ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2019 р. Справа№ 911/197/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Майданевича А.Г.

Мартюк А.І.

За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.

представників сторін:

від позивача - Богатиренко О.В. ( ордер серія КС №289913 від 21.08.2019), Деледивка С.Г. (ордер серія КС №583801 від 16.08.2019);

від відповідача 1 - не з`явився;

від відповідача 2 - ОСОБА_1;

від третьої особи - не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 та приєднаної до неї заяви ОСОБА_2

на рішення Господарського суду Київської області від 04.06.2019

у справі № 911/197/19 (суддя ЯремаВ.А.)

За позовом ОСОБА_3

до 1. ОСОБА_2

2. ОСОБА_1

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту"

про визнання розміру статутного капіталу товариства та розміру частки учасника, визнання недійсним договору, скасування реєстраційної дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 04.06.2019 у справі №911/197/19 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визначення розміру статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" в сумі 2 100 000,00грн.; визначення частки учасника ОСОБА_3 у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" у розмірі 2 100 000,00грн., що становить 100% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту", відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про поділ майна між подружжям від 13.12.2018, за яким ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за взаємною згодою провели поділ частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" у розмірі 50 % статуного капіталу товариства, що складає 2 100 000,00грн.; скасування реєстраційної дії, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту": державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи; 18.12.2; ОСОБА_6; Виконавчий комітет Ірпінської міської ради Київської області; зміна складу або інформації про засновників, задоволено. Визнано недійсним договір про поділ майна між подружжям від 13.12.2018, за яким ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за взаємною згодою провели поділ частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" у розмірі 50% статутного капіталу товариства, що складає 2 100 000,00 грн. Скасовано реєстраційну дію, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту": державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи; 18.12.2; ОСОБА_6; Виконавчий комітет Ірпінської міської ради Київської області; зміна складу або інформації про засновників. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за вимоги про визначення розміру статутного капіталу товариства та розміру частки учасника покладено на позивача. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1921грн.00коп. судового збору. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1921грн.00коп. судового збору.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:

- заявлені позивачем вимоги про визначення розміру статутного капіталу та розміру частки позивача у відповідно заявлених сумах не відповідають передбаченим законом способам захисту та за своїм змістом є вимогами про встановлення юридичних фактів, які не можуть бути самостійним предметом позову в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення;

- оскільки станом на момент укладення спірного договору відповідач 1 вийшов з товариства, як наслідок втратив право на розпорядження належною йому часткою в статутному капіталі, яка до того ж не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та не може бути поділена між ним, суд дійшов висновку, що спірний договір суперечить актам законодавства та порушує права позивача на управління товариством, а тому підлягає визнанню недійсним з підстав ст. ст. 203, 215 ЦК України;

- оскільки акт приймання-передачі частини частки у статутному капіталі ТОВ "Промислові засоби індивідуального захисту" від 14.12.2018 складено та підписано на підставі договору про поділ майна між подружжям від 13.12.2018, визнаного у даній справі недійсним, суд дійшов висновку про невідповідність законодавчим вимогам наданого відповідачем 1 для державної реєстрації документа - акта приймання-передачі, що свідчить про відсутність правових підстав для проведення державної реєстрації змін до установчих документів, змін про склад або інформації про засновників юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту".

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 (відповідач 2) звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 04.06.2019 в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про поділ майна між подружжям від 13.12.2018 та скасування реєстраційної дії відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач 2 зазначає про те, що:

- спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства;

- враховуючи, що ОСОБА_2 нотаріально посвідчену заяву про вихід подав безпосередньо ТОВ «Промзіз» і вона, за свідченням письмових пояснень позивача від 30.01.2019, ОСОБА_2 не поверталась, будучи володільцем частки, що становить 50% статутного капіталу ТОВ «Промзіз» не отримав належним чином складеної згоди іншого учасника (позивача) на вихід з товариства, не зміг реалізувати своє право на вихід з товариства шляхом подання державному реєстратору у встановлений законодавством строк відповідного пакету документів, отже внаслідок не проведення реєстраційних дій, вихід ОСОБА_2 зі складу учасників Товариства 14 вересня 2018 не відбувся;

- суд перетворивши право на вихід з товариства у обов`язок та підмінивши виключну компетенцію державного реєстратора, який законом уповноважений на засвідчення державою факту виходу учасника із товариства, діяв з перевищенням своїх повноважень, що є грубим порушенням статті 19 Конституції України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.09.2019 колегією суддів у складі головуючого судді Пашкіної С.А., суддів Сітайло Л.Г., Майданевича А.Г. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 04.06.2019, справу призначено до розгляду на 22.08.2019.

