РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.09.2019Справа № 910/4932/19
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом закритої акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Емселба Лімітед"

до приватного підприємства "Ролон"

треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Укрбент"

дочірнє підприємство "Компанія Інтерсервіс"

про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину

При секретарю судового засідання: Радченко А. А.

Представники сторін:

від позивача: Кузяєв О.В. - представник за ордером серії КВ № 732573 від 04.09.19 р.;

від відповідача: не з`явився.;

від третьої особи: Цирулевська М.В. - представник за ордером серії КВ № 726414 від 09.07.2019 р.

від третьої особи-2: Забродський В.В. - представник за ордером серії КВ 13070 від 30.07.2018 р.

ВСТАНОВИВ:

Закрита акціонерна компанія з обмеженою відповідальністю "Емселба Лімітед" звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до приватного підприємства "Ролон" про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, визнання незаконним набуття права власності приватним підприємством "Ролон" на частку 55% статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю "Даш-Бент Інвест", що дорівнює 1 375 000,00 грн., а також на корпоративні права, що випливають з частки, на підставі договору зворотної купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "Даш-Бент Інвест" від 22.11.2012 року між закритою акціонерною компанією з обмеженою відповідальністю "Емселба Лімітед" та приватним підприємством "Ролон".

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.04.2019 р. вищевказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення її недоліків з дня вручення цієї ухвали.

03.05.2018 до канцелярії суду позивач подав супровідний лист з доказами сплати судового збору та додатковими документами.

11.05.2018 до канцелярії суду позивач подав супровідний лист з доказами направлення позовної заяви та доданих до неї документів відповідачу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.05.2019 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, встановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 04.06.2019 р.

29.05.2019 р. до канцелярії суду відповідач подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти позову.

30.05.2019 р. до канцелярії суду ТОВ "Укрбент" подало заяву про вступ третьої оосби, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача.

У судовому засіданні 04.06.2019 р. представник ТОВ "Укрбент" підтримав заяву, просив суд задовольнити.

Представник позивача заперечує проти заяви ТОВ "Укрбент", просить суд відмовити в задоволенні.

Представник відповідача виніс дану заяву ТОВ "Укрбент" на розсуд суду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.06.2019 р. клопотання ТОВ "Укрбент" про залучення його до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача задоволено, залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Укрбент", відкладено підготовче судове засідання у справі на 16.07.2019 р.

10.07.2019 р. до канцелярії суду третя особа подала клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, пояснення щодо позову та відзив на позов.

У судовому засіданні 16.07.2019 р. представник третьої особи пітримав заяву про залишеня позову без розгляду.

Представник позивача заперечував проти даного клопотання, просив суд відмовити в задоволенні

Представник відповідача виніс дану заяву на розсуд суду.

Суд відмовив у задоволенні клопотання третьої особи про залишення позову без розгляду.

Представник третьої особи подав клопотання про залучення третьої особи до участі у справі, просив суд задовольнити.

Представник позивача та відповідача винесли заяву про залучення третьої особи до участі у справі на розсуд суду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.07.2019 р. клопотання ТОВ "Укрбент" про залучення третьої особи до участі у справі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача задоволено. Залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - дочірнє підприємство "Компанія Інтерсервіс" (04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, буд. 1-3), відкладено підготовче судове засідання у справі на 09.09.2019 р.

05.09.2019 року до канцелярії суду відповідачем подано заяву про визнання позову.

05.09.2019 року до канцелярії суду дочірнім підприємством "Компанія Інтерсервіс" подано пояснення по суті спору.

09.09.2019 року до канцелярії суду дочірнім підприємством "Компанія Інтерсервіс" подано клопотання про закриття провадження у справі.

В судовому засіданні позивачем подано клопотання про долучення доказів.

Суд відмовив у задоволенні клопотання третьої особи 1 про залишення позову без розгляду та в клопотанні третьої особи 2 про закриття провадження у справі.

Судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 24.09.2019 року.

10.09.2019 року до канцелярії суду відповідачем подано заяву про те, що не заперечує проти проведення судового засідання без його участі та наголошує на тому, що підтримує заяву від 05.09.2019 року, якою ПП «Ролон» визнало позов.

