ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2019 р. м. Київ Справа № 911/948/19

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Український будівельний альянс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пері Україна»

за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

1) Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського Валентина Сергійовича

2) Приватного виконавця Корольова Михайла Андрійовича

прo визнання виконавчого запису таким, що не підлягає виконанню

Суддя А.Ю. Кошик

За участю представників:

позивача: Ларичев В.В.

вiдповiдача: Луковкін А.Г.

третіх осіб: не з`явилися

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Український будівельний альянс» (надалі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пері Україна» (надалі - відповідач), за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: 1) Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського Валентина Сергійовича (надалі - третя особа1), 2) Приватного виконавця Корольова Михайла Андрійовича (надалі третя - особа2) прo визнання виконавчого запису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.05.2019 року відкрито провадження у справі № 911/948/19 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 28.05.2019 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 28.05.2019 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву б/н від 24.05.2019 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.05.2019 року підготовче засідання відкладено на 20.06.2019 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 20.06.2019 року представником позивача подано заяву б/н від 20.06.2019 року про відкладення судового засідання. Представником відповідача подано клопотання б/н від 27.05.2019 року про зупинення провадження у справі № 911/948/19 до розгляду пов`язаної з нею справи № 911/1174/19, яке було відхилено судом.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.06.2019 року підготовче засідання відкладено на 16.07.2019 року.

У зв`язку з викликом судді А.Ю. Кошика до Вищої ради правосуддя, підготовче засідання, призначене на 16.07.2019 року не відбулося. Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.07.2019 року підготовче засідання перенесено на 25.07.2019 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 24.07.2019 року представником відповідача подано пояснення б/н від 23.07.2019 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.07.2019 року підготовче засідання відкладено на 08.08.2019 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.08.2019 року закрито підготовче провадження у справі № 911/948/19 та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.08.2019 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 23.08.2019 року представником позивача подано заяву б/н від 23.08.2019 року відкладення судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.08.2019 року розгляд справи відкладено на 12.09.2019 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 11.09.2019 року представником позивача подано письмові пояснення б/н від 11.09.2019 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 12.09.2019 року представником позивача подано заяву б/н від 12.09.2019 року про розгляд справи за відсутності представника позивача.

У судовому засідання 12.09.2019 року представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Позивач та треті особи, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання 12.09.2019 року не з`явилися.

Згідно зі ст. 217 Господарського процесуального кодексу України про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами суд зазначає в протоколі судового засідання і переходить до судових дебатів.

У судовому засіданні 12.09.2019 року суд закінчив з`ясування обставин та перевірку їх доказами та оголосив про перехід до судових дебатів, судове засідання призначено на 26.09.2019 року.

В судовому засіданні 26.09.2019 року позивач позовні вимоги підтримав, відповідач проти позову заперечував, треті особи в судове засідання не з`явились.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 26.09.2019 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, 16.07.2018 року між ТОВ «ПЕРІ Україна» та ТОВ «Український будівельний альянс» було укладено Договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коберником А.М. 16.07.2018 року за реєстровим № 1434, у відповідності до якого для забезпечення виконання зобов`язань за Угодою про реструктуризацію заборгованості за договорами від 11.07.2018 року, позивачем було передано в заставу відповідачу рухоме майно.

Відповідно п.1.2. Договору застави предметом застави є рухоме майно: екскаватор-навантажувач марки та моделі BOBCAT В700, 2017 року випуску, заводський № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить Заставодавцю (позивачу) на підставі Свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_4 , виданого ГУ Держпродспоживслужби у м. Києві 18.01.2018 року.

Відповідачем було надіслано Повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання за Угодою про реструктуризацію заборгованості за договорами від 11.07.2018 року (вих. № 110 від 07.02.2019 року).

21.03.2019 року приватним нотаріусом КМНО Войтовським B.C. було вчинено виконавчий напис, у відповідності до якого нотаріусом було запропоновано звернути стягнення на предмет застави за Договором застави від 16.07.2018 року.

В межах виконавчого провадження № 58786733 приватним виконавцем Корольовим М.А. винесено постанову від 03.04.2019 року про відкриття виконавчого провадження, постанову від 03.04.2019 року про опис та арешт майна боржника, якою було вилучено предмет застави у позивача для подальшої його реалізації.

Позивач в позові зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із приписами ст.598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Стаття 546 Цивільного кодексу України передбачає, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Пунктом 1 ч.1 ст.21 вказаного Закону до забезпечувальних обтяжень належить застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 Цивільного кодексу України, що виникає на підставі договору.

За змістом статті 22 Закону обтяження може забезпечувати виконання боржником дійсної існуючої вимоги або вимоги, яка може виникнути в майбутньому. За рахунок предмета обтяження обтяжував має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язання у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: 1) відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; 2) сплату процентів і неустойки; 3) сплату основної суми боргу; 4) відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов`язання або умов обтяження; 5)відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження.