Від позивача (19.08.2019) надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 04.06.2019р., в якому позивач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 04.06.2019 - без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 позивач зазначає що:

- договір про поділ майна між подружжям від 13.12.2018 за яким ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за взаємною згодою провели поділ частки у статутному капіталі ТОВ «Пртомислові засоби індивідуального захисту» стосується корпоративних прав, а отже спір що виник внаслідок цього договору є корпоративним та має розглядатись саме за правилами господарського судочинства;

- господарським судом Київської області вірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 вийшов зі складу учасників товариства 14.09.2018, це підтверджується нормами статуту товариства, що відповідають законодавству, яке діяло на день вступу в силу Закону України «Про товариства з обмеженою відповідальністю», а саме ст. 148 ЦК України та Закону України «Про господарські товариства»;

- момент виходу учасника товариства, що пов`язується виключно з поданням ним заяви та спливом відповідного строку, в незалежності від рішення загальних зборів та реєстрації цього факту;

- оскільки станом на момент укладення спірного договору ОСОБА_2 вийшов з товариства, як наслідок втратив право на розпорядження належною йому часткою у статутному капіталі, яка до того не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та не може бути поділена між ними, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що спірний договір суперечить актам законодавства та порушує права позивача на управління товариством, а тому підлягає визнанню недійсним з підстав ст.ст.203, 215 ЦК України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2019 відкладено розгляд справи № 911/197/19 на 01.10.2019.

Від ОСОБА_2 (відповідач 1) (22.08.2019) надійшла заява про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 04.06.2019, в якій відповідач 1 просить прийняти заяву про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області у справі №911/197/19 від 04.06.2019, та зазначає про те, що підтримує у повній мірі аргументи ОСОБА_1

В заяві відповідач 1 зазначає про те, що:

- спір про визнання недійсним договору про поділ майна подружжя від 13.12.2018 не належить до юрисдикції господарських судів, оскілки є правочином у сімейних правовідносинах, укладеним на підставі глави 8 Сімейного кодексу України;

- висновок суду про вихід ОСОБА_2 14 вересня 2018 зі складу учасників товариства не ґрунтується на законах та Конституції України, не підтверджений належними та допустимими доказами;

- матеріали справи не містять будь-яких доказі порушення прав позивача через укладення відповідачами договору про поділ майна подружжя від 13.12.2018 та на захист яких він подав позов.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.08.2019 заяву ОСОБА_2 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 04.06.2019 у справі № 911/197/19 задоволено. Приєднано заяву ОСОБА_2 до апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 04.06.2019 у справі № 911/197/19.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2019, у зв`язку з перебуванням судді Сітайло Л.Г. у відпустці, у справі № 911/197/19 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 30.09.2019 у справі № 911/197/19 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Пашкіна С.А., судді: Мартюк А.І., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2019 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та приєднаної до неї заяви ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Київської області від 04.06.2019 у справі № 911/197/19.

В судове засідання апеляційного господарського суду 01.10.2019 не з`явився відповідач 1 та представник третьої особи.

При вирішенні питання про можливість розгляду справи у відсутності відповідача 1 та представника третьої особи, колегією суддів враховано те, що:

- щодо відповідача 1, то як слідує з відомостей на офіційному сайті Укрпошти та отриманої інформації за штрихкодовим ідентифікатором поштового відправлення, здійсненого судом на адресу відповідача 1 процесуальних документів (зокрема, ухвали Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2019 про відкладення розгляду справи), відправлення за номером 700 ( ОСОБА_2 ) 30.08.2019 вручене;

- щодо третьої особи, то як слідує з відомостей на офіційному сайті Укрпошти та отриманої інформації за штрихкодовим ідентифікатором поштового відправлення, здійсненого судом на адресу третьої особи процесуальних документів (зокрема, ухвали Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2019 про відкладення розгляду справи), відправлення за номером 727 (третій особі ) 05.09.2019 вручене.