24.09.2019 року до канцелярії суду позивачем подано письмові пояснення, які не підписані представником позивача.

В судове засідання 24.09.2019 року представник відповідача не з`явився.

Представник третьої особи 1 заперечував проти позову, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В судовому засіданні постановлено ухвалу про відмову у прийнятті заяви про визнання відповідачем позову.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник третьої особи 1 заперечував проти позову, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача та третіх осіб 1 та 2, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

18.10.2012 року між приватним підприємством «Ролон» (продавець) та закритою акціонерною компанією з обмеженою відповідальністю «Емселба Лімітед» (покупець) укладеного договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сірай В.І. та зареєстровано в реєстрі за № 1501 (надалі договір від 18.10.2012).

Відповідно до п.1 договору предметом цього договору є частка та корпоративні права відповідно до вказаної частки продавця, що складає 55% статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «Даш-Бент Інвест», ідентифікаційний код юридичної особи (податковий номер) 32161354 (надалі за текстом - товариство), що дорівнює 1 375 000,00 грн. (надалі за текстом - частка), яка належить продавцеві у статутному капіталі товариства, що підтверджується статутом товариства, зареєстрованим в новій редакції 16 січня 2012 року державним реєстратором Подільської районної у місті Києві державної адміністрації, номер запису 7026118.

Згідно з п. 3.6 договору зареєстрований статний капітал товариства 2 500 000,00 грн. Статутний капітал товариства сформовано повністю.

Продавець передає у власність покупцеві частку, а покупець приймає частку та зобов`язується сплатити повну договірну ціну частки в сумі, встановленій в п.5 цього договору (надалі за текстом - ціна за частку) (п. 2 договору).

Пунктом 5 договору передбачено, що за взаємною згодою сторони визначили, що частка в статутному капіталі товариства продається за цим договором продавцем на користь покупця за договірною ціною за частку в сумі 1 375 000,00 грн.

Покупець сплачує продавцеві ціну за частку, вказану в п.5 договору, протягом двох років з дня укладення цього договору (п. 6 договору).

Пунктом 9 договору передбачено наслідки відступлення частки:

9.1 продавць втрачає усі права та обов`язки по відношенню дло товариства, які були обумовлені його статутом, з одночасним переходом усіз прав та обов`язків, що належали продавцю на момент відступлення частки.

9.2 всі умови статуту товариства вистачають для продавця будь-яке значення.

9.3 покупець набуває право власності на частку, що відчужується, з моменту укладення цього договору.

Як зазначено позивачем та вбачається з матеріалів справи, 07.09.2016 року ним сплачено приватному підприємству "Ролон" 1 375 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученням № 4 від 07.09.2016 року з призначенням платежу: сплата згідно умов купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю №1501 від 18.10.2012р.

Позивачем зазначено, що у червні 2018 року директор ТОВ «Даш-Бент Інвест» Мамонтов Вячелав Миколайович повідомив позивача про те, що йому стало відомо про існування копії договору зворотної купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 22.11.2012 року, начебто укладеного між закритою акціонерною компанією з обмеженою відповідальністю «Емселба Лімітед» та приватним підприємством «Ролон» предметом якого є частка та корпоративні права в розмірі 55% статутного капітала товариства з обмеженою відповідальністю «Даш-Бен Інвест».

З матеріалів справи вбачається, що 22.11.2012 року між приватним підприємством "Ролон" (сторона-1/покупець) та закритою акціонерною компанією з обмеженою відповідальністю "Емселба Лімітед" (сторона-2/продавець) укладено договір зворотної купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю.

Відповідно до п.1 договору від 22.11.2012 року, зважаючи на умови даного договору щодо настання відповідних прав та обов`язків сторін за даним договором з урахуванням відкладальної умови (обставини), зазначеної в п.11 договору, предметом цього договору є частка та корпоративні права відповідно до вказаної частки продавця, що складає 55% статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю "Даш-Бент Інвест", що дорівнює 1 375 000, 00 грн., яка належить продавцеві у статутному капіталі товариства.