Згідно із ч.1 ст. 589 Цивільного кодексу України у разі не виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ч.І ст. 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 20 Закону України «Про заставу» встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.

У частині 1 ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріорітетом.

Статтею 26 вказаного Закону визначено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, серед яких реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

21.03.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським B.C. вчинено виконавчий напис № 707, згідно якого запропоновано звернути стягнення на предмет застави за Договором застави від 16.07.2018 року.

Позивач, який є боржником за наведеним виконавчим написом, просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню з огляду на недотримання відповідачем процедури звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та відсутність безспірності вимог відповідача, як необхідної умови при вчиненні виконавчого напису.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Тобто, законодавець визначив, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника та зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

У статті 27 вказаного Закону передбачені вимоги до повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Це повідомлення повинне містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Тобто, згідно із вимогами ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач у повідомленні повинен чітко зазначити позасудовий спосіб, який має намір застосувати.

Водночас, відповідач у вимозі №110 від 07.02.2019 року повідомив, що у разі не погашення заборгованості вправі розпочати звернення стягнення на предмет застави шляхом реалізації заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

За твердженням позивача, відомості про те, що відповідач вправі розпочати звернення стягнення на предмет застави свідчать про те, що звернення стягнення на предмет застави не розпочалось та відомості про звернення стягнення на предмет застави ще не внесені до відповідного державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Жодних відомостей про реєстрацію в державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави не було вказано в повідомленні. Таким чином, строк, в який позивач мав виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувану встановити не вбачається можливим, що свідчить про відсутність належного повідомлення позивача про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання.

В порушення вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідач звернувся до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, при цьому, повідомлення, відповідно до вимог ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», не надсилалося.

До того ж, приписами ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов`язку щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду.

Таким чином, звернення стягнення на заставлене рухоме майно шляхом вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису здійснено з порушенням вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (спеціального закону з питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна).

Згідно зі статтею 28 Закону якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов`язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувана негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача.

Тобто, Закон пов`язує подальші дії стягувача не лише з виконанням чи невиконанням боржником вимоги усунути порушення зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу, але й установлює відповідний строк для такого виконання - протягом 30 днів, та пов`язує початок спливу цього строку з моментом реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а отже, і подальших дій зі звернення стягнення на предмет застави.

Відтак, позивач стверджує, що ненадіслання боржнику належного повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, не внесення до Реєстру відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави.

Процедуру вчинення виконавчого напису врегулювано у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5.

Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява (підпункт 2.1 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку № 296/5), а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком № 1172, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (стаття 88 Закону України «Про нотаріат», підпункти 3.1, 3.2 пункту З глави 16 розділу II Порядку № 296/5).

Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку № 296/5 передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку № 1172, а якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус має право витребувати їх у стягувана, а якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в цьому Переліку, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи (підпункт 2.2 пункту 2 та підпункт 3.6 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку № 296/5).

Разом з тим, відсутність у Законі України «Про нотаріат» та в Порядку № 296/5 вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм спеціального Закону - Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» щодо реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу тридцятиденного строку з моменту реєстрації, не свідчить про можливість невиконання нотаріусом цих вимог, оскільки в разі розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовими актами перевага надається спеціальному, якщо його скасовано виданим пізніше загальним актом.

При цьому, неподання стягувачем на вимогу нотаріуса на стадії підготовки до вчинення нотаріального провадження доказів реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії на підставі пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат», а невчинення нотаріусом дій щодо вжиття заходів про витребування від обтяжувача згаданої інформації та документів на її підтвердження і, як наслідок, вчинення виконавчого напису без таких документів вказує на незаконність нотаріальної дії як виконаної без усіх необхідних даних. Аналогічна позиція міститься у Постанові Великої Палати Верховного суду від 16.05.2018р. у справі №320/8269/15-ц.

Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Підпунктами 3.1, 3.5 пункту 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 (далі - Порядок) встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. N 1172.

Згідно з п.п. 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29.06.1999 року № 1172, у разі стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Безспірним боргом є заборгованість боржника, з якою він погоджується, що відповідно виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певного боргу не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж підтверджують наявність у боржника перед кредитором боргу саме в такому розмірі (аналогічна позиція міститься в Постанові Верховного суду України від 18.12.2018 року у справі № 910/35/18).

Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі №320/8269/15-ц наголосила, що сам лише факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 6-887цс17).

При цьому лише та обставина, що у виконавчому написі зазначено більшу суму заборгованості за боргом, ніж у повідомленні, не свідчить про наявність спору про розмір заборгованості (постанова Верховного Суду України від 20.05.2015 року у справі № 6-158цс15). Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення зазначеної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність боргу, а також встановлюють його розмір, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та повинні бути складені під час здійснення цієї операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

В статті 1 цього Закону встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Допустимими доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Також, Верховний суд України у своїй правовій позиції зазначив, що спростовує безспірність заборгованості боржника той факт, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису в суді розглядається по суті спір щодо розміру цієї заборгованості (Постанова ВСУ №6-887цс17 від 05.07.2017 року).