Враховуючи те, що відповідач 1 та третя особа про час місце розгляду справи повідомлені належним чином, явка учасників судового процесу не визнана обов`язковою, неявка відповідача 1 та представника третьої особи не перешкоджає розгляду апеляційної скарги у справі по суті, з урахуванням думки позивача та відповідача 2 про можливість розгляду справи у відсутності відповідача 1 та представника третьої особи, колегія суддів ухвалила розгляд апеляційної скарги у відсутності відповідача 1 та представника третьої особи.

Щодо заяви позивача, яка надійшла до суду 30.08.2019 про недобросовісне виконання процесуальних обов`язків стороною у справі, то в судовому засіданні 01.10.2019 представник позивача відмовився від вказаної заяви, у зв`язку з чим протокольною ухвалою судовою колегією заяву позивача залишено без розгляду.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення відповідача 1 та третьої особи судовою колегією встановлено.

Відповідно до пп. 1.2., 7.1.1., 7.1.2. статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" (ідентифікаційний код 25585987), затвердженого рішенням загальних зборів учасників товариства №213 від 16.05.2016, статутний капітал товариства складає 4 200 000,00грн., а учасниками відповідного товариства є:

- ОСОБА_3 з розміром частки у статутному капіталі - 50% статутного капіталу товариства та складає 2 100 000,00грн.;

- ОСОБА_2 з розміром частки у статутному капіталі - 50% статутного капіталу товариства та складає 2 100 000,00грн.

11.06.2018 ОСОБА_2 звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" з вимогою про скликання загальних зборів у зв`язку із його виходом з товариства (до заяви додано нотаріально засвідчену заяву про вихід від 11.06.2018), відповідно до якої відповідач 1 повідомляв третю особу про свій вихід з товариства з 14.09.2018 та, відповідно, просив провести у зазначену дату позачергові загальні збори, до порядку денного яких включити питання, зокрема, стосовно зміни складу учасників товариства, затвердження нового розподілу часток у статутному капіталі та його зменшення.

02.08.2018 ОСОБА_2 звернувся до позивача та третьої особи з повідомленням про скликання на 14.09.2018 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" з порядком денним по питаннях стосовно виходу ОСОБА_2 зі складу учасників товариства та проведення відповідних дій щодо зміни складу учасників, статутного капіталу товариства.

06.08.2018 ТОВ "Промислові засоби індивідуального захисту" повідомило позивача та відповідач 1, про проведення 14.09.2018 позачергових загальних зборів з порядком денним по питаннях стосовно виходу ОСОБА_2 зі складу учасників товариства та проведення відповідних дій щодо зміни складу учасників, статутного капіталу товариства.

Звертаючись до суду з позовом позивач вказує про те, що:

- ОСОБА_2 не з`явився 14.09.2018 на загальні збори учасників товариства, що підтверджується протоколом реєстрації учасників від 14.09.2018 та протоколом загальних зборів учасників №14/09/18 від 14.09.2018, відповідно до змісту якого збори вважаються такими, що не відбулись;

- ОСОБА_2 з 14.09.2018 вийшов зі складу товариства, не зважаючи на його неявку на загальні збори учасників, оскільки відповідно до чинних на момент подання відповідачем 1 заяви про вихід з товариства законодавчих приписів та положень статуту вихід зі складу учасників товариства не пов`язується ані з рішенням загальних зборів учасників товариства, ані з внесенням змін до установчих документів товариства;

- вихід відповідача зі складу учасників ТОВ "Промислові засоби індивідуального захисту" додатково підтверджується обставинами створення ОСОБА_2 з іншими особами Товариства з обмеженою відповідальністю "Унафорт", яке займається господарською діяльністю, тотожною діяльності ТОВ "Промислові засоби індивідуального захисту";

- незважаючи на те, що ОСОБА_2 з 14.09.2018 вважається таким, що вийшов з товариства, його неявка на позачергові загальні збори учасників товариства унеможливила прийняття рішення про внесення змін до статуту, як наслідок внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що у свою чергу унеможливлює реалізацію позивачем належного йому корпоративного права на управління товариством;