Згідно п.2 договору, з моменту настання відкладальної умови, зазначеної у п.11 даного договору, продавець передає у власність покупцеві частку (корпоративні права, що з неї випливають), а покупець приймає частку (корпоративні права, що з неї випливають) та зобов`язується сплатити повну договірну ціну частки в сумі, що встановлено п. 5 цього договору.

У п. 6 договору за взаємною згодою сторони визначили, що частка в статутному капіталі товариства продається за цим договором продавцем на користь покупця за договірною ціною за частку у сумі, розмір якої є еквівалентним 1 дол. США 00 центів.

Покупець сплачує продавцеві ціну за частку, вказану в п.6 даного договору, протягом одного року з моменту настання відкладальної умови, зазначеної у п.11 даного договору (п.7 договору від 22.11.2012 року).

Відповідно до п. 11 договору від 22.11.2012 року, відкладальною умовою (обставиною) щодо прав та обов`язків сторін за даним договором, настання яких пов`язується із такою відкладальною умовою (обставиною), є неоплата продавцем до 01.07.2016 ціни за частку на умовах, в порядку та на підставі договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 18.10.2012, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сірай В.І., укладеного між сторонами. В такому випадку, при настанні вказаної вище обставини, відповідні права та обов`язки сторін, передбачені цим договором, настають з 01.07.2016. При цьому, в разі оплати частки за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 18.10.2012, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сірай В.І., до вказаної вище дати, сторона-1 зобов`язана передати свій екземпляр даного договору стороні-2 як підтвердження отримання оплати частки та відсутності претензій до сторони-2 щодо належного виконання нею своїх зобов`язань за вказаним вище договором купівлі-продажу частки та не настання, у зв`язку із цим відповідних прав та обов`язків сторін за даним договором.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним або розірвання даного договору за згодою сторін або за рішенням суду (п.13 договору).

Позивач вважає, що договір зворотної купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 22.11.2012, укладений між ним та ПП «Ролон» (надалі - договір від 22.11.2012), є нікчемним, оскільки укладений з порушенням публічного порядку, спрямований на протиправне порушення права власності позивача на частку в статутному капіталі ТОВ «Даш-Бент Інвест», незаконне заволодіння відповідною часткою у статутному капіталі, зазначаючи наступні підстави своїх тверджень:

- позивач не мав права відчужувати частку, що складає 55 % статутного капіталу ТОВ «Даш-Бент Інвест», що становить 1 375 000,00 грн, до повної оплати її ціни за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 18.10.2012, зареєстрованим в реєстрі за № 1501, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сірай В.І.,

- матеріали, надані ПП «Ролон», свідчать, що договору від 22.11.2012 року станом на 22 11.2012 року не існувало;

- позивач не приймав рішення про відчуження часток у статутному капіталі ТОВ «Даш-Бент Інвест» та про внесення змін до статуту ТОВ «Даш-Бент Інвест», у зв 'язку з чим договір від 22.11.2012 року міг виникнути набагато пізніше 22.11.2012;

- договір робився поспіхом, не фахівцями в галузі права, з внесенням до нього умов, які неможливо виконати, з незаконною забороною на участь в товаристві;

- позивача не повідомлено про проведення загальних зборів, а невідомими особами протиправно та незаконно скликано та проведено загальні збори учасників ТОВ «Даш- Бент Інвест», які були оформлені завідомо підробленими протоколами від 02.04.2018 № 01/04/2018, від 02/04/2018, від 03.04.2018 № 03/04/2018.

Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що нікчемним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Аналогічні положення містяться в ст. ст. 207, 208 Господарського кодексу України.

Суд зазначає, що згідно ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Приписами статті 203 Цивільного кодексу України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, чинним законодавством визначено, що договір може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до положень п. п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

Статтею 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до положень п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК:

1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина;

2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами (стаття 216 ЦК).

Щодо твердження позивача про те, що він не мав права відчужувати частку, що складає 55 % статутного капіталу ТОВ «Даш-Бент Інвест», що становить 1 375 000,00 грн, до повної оплати її ціни за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 18.10.2012, зареєстрованим в реєстрі за № 1501, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сірай В.І.,та не приймав рішення про відчуження часток у статутному капіталі ТОВ «Даш-Бент Інвест» та про внесення змін до статуту ТОВ «Даш-Бент Інвест», у зв 'язку з чим договір від 22.11.2012 року міг виникнути набагато пізніше 22.11.2012, то суд зазначає наступне.

