентифікатором міжнародного поштового відправлення №788 та №796, копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №788 на ім`я ТОВ «Сівер Хауз», інформацією з офіційного сайту «Укрпошта» із зазначенням дати та способу отримання (копії додані до апеляційної скарги). Фіскальний чек є письмовим доказом і у випадку сумніву в його достовірності, чи дійшовши висновку про недостатність такого доказу, суд першої інстанції міг і повинен був витребувати додаткові докази, але не мав законних підстав для відмови у позові.

Колегія суддів, оцінивши вказані доводи скаржника, дослідивши матеріали справи, зазначає наступне.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За змістом частини статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Водночас, згідно частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів зазначає, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

За змістом статті 80 Господарського процесуального кодексу України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, встановила, що позивачем до позовної заяви не було додано доказів на підтвердження направлення відповідачам вимог (повідомлень) про відшкодування суми гарантійного платежу, на які він посилається наразі в апеляційній скарзі. При цьому, позивач під час розгляду справи в суді першої інстанції не повідомляв суд про неможливість їх подати у встановлений законом або судом строк.

Водночас, посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції міг і повинен був витребувати відповідні додаткові докази колегією суддів відхиляються, оскільки відповідно до частини 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Позивачем у апеляційній скарзі також не наведено жодних обставин, які не давали йому можливості подати відповідні докази до суду першої інстанції.

З огляду на вищевстановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що скаржником у відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України не доведено суду апеляційної інстанції неможливості подання доданих до апеляційної скарги доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У свою чергу, прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України підстав для їх прийняття фактично буде порушувати принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, оскільки відповідно до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Поруч із цим, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, подані позивачем нові докази не досліджуються судом апеляційної інстанції та не враховуються при перегляді рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що додані позивачем до апеляційної скарги фіскальні чеки від 26.02.2019 з Ідентифікатором міжнародного поштового відправлення №788 та №796, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №788 на ім`я ТОВ «Сівер Хауз» незасвідчені особою, яка подає апеляційну скаргу, а є лише ксерокопіями.

Однак, норми Господарського процесуального кодексу України передбачають, що будь-які докази подаються до суду в оригіналі, або належним чином засвідченій копії (частина 2 статті 91 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, під час перевірки копій документів слід брати до уваги правила засвідчення копій документів, визначені Національним стандартом України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003», затвердженим наказом Держспоживстандарту від 07.04.2003 №55, Правилами організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємства, установах і організаціях, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 №1000/5, інструкцією з діловодства в окремих органах державної влади (місцевого самоврядування).

Серед іншого, відповідно до пункту 8 розділу 10 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємства, установах і організаціях, копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку.

Напис про засвідчення копії складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії.

Напис про засвідчення копії скріплюється відбитком печатки відповідного структурного підрозділу установи або печатки «Для копій».

У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчуються відбитком печатки установи.

На лицьовому боці у верхньому правому куті першого аркуша документа проставляється відмітка «Копія».

Оскільки під засвідченням копії документа слід розуміти саме засвідчення відповідності копії оригіналу відповідного документа, відсутність на копії напису про її засвідчення «Згідно з оригіналом» чи в іншому словесному виразі дає підстави вважати її такою, що не посвідчена в установленому порядку.

Отже, незасвідчені у встановленому законом порядку ксерокопії фіскальних чеків від 26.02.2019 з Ідентифікатором міжнародного поштового відправлення №788 та №796, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №788 на ім`я ТОВ «Сівер Хауз», не можуть бути також взяті судом до уваги, оскільки не є письмовими доказами у господарській справі з огляду на положення частини 2 статті 91 Господарського процесуального кодексу України.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що відповідачами у справі факт отримання ними вимоги Банку від 26.02.2019 не заперечувався, оцінюються судом критично, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які заяви відповідачів про визнання ними цих обставин, які могли б бути взяті судом до уваги з огляду на положення частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Доводи апеляційної скарги позивача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга позивача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 у справі №910/3217/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 у справі №910/3217/19 залишити без змін.

Матеріали справи №910/3217/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 10.10.2019.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді І.М. Скрипка

А.І. Тищенко