- скориставшись вказаною ситуацією та наявним в ЄДР записом про своє членство у товаристві (відповідно до наданого позивачем витягу з ЄДР станом на 26.11.2018 ОСОБА_2 значився учасником ТОВ "Промислові засоби індивідуального захисту" (ідентифікаційний код 25585987) з часткою у статутному капіталі - 50% статутного капіталу товариства з розміром внеску 2100 000,00грн.), відповідач 1 здійснив відчуження половини своєї частки в статутному капіталі на користь свої дружини - ОСОБА_1 , внаслідок чого 18.12.2018 державним реєстратором Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області була вчинена реєстраційна дія 5002926 - зміна складу або інформації про засновників, за результатами якої наразі учасниками ТОВ "Промислові засоби індивідуального захисту" (ідентифікаційний код 25585987) в реєстрі значаться: ОСОБА_3 з розміром внеску до статутного капіталу 2 100 000,00грн. (50%); ОСОБА_2 з розміром внеску до статутного капіталу 1050000,00 грн. (25%); ОСОБА_1 з розміром внеску до статутного капіталу 1050 000,00грн. (25%). В підтвердження відповідних обставин позивач надав суду витяг з ЄДР станом на 19.12.2018;

- договір про поділ майна між подружжям, укладений 13.12.2018 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідно до якого відповідачі домовились поділити порівну набуте під час шлюбу сумісне майно - частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" у розмірі 50% статутного капіталу товариства, що складає 2 100 000,00грн. позивач вважає незаконним, оскільки після виходу з товариства ОСОБА_2 не має права розпоряджатись належною йому часткою в статутному капіталі товариства, тоді як статутний капітал після виходу відповідача 1 з товариства підлягає зменшенню на розмір частки ОСОБА_2 ;

- в розрізі відповідних доводів, позивач зазначив, що подання заяви про вихід з товариства стало підставою для виникнення у відповідача 1 ряду обов`язків щодо оформлення такого виходу, які відповідач 1 не виконав;

- відповідач 1 своїми діями унеможливлює легальне скликання та проведення загальних зборів товариства для вирішення питання про зменшення статутного капіталу, а наявність в ЄДР відомостей про склад учасників товариства надала можливість третім особам, на переконання позивача можливо і відповідачам, здійснити розсилку контрагентам товариства інформації про невідповідність статуту товариства даним ЄДР, в наслідок чого товариство втратило багатьох контрагентів.

Так, приписами частинами 1, 3 ст.167 Господарського кодексу України унормовано, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.100, ч. 1 ст.148 ЦК України (в редакції станом на момент подання відповідачем 1 заяви про вихід) право участі у товаристві є особистим немайновим правом і не може окремо передаватися іншій особі.

Учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право вийти з товариства, повідомивши товариство про свій вихід не пізніше ніж за три місяці до виходу, якщо інший строк не встановлений статутом. Справжність підпису на заяві про вихід з товариства підлягає нотаріальному засвідченню

З системного аналізу вищевказаних норм закону слідує, що учасник товариства з обмеженою відповідальністю вправі у будь-який час вийти з товариства незалежно від згоди інших учасників та самого товариства, оскільки за вказаними нормами закону вихід зі складу учасників товариства не пов`язується ні з рішенням зборів учасників, ні з внесенням змін до установчих документів товариства, тоді як положення установчих документів, які обмежують чи забороняють право на вихід учасника з товариства, є незаконними.

Отже, вихід учасника з товариства з обмеженою відповідальністю - це безумовне та добровільне волевиявлення учасника, направлене на припинення його корпоративних правовідносин з господарським товариством, та яке фіксується у письмовій формі - адресованій товариству заяві про вихід.

17.06.2018 набрав чинності Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" №2275-VIII від 06.02.2018, згідно п.6 Перехідних та прикінцевих положень якого внесено зміни до таких законодавчих актів України, зокрема у Цивільному кодексі України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356):

- статтю 100 викладено в такій редакції: "Стаття 100. Вихід та виключення з товариства

1. Учасники товариства мають право вийти з товариства, якщо інше не випливає із закону.

2. Учасник товариства у випадках та в порядку, встановлених законом, може бути виключений з товариства";

- назву підрозділу 4 § 1 глави 8 "4. Товариство з обмеженою відповідальністю" та статті 140-151 виключено.