Вищезазначені обставини були предметом дослідження інших судових справ, в межах яких позивачем було заявлено позовні вимоги про визнання недійними договорів, в тому числі, оскаржуваного договору від 22.11.2012 року, на підставі ст.. 203, 215 ЦК України.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 10.01.2019 року у справі №910/8711/18 за позовом закритої акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Емселба Лімітед" до приватного підприємства "Ролон", дочірнього підприємства "Компанія Інтерсервіс", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_5 , товариство з обмеженою відповідальністю "Даш-Бент Інвест", товариство з обмеженою відповідальністю "УКРБЕНТ" про визнання договорів недійсними (договір зворотної купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 22.11.2012, укладений між закритою акціонерною компанією з обмеженою відповідальністю "Емселба Лімітед" та приватним підприємством "Ролон"; договір про відступлення права вимоги від 03.12.2012, укладений між приватним підприємством "Ролон" та дочірнім підприємством "Компанія Інтерсервіс") у задоволенні позову відмовлено.

У вищезазначеному рішенні судом зазначено, що щодо твердження позивача про те, що договір зворотної купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 22.11.2012 не відповідає вимогам законодавства щодо можливості відчуження учасником лише частки у статному капіталі товариства, яка сплачена, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частинами 1, 2, 3 ст.147 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину) встановлено, що учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства. Частка учасника товариства з обмеженою відповідальністю може бути відчужена до повної її сплати лише у тій частині, в якій її уже сплачено. Аналогічну норми наведено у ст.53 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину).

Відповідно до п. 7.4 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Даш-Бент Інвест", затвердженого загальним зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Даш-Бент Інвест", протокол № 11 від 18.10.2012, частка учасника товариства може бути відчужена до повної її сплати лише у тій частині, в якій її уже сплачено.

Тобто, станом на момент укладання між позивачем та відповідачем-1 оспорюваного правочину законодавством було визначено можливість продажу учасником належної йому частки у статутному капіталі господарського товариства лише за умови її повної сплати.

Проте, судом встановлено, що у п. 3 договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 18.10.2012 сторонами визначено дані про товариство, частка у статутному капіталі якого є предметом продажу, зокрема зазначено, що зареєстрований статутний капітал товариства становить 2 500 000, 00 грн. Статутний капітал товариства сформований повністю.

Відповідно до п. 5 договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 18.10.2012, частка у статутному капіталі товариства продається продавцем на користь покупця за договірною ціною за частку в сумі 1 375 000, 00 грн.

Таким чином, враховуючи наведене вище, суд зазначає, що позивач помилково ототожнює вчинення покупцем оплати за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 18.10.2012 зі сплатою учасником своєї частки у порядку формування статутного капіталу.

За таких обставин, суд вважає безпідставними посилання позивача в якості обґрунтування позовних вимог на те, що оплата за частку була внесена Закритою акціонерною компанією з обмеженою відповідальністю "Емселба Лімітед" лише у 2016 році, а отже, фактично на момент укладання договору зворотної купівлі-продажу не була сплачена учасником, що мало наслідком заборону відчуження згідно ст. 147 Цивільного кодексу України та 53 Закону України "Про господарські товариства" (в редакціях, чинних на момент укладання спірного правочину).

До аналогічних висновків дійшов Господарський суд міста Києва в рішенні від 19.11.2018 року під час розгляду справі №910/8709/18 за позовом закритої акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Емселба Лімітед" до дочірнього підприємства "Компанія Інтерсервіс", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_5 , товариство з обмеженою відповідальністю "Даш-Бент Інвест", товариство з обмеженою відповідальністю "УКРБЕНТ" про визнання недійсним договору зворотної купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 18.10.2012р., укладеного між дочірнім підприємством "Компанія Інтерсервіс" та закритою акціонерною компанією з обмеженою відповідальністю "Емселба Лімітед".

