ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2019 р. м. Київ Справа№ 925/367/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Браславець Ю.Ю.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 05.09.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.10.2018 (повний текст складено 19.10.2018)

у справі №925/367/18 (суддя Скиба Г.М.)

за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області

до Фізичної особи-підприємця Задорожнього Олега Анатолійовича (відповідач 1)

Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області (відповідач 2)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба)

про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна та скасування його державної реєстрації

В судовому засіданні 05.09.2019 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 Головне управління Держпродспоживслужби в Черкаській області звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Задорожнього Олега Анатолійовича, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області про визнання недійсним договору оренди від 22.06.2016 індивідуально визначеного нерухомого майна та зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером майна: 08, що належить до державної власності, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А., зареєстрованого в реєстрі за №4210, та про скасування державної реєстрації №15076553 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно договору оренди від 22.06.2016 №4210 індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить державі.

На думку позивача, передача майна у такий спосіб суперечить інтересам держави та позбавляє орган управління права вільно та безперешкодно володіти цим майном.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 03.10.2018 у справі №925/367/18 в позові відмовлено.

Рішення обґрунтовано не доведеністю позивачем свого порушеного права у спірних правовідносинах.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач 13.11.2018 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі:

- суд не простував доводи позивача щодо підписання договору оренди не уповноваженою особою, оскільки на момент укладення договору спірне майно перебувало в оперативному управлінні позивача згідно наказу №4276 від 29.12.2014 Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України «Про закріплення майна за територіальними органами Держфітослужби»;

- суд, всупереч приписів ст.ст. 137, 761 ЦК України дійшов хибного висновку, що позивач станом на момент підписання договору оренди володів майном без права розпорядження та відчуження відповідного майна;

- суд дійшов безпідставного висновку щодо незаконності набуття права власності позивачем на спірне майно, оскільки відповідно до наказу від 11.05.2004 Міністерства аграрної політики майно лікарень ветеринарної медицини передано у державну власність з віднесенням їх до сфери управління Міністерства аграрної політики;

- в оскаржуваному рішенні суд наводить доводи про перебування майна в момент укладання договору на балансі лікарні ветеринарної медицини, які суперечать твердженню суду про те, що згідно наказу №4276 від 29.12.2014 спірне майно вилучено з оперативного управління лікарень та передано Дерфітослужбі, правонаступником якого є Держпродспоживслужба.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - 2 заперечує проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просить її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до акту прийняття-передачі судової справи від 13.11.2018 справу №925/367/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу 20.11.2018 передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 апеляційну скаргу позивача залишено без руху з огляду на відсутність даних щодо зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України у справі №925/367/18 5286,00 грн. судового збору, сплаченого за платіжним дорученням №448 від 29.10.2018.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2018 у справі №925/367/18 поновлено позивачу строк на апеляційне оскарження, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено на 21.02.2019.

Розгляд справи №925/367/18 в суді апеляційної інстанції неодноразово відкладався, останній раз на 05.09.2019.

Явка представників сторін

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 05.09.2019 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представник відповідача - 2 в судовому засіданні апеляційної інстанції 05.09.2019 заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник третьої особи в судовому засіданні апеляційної інстанції 05.09.2019 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Відповідач - 1, його представник в судове засідання апеляційної інстанції 05.09.2019 не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

11.07.2019 від відповідача - 1 надійшла заява, в якій викладено клопотання про розгляд справи без його участі.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника відповідача - 1 обов`язковою в судове засідання не визнавалась, задоволення його клопотання про розгляд справи без його участі судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача - 1 за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

22.06.2016 між Регіональним відділенням фонду державного майна України по Черкаській області (третя особа у справі) та Фізичною особою-підприємцем Задорожним Олегом Анатолійовичем (відповідач у справі) укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить державі (далі - договір, а.с. 10-14, т. 1).