Так, відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" учасник товариства, частка якого у статутному капіталі товариства становить менше 50 відсотків, може вийти з товариства у будь-який час без згоди інших учасників.

Учасник товариства, частка якого у статутному капіталі товариства становить 50 або більше відсотків, може вийти з товариства за згодою інших учасників. Рішення щодо надання згоди на вихід учасника з товариства може бути прийнято протягом одного місяця з дня подання учасником заяви, якщо інший строк не передбачений статутом. Якщо для виходу учасника необхідна згода інших учасників товариства, він може вийти з товариства протягом одного місяця з дня надання такої згоди останнім учасником, якщо менший строк не визначений такою згодою.

Учасник вважається таким, що вийшов з товариства, з дня державної реєстрації його виходу.

Водночас, відповідно до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положення Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" протягом року з дня набрання ним чинності положення Статуту товариства з обмеженою відповідальністю, що не відповідають цьому Закону, є чинними в частині, що відповідає законодавству станом на день набрання чинності цим Законом. Цей пункт не застосовується після внесення змін до статуту товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю.

Право учасника на вихід з товариства, порядок та строк його реалізації, закріплено в пунктах 5.1.1. та 5.1.2. статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" (ідентифікаційний код 25585987), затвердженого рішенням загальних зборів учасників товариства №213 від 16.05.2016, відповідно до яких учасник товариства має право вийти з товариства, письмово попередивши про це товариство у строк, який не може бути меншим ніж за три місяці до дати виходу, але не більше одного року, шляхом подання нотаріально посвідченої заяви про вихід зі складу учасників товариства.

Учасник товариства має право відкликати (скасувати) заяву про вихід зі складу учасників товариства, протягом місця з дня її складання, шляхом подання товариству відповідної нотаріально посвідченої заяви.

Датою виходу учасника з товариства є дата спливу тримісячного строку з моменту складання заяви про вихід зі складу учасників товариства, якщо інша, більш пізніша дата виходу, не вказана у ній.

З огляду вказаного вище, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин положення статуту ТОВ "Промислові засоби індивідуального захисту" не були приведені у відповідність до Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", а з дня набрання чинності цим Законом не сплив річний строк, суд дійшов висновку, що при вирішенні даного спору щодо виходу відповідача 1 з товариства застосуванню підлягають положення статуту цього товариства в частині, що відповідає законодавству станом на день набрання чинності Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", зокрема нормам Цивільного кодексу України в редакції станом на момент подання відповідачем 1 заяви про вихід з товариства.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідач 1, у передбачені статутом порядок і строки, згідно нотаріально засвідченої заяви від 11.06.2018 виявив намір вийти з товариства з 14.09.2018 та, надалі, не відкликав таку заяву.

Доводи відповідачів (з урахуванням заяви ОСОБА_2 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення суду від 04.06.2019) про те, що ОСОБА_2 не вийшов з товариства з огляду на відсутність на це згоди позивача та неможливість відповідачем 1 зареєструвати вихід з товариства в ЄДР, не можуть бути покладені в основу рішення оскільки враховуючи положення статуту ТОВ "Промислові засоби індивідуального захисту" та передбачене ними право учасника вийти зі складу товариства незалежно від згоди товариства чи інших його учасників, та незалежно від прийняття загальними зборами відповідного рішення, ОСОБА_2 вважається таким, що вийшов зі складу ТОВ "Промислові засоби індивідуального захисту" 14.09.2018.

Доводи відповідачів (з урахуванням заяви ОСОБА_2 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення суду від 04.06.2019) про те, що внаслідок визнання судом ОСОБА_2 таким, що вийшов зі складу ТОВ "Промислові засоби індивідуального захисту" 14.09.2018, корпоративні права ОСОБА_2 перетворились в право на виплату йому вартості його частки у статутному капіталі, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ОСОБА_2 , подавши нотаріально засвідчену заяву про вихід з Товариства реалізував безумовне право учасника на вихід з товариства, незважаючи на те, що він не з`явився для участі в загальних зборах учасників товариства, які скликались 14.09.2018.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, положення яких кореспондують з положеннями ст.20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним, оскільки відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З системного аналізу вищевказаних норм закону слідує, що застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування, як передбаченого законодавством), тому відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Судовою колегією встановлено, що звертаючись з вимогами про визначення розміру статутного капіталу ТОВ "Промислові засоби індивідуального захисту" у розмірі 2 100 000,00грн. та, відповідно, частки у розмірі 2 100 000,00грн., що становить 100% статутного капіталу, позивач посилається на ч.2 ст.16 ЦК України, згідно якої способам захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права, а також на ч.5 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", відповідно до якої для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю або товариства з додатковою відповідальністю подаються такі документи, зокрема, судове рішення, що набрало законної сили, про визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства.