У зв`язку з чим, позивач зазначає, що 07.03.2018 року відповідач звернувся до Господарського суду м. Києва з двома позовними заявами до позивача про стягнення грошових коштів за договорами, строк виконання яких встановлено Угодою про реструктуризацію заборгованості за договорами від 11.07.2018 року, зобов`язання за якою забезпечені договором застави від 16.07.2018 року.

Таким чином, на момент вчинення виконавчого напису № 707 від 21.03.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським B.C. в суді існував спір щодо розміру заборгованості за Угодою про реструктуризацію заборгованості за договорами від 11.07.2018 року, що також спростовує безспірність заборгованості.

В позові позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського B.C. № 707 від 21.03.2019 року про звернення стягнення на рухоме майно - екскаватор-навантажувач марки та моделі BOBCAT В700, 2017 року випуску, заводський № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Український будівельний альянс» на підставі Свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_4 , виданого ГУ Держпродспоживслужби у м. Києві 18.01.2018 року, яке було передано в заставу Товариству з обмеженою відповідальністю «ПЕРІ Україна» на підставі Договору застави, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коберником А.М. 16.07.2018 за реєстровим № 1434.

Відповідач подав відзив, в якому позовні вимоги заперечував, посилаючись на недоведеність та необґрунтованість позивачем вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідач зазначив, що посилання позивача, як на підставу позовних вимог, на недотримання процедури звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та відсутність безспірності вимог відповідача, не відповідає дійсності і не є достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки наявність підстав для застосування забезпечувального обтяження позивачем по суті не заперечено та не спростовано.

В спростування тверджень позивача про відсутність належної реєстрації відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, не надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та порушення 30-денного строку з моменту реєстрації відомостей про звернення стягнення, відповідач пояснив та нанадв докази, що 07.02.2019 року відповідач належним чином відправив повідомлення про порушення забезпеченого обтяження на адресу позивача (як доказ надав копії повідомлення № 110, відповідних опису вкладення та фіскального чеку). Повідомлення містило всі необхідні реквізити та інформацію.

07.02.2019 року відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження були зареєстровані належним чином (як доказ надав копію витягу 58322727 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна).

21.03.2019 року було вчинен спірний виконавчий напис, тобто на 42 день після повідомлення позивача про порушення забезпеченого зобов`язання, що свідчить про дотримання 30-денного строку.

Щодо заперечень позивача стосовно безспірності вимог вимог, щодо яких було вчинено виконавчий напис, відповідач зауважив протнеобгрунтованістьвідповідного твердження, оскільки позивачем в позові не наведено обставин та розрахунків в спростування підстав вчинення виконавчого напису.

Відповідач зазначив, що ним було надано нотарусу всі необхідні первинні документи, що підтверджують заборгованість позивача перед відповідачем, позивач жодним чином не оспорював суми заборгованості, вказані у повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання від 07.02.2019 року, не оспорює і не спростував відповідну заборгованість в даному позові.

Щодо посилання позивача на наявність двох судових справ як на доказ того, що вимоги відповідача до позивача не були безспірними, відповідач пояснив, що предметом зазначених двох судових справ є вимоги відповідача до позивача про стягнення сум заборгованості за Договором оперативної оренди обладнання № СО-17-0001297 від 23.05.2017 року (справа № 910/2959/19) та Договором оперативної оренди обладнання від 23.01.2018 року № С0-18-0000200 (справа № 910/2960/19).

В той же час, забезпечене обтяженням зобов`язання, у зв`язку із порушенням якого відповідач звертався за вчиненням виконавчого напису, було встановлене Угодою про реструктуризацію заборгованості за договорами від 11.07.2018 року, за якою крім наведених двох договорів мова йшла також за одинадцятьма іншими договорами.

Також відповідач наголошував, що позивач, всупереч позиції Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладену у постанові 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», який вказав на можливість визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, як повністю, так і частково (пункт 16), не аргументував свою позицію щодо того, як суперечлива, на його думку, природа заборгованості за двома договорами з тринадцяти, що включені в Угоду про реструктуризацію, може мати наслідком визнання Виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю.

Зокрема, не наведено розрахунки стосовно того, як заборгованість за вказаними двома договорами, що є предметом дослідження у судових справах №910/2959/19 та №910/2960/19, співвідноситься з заборгованістю, вказаною у повідомленні про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та оскаржуваному виконавчому написі.

Дослідивши викладені в позові обставини, враховуючи заперечення відповідача та наявні у справі докази, судом встановлено наступне.