Також, в межах вищезазначених справ судом було досліджено питання наявності/відсутності повноважень у представника позивача на підписання відповідних договорів, в тому числі оскаржуваного договору.

Зокрема, в рішенні Господарського суду міста Києва від 10.01.2019 року у справі №910/8711/18 суд дійшов наступних висновків.

В свою чергу, договір зворотної купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 22.11.2012 підписано з боку закритої акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Емселба Лімітед" - представником Гончарук Михайлом Петровичем, який діє на підставі довіреності від 09.10.2012, легалізованої 10.10.2012 апостилем Міністерства юстиції та громадського порядку Кіпру за номером 340306/12.

Зі змісту довіреності вбачається, що остання набула чинності 09.10.2012 та термін дії закінчився 08.10.2013.

Відповідно до змісту довіреності закрита акціонерна компанія з обмеженою відповідальністю "Емселба Лімітед" призначає ОСОБА_5 (третя особа-1) бути дійсним та належним чином призначеним уповноваженим представником для здійснення будь-яких дій та, який матиме для цього усі повноваження, на свій власний розсуд і відповідальність, якщо це є необхідним і бажаним для компанії, у зв`язку з чим йому надається право та генеральна довіреність, яка включає,але не обмежується повноваженням, зокрема, представляти компанію у будь-яких урядах та/або місцевих державних органах, громадських організаціях, державних установах, приватних, громадських та/або державних компаніях, проводити переговори та укладати, вносити зміни, розривати і підписувати будь-які контракти та угоди з будь-якими вище зазначеними органами та особами.

Таким чином, проаналізувавши зміст довіреності, на підставі якої третьою особою-1 було підписано від імені позивача договір зворотної купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 18.10.2012, суд зазначає, що ОСОБА_5 мав повноваження на укладання будь-якого договору, в тому числі, з приватними компаніями та відповідно у даному випадку діяв у межах наданих повноважень.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про необґрунтованість посилань позивача як на підставу для визнання недійсним договору зворотної купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 18.10.2012 на перевищення повноважень особою, яка підписала вказаний правочин від імені закритої акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Емселба Лімітед".

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що підписанняи договору уповноваженим представником позивача, який діяв на підставі довіреності, виданої позивачем, безпосередньо свідчить про те, що закрита акціонерна компанія з обмеженою відповідальністю "Емселба Лімітед" була обізнана про наявність договору від 22.11.2012 року.

Частиною 4 статті 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, вищезазначені обставини не підлягають доказуванню в межах даної справи, оскільки вони встановлені в судових рішеннях господарських судів, які набрали законної сили.

Інші обставини, якими позивач обґрунтовує нікчемність договору є такими, що не входять до предмету доказуванню, з огляду на що не підлягають дослідженню та встановленню в межах даної справи.

Так, позивач стверджує, що договір від 22.11.2012 року містить незрозумілі та суперечливі положення, які унеможливлюють його виконання, що вказує на укладення його значно пізніше ніж 22.11.2013 року та свідчить про його нікчемність.

Водночас, суд зазначає, що наявність суперечностей в умовах виконання договору не має наслідків його нікчемності, а є підставою для можливого тлумачення такого договору в порядку, передбаченому ст.. 213 ЦК України.

Також, суд зазначає, що встановлення обставин правомірності/протиправності організації та проведення загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю «Даш-Бент Інвест» не є предметом доказування у даній справі.

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів вини та обставин, з якими закон повязує нікчемність правочину внаслідок порушення публічного порядку - спрямованості на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним, тому позовні вимоги позивача про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, визнання незаконним набуття права власності приватним підприємством "Ролон" на частку 55% статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю "Даш-Бент Інвест", що дорівнює 1 375 000,00 грн., а також на корпоративні права, що випливають з частки, на підставі договору зворотної купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "Даш-Бент Інвест" від 22.11.2012 року між закритою акціонерною компанією з обмеженою відповідальністю "Емселба Лімітед" та приватним підприємством "Ролон" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Пунктом 1 статті 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ч.1 ст. 79, ст.ст. 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата підписання рішення: 17.10.2019 року.

Суддя С.М. Мудрий