Водночас, як слідує з наявного в матеріалах справи письмового обґрунтування правової позиції, обраний позивачем спосіб захисту шляхом визначення розміру статутного капіталу та частки учасника не є визнанням права, а є іншим способом, визначеним законом - ч. 5 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", спрямованим на захист порушеного права позивача на управління товариством.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 29, пп. 2, 3 ч.2 ст.30, ч.2 ст.34, ч.1 ст.37 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" загальні збори учасників є вищим органом товариства.

Кожен учасник товариства має право бути присутнім на загальних зборах учасників, брати участь в обговоренні питань порядку денного і голосувати з питань порядку денного загальних зборів учасників.

До компетенції загальних зборів учасників належать: внесення змін до статуту товариства, прийняття рішення про здійснення діяльності товариством на підставі модельного статуту; зміна розміру статутного капіталу товариства.

Рішення з питань, передбачених пунктами 2, 3, 13 частини другої статті 30 цього Закону, приймаються трьома чвертями голосів усіх учасників товариства, які мають право голосу з відповідних питань.

У товаристві, що має одного учасника, рішення з питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників, приймаються таким учасником товариства одноособово та оформлюються письмовим рішенням такого учасника.

З огляду на встановлені обставини виходу відповідача 1 з товариства, як наслідок втрати таким учасником корпоративних прав на управління товариством, у тому числі права голосу на зборах, колегія суддів зазначає, що станом на 14.09.2018 ОСОБА_3 залишився у товаристві єдиним учасником товариства, який має право голосу з питань, віднесених до компетенції загальних зборів учасників, зокрема щодо внесення змін до статуту товариства та зміни розміру статутного капіталу товариства, а тому не позбавлений права на прийняття відповідних рішень.

Посилання позивача на обов`язок відповідача 1 взяти участь у загальних зборах учасників для прийняття відповідних рішень з питань, пов`язаних з його виходом з товариства, як наслідок неможливість прийняття позивачем таких рішень самостійно з огляду на положення п.5.1.1. статуту товариства, визнаються судом неспроможними з огляду на, те що відповідні статутні положення не відповідають законодавству станом на момент набрання чинності Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", зокрема стосовно наявності кворуму для прийняття відповідних рішень, а також права учасника товариства, а не обов`язку, бути присутнім на загальних зборах учасників.

З огляду на встановлені обставини та унормований законом механізм реалізації позивачем своїх прав на управління товариством шляхом прийняття рішень, у тому числі стосовно внесення змін до статуту товариства та зміни розміру статутного капіталу товариства, місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про визначення розміру статутного капіталу та розміру частки позивача у відповідно заявлених сумах не відповідають передбаченим законом способам захисту та за своїм змістом є вимогами про встановлення юридичних фактів, які не можуть бути самостійним предметом позову в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За таких обставин, з огляду на невідповідність обраного позивачем способу судового захисту законодавчим приписам, місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про визначення розміру статутного капіталу товариства та розміру частки позивача у статному капіталі товариства.

Позивачем заявлено також вимоги про визнання недійсним договору про поділ майна між подружжям від 13.12.2018, за яким ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за взаємною згодою провели поділ частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" у розмірі 50% статутного капіталу товариства, що складає 2 100 000,00 грн.

Приписами ст. ст. 215, 203 Цивільного кодексу України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Пунктами 2, 3 договору про поділ майна між подружжям від 13.12.2018 передбачено, що за цим договором із спільної сумісної власності подружжя в особисту приватну власність ОСОБА_2 переходить половина майна, внаслідок чого йому на праві приватної власності буде належати частка в статутному капіталі товариства в розмірі 25% статутного капіталу, що складає 1050 000,00 грн.