У відповідності до п.1.1 договору третя особа передала, а відповідач прийняв в строкове платне користування окреме індивідуально визначене нерухоме майно - нежитлову будівлю хімічного відділу з прибудовами та підвалом, загальною площею 86,70 кв.м., що розміщене по вул. Пушкіна . 21-6 у м . Умань Черкаської області (далі - майно).

Як вбачається з акта прийому-передачі майна від 22.06.2016 (а.с. 15, т. 1), балансоутримувачем орендованого майна є Уманська районна державна лікарня ветеринарної медицини.

Однак станом на 22.06.2016 вказане вище майно передано в оперативне управління територіальному органу Держфітослужби, оскільки у відповідності до наказу №4276 від 29.12.2014 Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України "Про закріплення майна за територіальними органами Держфітослужби" - майно, в тому числі хімічний відділ з прибудовою та підвалом вилучено з оперативного управління та на підставі акту приймання-передачі основних засобів від 26.01.2015 вилучено в Уманської районної державної лікарні ветеринарної медицини та закріплено за територіальними органами Держфітослужби на праві оперативного управління.

Відповідно до наказу №36 від 16.01.2016 Державної ветеринарної та фітосанітарної служби реорганізовано територіальні органи зазначеної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (а.с. 21-25, т. 1).

Відповідно до наказу №436 від 22.11.2016 «Про реорганізацію територіальних органів Держпродспоживслужби» реорганізовано деякі територіальні органи служби, в тому числі до Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області приєднано Управління Держпродспоживлужби в м. Умані та Уманському районі (а.с. 26-30, т.1).

Головне управління Держпродспоживслужби в Черкаській області є правонаступником Держфітослужби.

На думку позивача, майно за договором передано в оренду відповідачу без згоди уповноваженого органу управління (Держфітослужби), який на момент укладення договору оренди був балансоутримувачем майна.

Як стверджує позивач, передача майна у такий спосіб суперечить інтересам держави та позбавляє орган управління права вільно та безперешкодно володіти цим майном, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Згідно з постановою пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Згідно статутних документів позивач та відповідач є самостійними юридичними особами. Учасники спору є суб`єктами господарювання з присвоєнням ідентифікаційного коду та внесенням запису в ЄДРПОУ.

Відповідно до приписів ст. 4 ГПК України позивач скористався своїм конституційним правом на звернення до господарського суду, оскільки право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ч. 3 ст. 5 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 ЦК України передбачає зобов`язання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно ч.1 ст. 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктами господарювання, в силу якого один суб`єкт зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Позивач, згідно Положення про Головне управління Держпродспоживслужби в Черкаській області - є структурним підрозділом центрального органу виконавчої влади.

Діяльність позивача регламентована Конституцією України, Законом України "Про управління об`єктами державної власності", постановою КМУ від 10.09.2014 №442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади", постановою КМУ від 16.12.2015 №1092 "Про утворення територіальних органів Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів".

Відповідач - 2 (ФДМУ) є регіональним відділенням органу державної влади. Діяльність відповідача - 2 регламентована Конституцією України, ЦК України, ГК України, Законом України "Про оренду державного та комунального майна", Положенням про регіональне відділення ФДМУ по Черкаській області, затверджене Головою Фонду 17.07.2002.

Щодо укладання спірного договору оренди державного майна слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 , 6 статті 203 ЦК України.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, їх структурних підрозділів та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності встановлені спеціальним Законом України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.92 № 2269-ХП (надалі - Закон).

Згідно з ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" державну політику у сфері оренди здійснюють Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна.

Одним з пріоритетів державної політики у сфері оренди є надходження коштів від орендної плати до Державного бюджету.

Відповідно до положень ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавцями є Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва, зокрема, щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю.

Згідно з ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" фізичні особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, що визначається Фондом державного майна України, відповідному орендодавцеві, зазначеному у статті 5 цього Закону. У разі надходження до орендодавця заяви про оренду нерухомого майна, орендодавець у п`ятиденний строк після дати реєстрації заяви надсилає копії матеріалів органу, уповноваженому управляти відповідним майном, який розглядає подані йому матеріали і протягом п`ятнадцяти днів після їх надходження надсилає орендодавцеві висновки про умови договору оренди або про відмову в укладенні договору оренди.

