ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2019 р. Справа№ 910/10794/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Разіної Т.І.

Тарасенко К.В.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 01.10.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного агентства рибного господарства України

на рішення господарського суду міста Києва

від 19.06.2019 (повний текст складено 03.07.2019)

у справі №910/10794/18 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Державного агентства рибного господарства України

до Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація),

за участю третіх осіб, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на боці відповідача - Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА),

про визнання недійсним рішення,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 Державне агентство рибного господарства України (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради (далі - відповідач, Міськрада), в якому просить визнати недійсним та скасувати рішення №946/1950 від 23.02.2017 «Про повернення приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва із сфери управління державних установ і організацій» (спірне рішення), пунктом 1 якого визнано такими, що втратили чинність з 01.03.2017 рішення відповідача, згідно з додатком 1 до цього рішення, зокрема рішення Київської міської ради від 26.01.2012 №31/7368 «Про передачу до сфери Управління Державного агентства рибного господарства України житлових будинків Комунальної власності територіальної громади міста» (п.17 додатку 1 до спірного рішення).

На думку позивача, Міськрада не мала повноважень скасовувати свої рішення про передачу нерухомого майна, оскільки відповідно до них у позивача виникли певні суб`єктивні права щодо користування таким майном.

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.06.2019 у задоволені позову Державного агентства рибного господарства України відмовлено, з посиланням на постанову Великої палати Верховного Суду від 22.01.2019 у справі №910/12224/17. Судом першої інстанції встановлено, що в даному випадку - Міськрада, що являється власником переданого відповідачу майна, має право на визначення юридичної долі свого майна, у тому числі й шляхом надання його іншим особам, а також вилучення цього майна у відповідних суб`єктів, шляхом прийняття відповідних рішень.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 19.06.2019 у справі №910/10794/18 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим, зазначене рішення підлягає скасуванню. При цьому скаржник зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2019, справу №910/10794/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуюча суддя - Іоннікова І.А., судді - Разіної Т.І., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2019 апеляційну скаргу Державного агентства рибного господарства України залишено без руху і надано час для виправлення недоліків шляхом сплати судового збору у розмірі 2 643,00 грн.

15.08.2019 позивач виконав вимоги ухвали суду, надіславши докази сплати судового збору у розмірі 2 643,00 грн., що підтверджує платіжне доручення від 18.07.2019 №415 (т.2 а.с.10).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного агентства рибного господарства України на рішення господарського суду міста Києва від 19.06.2019 у справі №910/10794/18 та призначено до розгляду у судовому засіданні на 01.10.2019.

11.09.2019 та 18.09.2019 через канцелярію суду від КП «Київжитлоспецексплуатація» та від Київміськради, Департаменту комунальної власності м. Києва надійшли відзиви на апеляційну скаргу Державного агентства рибного господарства України на рішення господарського суду міста Києва від 19.06.2019, в якому просять рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства. При цьому у відзивах зазначають, що спірне рішення Київміськради від 23.02.2017 №946/1950 «Про повернення приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва із сфери управління державних установ і організацій» прийнято в межах повноважень та з дотриманням вимог чинного законодавства України, а тому відсутні підстави для визнання такого рішення недійсним.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, наголошуючи на тому, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування та вичерпують свою дію фактом виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Представники відповідача та третіх осіб надали усні пояснення по суті справи, проти задоволення апеляційної скарги заперечували і підтримали доводи, викладені у відзивах на апеляційну скаргу позивача та зазначили, що суд першої інстанції правомірно вирішив даний спір, при цьому правильно застосувавши норми матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, третіх осіб, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Пунктом 1 рішення Київської міської ради №31/7368 від 26.01.2012 «Про передачу до сфери управління Державного агентства рибного господарства України житлових будинків комунальної власності територіальної громади міста» передано до сфери управління Державного агентства рибного господарства України нежилий будинок №45 літ. А на вул. Артема загальною площею 1321,10 м2, та нежилий будинок №41 літ. А на вул. Гоголівській загальною площею 362,20 м2.

Пунктом 2 вказаного рішення встановлено, що Державне агентство рибного господарства України має право здійснювати всі дії щодо ефективного використання нежилих будинків, зазначених у пункті 1 цього рішення, крім відчуження та передачі у користування трепл особам.

Пунктом 3 зазначеного рішення доручено Головному управлінню комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) разом із Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» здійснити передачу нежилих будинків згідно пунктом 1 цього рішення в установленому порядку.

На виконання рішення Київської міської ради від 26.01.2012 №31/7368 Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" нежилі будинки №45 літ. А на вул. Артема та №41 літ. А на вул. Гоголівській за актами приймання-передачі основних засобів від 01.03.2012 передано Державному агентству рибного господарства України, яким у подальшому виготовлено відповідні технічні паспорти.

Рішенням Київської міської ради від 23 лютого 2017 року № 946/1950 «Про повернення приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва із сфери управління державних установ і організацій» визнано такими, що втратили чинність з 01.03.2017, рішення міськради, зокрема від 16.01.2012 №31/7368 «Про передачу до сфери управління Державного агентства рибного господарства України житлових будинків комунальної власності територіальної громади міста».

Пунктом 2 оскаржуваного рішення встановлено, що приміщення, зазначені у додатку 2 до цього рішення, які належать територіальній громаді міста Києва і які були передані до сфери управління державних установ і організацій рішеннями міськради, підлягають передачі в оренду тим державним установам і організаціям, у сфері управління яких вони перебували до 01.03.2017 року, на підставі заяв, поданих такими установами і організаціями відповідно до встановленого порядку.

Пунктом 3 цього рішення нерухоме майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, зазначене у додатку 2 до цього рішення, закріплено за КП «Київжитлоспецексплуатація».