За цим договором із спільної сумісної власності подружжя в особисту приватну власність ОСОБА_1 переходить половина майна, внаслідок чого їй на праві приватної власності буде належати частка в статутному капіталі товариства в розмірі 25% статутного капіталу, що складає 1050 000,00грн.

Поділ майна та передача його рівних частин в особисту приватну власність кожного з подружжя відбувається протягом трьох днів з дати укладення цього договору та оформлюється актом приймання-передачі частини частки у статутному капіталі товариства, справжність підписів на якому засвідчується нотаріально.

В момент підписання цього акту право спільної сумісної власності подружжя на майно припиняється та відбувається перехід до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 всіх прав та обов`язків, що випливають із володіння кожним з них на праві приватної власності часткою у статутному капіталі товариства, в розмірі 25% статутного капіталу товариства, що складає 1050 000,00грн.

14.12.2018 відповідачами підписано акт приймання-передачі частини частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" (ідентифікаційний код 25585987), справжність підписів відповідачів на вказаному акті засвідчено нотаріусом. Копія вказаного акту наявна в матеріалах справи.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" не пізніше 30 днів з дня, коли товариство дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, воно зобов`язане повідомити такому колишньому учаснику вартість його частки, надати обґрунтований розрахунок та копії документів, необхідних для розрахунку.

Товариство зобов`язане протягом одного року з дня, коли воно дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, виплатити такому колишньому учаснику вартість його частки.

Доводи відповідачів в апеляційній скарзі про те, що відповідач 1 не вийшов з товариства, як наслідок мав право на розпорядження часткою в статутному капіталі товариства, як учасник вказаного товариства, а також про те, що корпоративні права є предметом спільної власності подружжя, тоді як предметом спірного договору є саме корпоративні права, що виникли у зв`язку із внесенням грошових коштів до статутного капіталу товариства, а не грошові кошти, як майно, а тому частка в статутному капіталі товариства, як спільна сумісна власність, підлягає поділу між подружжям, не можуть бути покладені в основу рішення з огляду на наступне.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.13 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" вкладом учасника товариства можуть бути гроші, цінні папери, інше майно, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 1 ст. 85 Господарського кодексу України господарське товариство є власником, зокрема, майна, переданого йому у власність засновниками і учасниками як внески; доходів, одержаних від господарської діяльності товариства.

Зі змісту вищенаведених норм права та відносин, що склались між сторонами спору, слідує, що з моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки об`єкта права спільної сумісної власності подружжя, тоді як подружжя набуває відповідне майнове право, яке реалізується одним із подружжя (засновником) шляхом участі в управлінні товариством, а другий з подружжя набуває право вимоги виплати йому певних сум у разі поділу майна між подружжям, тобто право на компенсацію вартості частини коштів виникає в іншого подружжя лише щодо спільних коштів, а не статутного капіталу та/або частки у ньому.

Посилання відповідача 2 в апеляційній скарзі, до якої приєднався відповідач 1 на Рішення Конституційного Суду України №17-рп/2012 від 19.09.2012 у справі №1-8/2012 є необгрунтованими, оскільки за вказаним рішенням спільність майна подружжя визнана лише щодо статутного капіталу та майна приватного підприємства, оскільки воно є унітарним та створено одним із подружжя, який особисто виділяє необхідне для того майно, формує відповідно до закону статутний капітал, не поділений на частки (паї), а тому такі висновки не є тотожними з правовідносинами сторін у цій справі.

За таких обставин, оскільки станом на момент укладення спірного договору відповідач 1 вийшов з товариства, як наслідок втратив право на розпорядження належною йому часткою в статутному капіталі, яка до того ж не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та не може бути поділена між ним, місцевий господарський суд дійшов до обгрунтованого висновку про те, що спірний договір суперечить актам законодавства та порушує права позивача на управління товариством, а тому підлягає визнанню недійсним з підстав ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Приписи ж ст. 216 ЦК України, на які позивач посилається як на підставу визнання недійсним договору, судом не застосовано з огляду на те, що вказаною нормою врегульовано питання наслідків недійсності правочину, що лежить поза межами предмету позову у даній справі в розрізі заявленої вимоги про визнання недійсним договору.

Що ж до заявленої позивачем, як похідної від вимоги про визнання недійсним договору, вимоги про скасування реєстраційної дії, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, слід зазначити наступне.