Відповідно до Закону України "Про управління об`єктами державної власності" управління об`єктами державної власності - це здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань, зокрема, ведуть облік об`єктів державної власності, що перебувають в їх управлінні, здійснюють контроль за ефективним використанням та збереженням таких об`єктів.

У висновку щодо оренди спірного нерухомого майна орган, уповноважений управляти державним майном - Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (лист від 05.05.2016 №15-1-2-6/1731), погодив передачу в оренду державного майна, що перебувало на балансі Уманської районної державної лікарні ветеринарної медицини.

На підставі вказаного висновку Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів та заяви ФОП Задорожнього О.А. 22.06.2016 було укладено спірний договір оренди індивідуально визначеного нерухомого або іншого майна, що належить до державної власності (а.с. 10-14, т. 1).

Орендодавцем виступило Регіональне відділення Фонду державного майна України.

Орендарем виступив фізична особа-підприємець Задорожний Олег Анатолійович.

Предмет договору - державне окремо індивідуально визначене майно - нежитлова будівля хімічного відділу з прибудовами та підвалом літ "И-1, під И", загальною площею 86,7 кв.м., що розташоване за адресою вул. Пушкіна, 21б в м. Умань - для розміщення складського приміщення (п.п. 1.1, 1.2 договору).

Строк дії договору - 15 років, до 21 червня 2031 (п. 10.1 договору).

Майно обліковується на балансі Уманської державної лікарні ветеринарної медицини.

Відповідно до приписів п. 2.2 договору передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в Орендаря права власності на це майно. Власником майна є держава, а Орендар користується майном протягом строку оренди.

22.06.2016 майно згідно акту приймання-передачі передано в оренду ФОП Задорожному О.А . В акті зроблена відмітка, що майно потребує поточного і капітального ремонту (а.с. 15, т. 1).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 12:16:48 год. 22.06.2016 спірне майно належить до державної власності (а.с. 16-17, т. 1).

Відповідно до наказу Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України від 29.12.2014 №4276 "Про закріплення майна за територіальними органами Держветфітослужби" було вилучено державне майно з оперативного управління установ ветеринарної медицини та закріплено його за територіальними органами Держветфітослужби на праві оперативного управління державним майном (а.с. 18, т. 1). Відповідний акт приймання-передачі був укладений та підписаний 26.01.2015 (а.с. 19-20, т. 1).

Відповідно до наказу Держветфітослужби України від 16.01.2016 №36 "Про реорганізацію територіальних органів Державної ветеринарної та фітосанітарної служби" територіальні органи Державної ветеринарної та фітосанітарної служби були приєднані до відповідних територіальних органів Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (а.с. 21-25, т. 1).

Перед підписанням спірного договору відповідач - 2 ФДМУ на свій запит отримав письмове погодження від Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів - лист від 05.05.2016 №15-1-2-6/1731 (а.с. 65, 48, т. 1). Тобто орган управління державним майном висловив свою згоду на передачу в оренду майна державної власності - свідоцтво на право власності за державою на нерухоме майно від 17.12.2017 (а.с. 49, т. 1).

На момент підписання спірного договору оренди нерухоме майно належало державі та перебувало в оперативному управлінні Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів - тобто без права розпорядження чи відчуження даного майна.