Позивач рішення Київської міської ради від 23.02.2017 № 946/1950 вважає незаконним, оскільки майно передавалось позивачу на підставі статті 137 ГК України, яка визначає і регулює право оперативного управління майном та правовий режим такого майна. Крім того позивач наголошує, що відповідачем на порушення вимог ст.19 Конституції України фактично вилучено майно з оперативного управління без належних на те підстав, незважаючи на те, що позивачем спірні приміщення використовувались ефективно та належним чином. Зазначені обставини стали підставою для звернення із відповідним позовом до суду.

Предметом спору у даній справі є, зокрема питання щодо передачі майна Міськрадою позивачу у безоплатне користування на невизначений період

Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97 (далі - Закон №280/97) встановлено, що право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

За змістом п.п.30, 31 ч.1 ст.26 Закону №280/97, до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить, зокрема прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна, прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

Наведені приписи законодавства дають підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив повноваження самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території.

У даному випадку оскаржуваним рішенням міськради було визнано такими, що втратили чинність з 01 березня 2017 року, рішення міськради щодо надання приміщень в користування позивачу. Рішення міськради, чинність яких припинилася, виступали правовою підставою для користування майном Державним агентом рибного господарства України.

Водночас, суд зазначає, що законодавче визначення поняття «сфера управління», яке вживається в оскаржуваному рішенні міськради - відсутнє. Проте зі змісту деяких нормативно-правових актів (зокрема, законів України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про місцеві державні адміністрації", "Про управління об`єктами державної власності") можна дійти висновку, що це поняття використовується у випадку реалізації органами місцевого самоврядування, державними органами своєї компетенції, наділення відповідними повноваженнями інших органів, що уповноважені реалізовувати управлінські функції. Звідси передача майна до сфери управління не вказує на передачу певному суб`єктові відповідного майна на праві оперативного управління.

За змістом ч.1 ст.137 Господарського кодексу України (далі - ГК України) правом оперативного управління є речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що не перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на договірній і податковій основі та на засадах підконтрольності у межах повноважень, наданих органам місцевого самоврядування законом.

Частина 2 ст.135 ГК України регламентує, що власник має право особисто або через уповноважені ним органи з метою здійснення підприємницької діяльності засновувати господарські організації, закріплюючи за ними належне йому майно на праві власності, праві господарського відання, а для здійснення некомерційної господарської діяльності - на праві оперативного управління, визначати мету та предмет діяльності таких організацій, склад і компетенцію їх органів управління, порядок прийняття ними рішень, склад і порядок використання майна, визначати інші умови господарювання у затверджених власником (уповноваженим ним органом) установчих документах господарської організації, а також здійснювати безпосередньо або через уповноважені ним органи у межах, встановлених законом, інші управлінські повноваження щодо заснованої організації та припиняти її діяльність відповідно до цього Кодексу та інших законів.

З наведених норм права вбачається, що майно комунальної власності не може передаватися в оперативне управління підприємствам, установам, організаціям, які не були утворені відповідним органом місцевого самоврядування та не знаходяться в його підпорядкуванні.

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що у Державного агентства рибного господарства України право оперативного управління щодо спірних приміщень не виникло і не могло виникнути (незалежно від того чи було воно зареєстровано, чи ні).

Водночас, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України), які він може реалізовувати на власний розсуд. Відтак, власник має право на визначення юридичної долі свого майна, у тому числі й шляхом надання майна іншим особам, а також вилучення цього майна у відповідних суб`єктів.

За таких обставин, у цій справі між сторонами виникли правовідносини щодо передачі майна міськрадою позивачу у безоплатне користування на невизначений період - доки воно не знадобиться власнику (позичка).

Відповідно до ч.1 ст.827 Цивільного кодексу України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.

Водночас ст.831 Цивільного кодексу України регламентує, що якщо сторони не встановили строку користування річчю, він визначається відповідно до мети користування нею; відповідно до ч.3 ст.834 Цивільного кодексу України особа, яка стала власником речі, переданої у користування, має право вимагати розірвання договору, який укладено без визначення строку. Отже, строк користування не є істотною умовою договору позички, а річ за таким договором може передаватися у користування без визначення строку. У такому разі, якщо строк користування річчю не може бути визначений відповідно до мети користування нею, за аналогією закону має застосовуватися частина друга статті 763 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо строк найму не встановлений, то договір найму вважається укладеним на невизначений строк; кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Тобто відповідач у цій справі скористався своїм правом на відмову від договору позички.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги правову позицію висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.01.2019 у справі №910/12224/17 (провадження №12-147гс18).

Так, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які він може реалізувати на власний розсуд. За таких обставин, власник має право на визначення юридичної долі свого майна, у тому числі шляхом як надання майна іншим особам, так і вилучення цього майна у відповідних суб`єктів.

Майно комунальної власності не може передаватися в оперативне управління підприємствам, установам, організаціям, які не були утворені відповідним органом місцевого самоврядування та не знаходяться в його підпорядкуванні.

Посилання скаржника на те, що відповідно до п. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення органу місцевого самоврядування, видані з питань розпорядження комунальною власністю, визнаються незаконними у судовому порядку, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказана норма регламентує порядок визнання незаконними рішень органів місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України. Всі інші доводи скаржника не спростовують вищевикладене.

Суд також звертає увагу на те, що, здійснюючи судочинство, Європейський суд з прав людини в рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» зазначив, що за змістом п.1 ст.6 Конвенції суди зобов`язані обґрунтувати свої рішення, проте це не може сприйматись як вимога давати детальну відповідь на кожен довод. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру ухвалюваного рішення.

За приписами ч.ч.1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст.129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного агентства рибного господарства України залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2019 у справі №910/10794/18 - без змін.

Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Т.І. Разіна

К.В. Тарасенко