З наявного в матеріалах справи витягу № від 19.12.2018 та Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей слідує, що 18.12.2018 державним реєстратором Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області проведено державну реєстрацію змін до установчих документів, складу або інформації про засновників юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" (ідентифікаційний код 25585987) за №5002926.

За результатами проведеної реєстраційної дії ЄДР відображає наступні відомості щодо учасників ТОВ "Промислові засоби індивідуального захисту" (ідентифікаційний код 25585987) та розмірів належних їм часток у статутному капіталі: ОСОБА_3 з розміром внеску до статутного капіталу 2 100 000,00грн. (50%); ОСОБА_2 з розміром внеску до статутного капіталу 1050 000,00грн. (25%); ОСОБА_1 з розміром внеску до статутного капіталу 1050 000,00грн (25%). В підтвердження відповідних обставин позивач надав суду витяг з ЄДР станом на 19.12.2018.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (тут та надалі - в редакції, чинній на момент проведення реєстраційної дії) державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі, зокрема, документів, що подаються заявником для державної реєстрації.

Приписами ч.5 ст. 17, ч.1 ст. 28 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" унормовано, що для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю або товариства з додатковою відповідальністю (далі в цій частині - товариство) подаються такі документи: заява про державну реєстрацію змін до цих відомостей; документ про сплату адміністративного збору; один із таких відповідних документів, зокрема акт приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі товариства.

Підставою для відмови у державній реєстрації, зокрема, є те, що документи суперечать вимогам Конституції та законів України.

Зі змісту наявних в матеріалах справи документів слідує, що 17.12.2018 відповідачем 1 для державної реєстрації подано державному реєстратору, зокрема, акт приймання-передачі частини частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" (ідентифікаційний код 25585987) від 14.12.2018, яким оформлено поділ частки між відповідачами за договором про поділ майна між подружжям від 13.12.2018.

Приписи ст.ст.4, 7 та 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" презюмують, що державна реєстрація базується на таких основних принципах, зокрема об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі.

Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією з Єдиного державного реєстру про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців.

Якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Враховуючи вищевказані нормативні приписи, оскільки акт приймання-передачі частини частки у статутному капіталі ТОВ "Промислові засоби індивідуального захисту" (ідентифікаційний код 25585987) від 14.12.2018 складено та підписано на підставі договору про поділ майна між подружжям від 13.12.2018, визнаного у даній справі недійсним, місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про невідповідність законодавчим вимогам наданого відповідачем 1 для державної реєстрації документа - акта приймання-передачі, що свідчить про відсутність правових підстав для проведення державної реєстрації змін до установчих документів, змін про склад або інформації про засновників юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" (ідентифікаційний код 25585987) за №5002926.

З огляду вищевказаних обставин, принципів державної реєстрації та мети створення Єдиного державного реєстру, що полягають у забезпеченні учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та використанні такої інформації під час ведення господарської діяльності з третіми особами, позовні вимоги позивача про скасування реєстраційної дії, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту": державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи; 18.12.2; ОСОБА_6; Виконавчий комітет Ірпінської міської ради Київської області; зміна складу або інформації про засновників є обгрунтованим та правомірно задоволені місцевим господарським судом.

Щодо доводів відповідачів про те, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, судова колегія зазначає про те, що предметом оскаржуваного договору є поділ частки у статутному капіталі ТОВ "Промислові засоби індивідуального захисту", учасником якого є позивач, відповідач 1, укладення ж відповідачами правочину, яким було розподілено частку в статутному капіталі товариства, суперечить нормам Закону України «Про господарські товариства», оскільки ОСОБА_5 будучи учасником товариства здійснив відчуження частки, яка йому не належить.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 Господарського процесуального кодексу України, за змістом пунктів 3, 4, 15 якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Отже доводи апеляційної скарги відповідача, до якої приєднався відповідач 1 про те, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, не базуються на нормах діючого законодавства.

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача, до якої приєднався відповідач 1 не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду Київської області від 04.06.2019 не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та приєднаної до неї заяви ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 04.06.2019 у справі № 911/197/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/197/19 повернути до Господарського суду міста Києва .

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано.15.11.2019

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді А.Г. Майданевич

А.І. Мартюк