Як визначено ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Статтею 89 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Пунктом 8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» визначено, що виходячи з приписів частини другої статті 50 Закону України «Про нотаріат», право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються господарським судом за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо суб`єктний склад сторін відповідного спору відповідає приписам статті 1 ГПК. При цьому за змістом статей 1, 2, 18, 22, 27 ГПК, статей 1 і 3 названого Закону нотаріус не може бути відповідачем у господарському процесі, а залучається до участі в ньому як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Водночас слід мати на увазі, що до господарського суду не можуть оскаржуватися дії нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права, заснованого на приписах цивільного чи господарського законодавства.

Обставини господарської діяльності, встановлення яких вимагає ст. 88 Закону України «Про нотаріат» одночасно можуть свідчити про наявність підстав підстав для вчинення виконавчого напису і про законність дій нотаріуса, відповідно мають різні процесуальні наслідки.

Правомірність вчинення нотаріальних дій полягає в дотриманні нотаріусом вимог Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в той час, як встановлення обставин господарської діяльності не входить до компетенції нотаріуса.

Таким чином, визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в будь-якому випадку пов`язане зі встановленням відсутності підстав для вчинення спірної нотаріальної дії та недотримання інших вимог, визначених Законом України «Про нотаріат» з огляду на фактичні обставини господарської діяльності сторін договору.

В межах спору про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, що підлягає розгляду в господарському суді, скаржник одночасно повинен спростувати обґрунтованість вимоги, тобто наявність підстав для застосування відповідного способу захисту права.

Саме лише посилання позивача на ознаки спірності вимоги, за якою вчинено виконавчий напис, стосується дотримання нотаріусом правил вчинення нотаріальних дій і не є достатньою підставою для відміни нотаріального способу захисту права за наявності факту його порушення.

Однак, позивачем в позові наведено лише обставини, які свідчать про протиправність дій нотаріуса і не наведено обставин щодо господарської діяльності сторін, встановлення яких в впливає на правомірність дій нотаріуса та чинність спірних нотаріальних дій. Зокрема, позивач в позові не наводить відповідних розрахунків та обставин, які спростовують наявність порушення та підстави для застосування нотаріального споосбу захисту права шляхом вчинення виконавчого напису.

При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Категорія безспірності заборгованості знову ж таки стосується правомірності дій нотаріуса та обґрунтованості вчинення нотаріальної дії, в той час, як у спорі про визнання таким, що не підлягає виконанню правомірність дій нотаріуса не досліджується, досліджуються обставини, покладені в основу дій нотаріуса, зокрема, спростування підстав вчинення нотаріальної дії.

Тобто, в такому спорі позивач повинен довести саме відсутність заборгованості чи її розміру, або відсутність підстав для реалізації обтяжу вального забезпечення.

Як встановлено судом, виконавчий напис нотаріуса є спрощеною формою захисту права стягувача (ст. 18 Цивільного кодексу України), при цьому є підставою для примусового виконання безспірного зобов`язання.

Відповідний спосіб захисту застосовано відповідачем на підставі Догвору застави від 16.07.2018 року, укладеного в забезпечення виконання зобов`язань за Угодою про реструктуризацію заборгованості за договорами від 11.07.2018 року, в якій суми заборгованості сторонами врегульовані, що виключає спірність зобов`язання.

Підставою для вжиття відповідачем заходів захисту права стало прострочення виконання позивачем зобов`язання за Угодою про реструктуризацію заборгованості на суму 5919010,68 грн. в строк до 30.01.2019 року. Відповідні обставини позивачем в позові не заперечено та не спростовано.

Таким чином, за наявності факту прострочення погодженої в Угоді про реструктуризацію заборгованості на суму 5919010,68 грн. з 30.01.2019 року, у відповідача виникло право на захист в обраний ним спосіб, тому виконавчий напис вчинено за наявності достатніх підстав.

За наслідками розгляду спору, судом встановлено, що у відповідача були достатні правові підстави для звернення за вчиненням спірного виконавчого напису, тому відсутні підстави для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського B.C. № 707 від 21.03.2019 року про звернення стягнення на рухоме майно - екскаватор-навантажувач марки та моделі BOBCAT В700, 2017 року випуску, заводський № НОМЕР_1 , двигун № U650696C, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Український будівельний альянс» на підставі Свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_4 , виданого ГУ Держпродспоживслужби у м. Києві 18.01.2018 року, яке було передано в заставу Товариству з обмеженою відповідальністю «ПЕРІ Україна» на підставі Договору застави, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коберником А.М. 16.07.2018 за реєстровим № 1434.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Український будівельний альянс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пері Україна», за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: 1) Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського Валентина Сергійовича, 2) Приватного виконавця Корольова Михайла Андрійовича прo визнання виконавчого запису таким, що не підлягає виконанню, відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256-257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 15.10.2019 року

Суддя А.Ю. Кошик