Натомість, вже 21.06.2018 у заяві до суду (а.с. 94-96, т. 1) позивач декларує своє право власності на спірне майно та вказує на позбавлення його права на вільне використання та розпорядження нерухомим майном - приміщенням хімічного відділу з прибудовою. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 17:02:07 год. 13.12.2016 власником спірного хімічного відділу з прибудовами та підвалом вказано Управління Держпродспоживслужби в Уманському районі з визначенням частки у спільній власності 6063/10000 (а.с. 110-112, т. 1). Підстава виникнення запису права власності - акт приймання-передачі від 22.04.2016 Голови Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів В . І. Лапа.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 11:05:06 год. 08.06.2018 власником спірного хімічного відділу з прибудовами та підвалом вказано Головне управління Держпродспоживслужби в Черкаській області з визначенням частки у спільній власності 6063/10000 (а.с. 100-101, т. 1). Підстава виникнення права власності - передавальний акт від 31.08.2017 (а.с. 102-109, т. 1). Та у спірному передавальному акті вказано лише про передачу з балансу Управління Держпродспоживслужби в Уманському районі на баланс Головного Управління Держпродспоживслужби в Черкаській області індивідуально визначеного майна та активів, але не про передачу у власність індивідуально визначеного майна.

Щодо права власності та права оперативного управління майном державної власності слід зазначити наступне.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом - приписи ст. 328 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 329 ЦК України юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.

В даному випадку спірне майно - приміщення хімічного відділу з прибудовами та підвалом, площею 86,7 кв.м., що розташоване в м. Умань, вул. Пушкіна, 21Б - отримане позивачем - Головним управлінням Держпродспоживслужби в Черкаській області, м. Черкаси, вул. Смілянська, 120 - у власність без достатніх правових підстав, оскільки власник майна та уповноважений ним орган - ФДМУ - не здійснив волевиявлення та не приймав рішення про передачу спірного майна у власність Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба), м. Київ, вул. Б.Грінченка, 1 і такі докази відсутні. Відповідно, розпорядження Держпродспоживслужби України про передачу спірного майна у власність ГУ Держпродспоживслужби в Черкаській області є передчасним та не ґрунтується на законі.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставну реєстрацію позивачем свого права власності на спірне майно - приміщення хімічного відділу з прибудовами та підвалом, площею 86,7 кв.м., що розташоване по вул. Пушкіна, 21Б в м. Умань Черкаської області , оскільки позивачем не надано, а судом не добуто первинних належних прийнятних доказів волевиявлення уповноваженого органу - Фонду державного майна України, або Кабінету Міністрів України на передачу у власність позивачу спірного нерухомого майна.

Передача майна на баланс чи в оперативне управління державному органу чи державній установі не породжує для них права власності на це майно.

Судом враховано приписи ст. 19 Конституції України, що органи влади можуть діяти лише у спосіб, визначений Законами України, і не інакше.

Перебування спірного майна на балансі Уманської районної державної лікарні ветеринарної медицини на момент укладання Договору оренди підтверджувалося, зокрема, наступними документами:

- копією Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 (а.с. 49, т. 1);

- копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.12.2007 (а.с. 50, т. 1).

Крім цього, підпунктом 3.5 пункту 3 глави 5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за №282/20595, для посвідчення договору про найм будівлі, іншої капітальної споруди (їх окремих частин) нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього, що залишається у справах нотаріуса.

Згідно ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державній реєстрації прав підлягають (стаття 4 цього Закону), зокрема:

- право власності;

- речові права, похідні від права власності, зокрема, право господарського відання; право оперативного управління.

Відповідно до пункту 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Таким чином, на момент укладання Договору оренди спірного майна, відповідно до поданих для укладання Договору документів, а також Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником майна було вказано - державу в особі Уманської районної державної лікарні ветеринарної медицини.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що під час укладання оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності №1633 від 22.06.2016, було дотримано норми чинного законодавства, що спростовує доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, в обґрунтування підстав скасування оскаржуваного рішення.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин аргументи позивача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про відмову в позові.

Доводи відповідачів 1 та 2, викладені у відзивах на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає обґрунтованими з вищевикладених підстав.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.10.2018 у справі №925/367/18.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.10.2018 у справі №925/367/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 03.10.2018 у справі №925/367/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №925/367/18 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 09.10.2019.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко