СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2019 р. Справа № 922/1362/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Здоровко Л.М. , суддя Мартюхіна Н.О.

за участю секретаря судового засідання Черкас В.М.,

за участю представників:

заявника Радигін Є.С. за довіреністю від 01.01.2019, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 03.06.2011 № 970;

кредитор (Національної акціонерної компанії Нафтогаз України) Саранюк В.М. за довіреність від 23.04.2019 № 14-156, посвідчення адвоката від 31.10.2017 № 1921;

боржника Орлов О.О. за довіреністю від 04.07.2019, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 22.11.2017 № 2168;

арбітражний керуючий Дралін А.В. (посвідчення від 15.03.2013 № 468),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (вх.№ 2448)

на ухвалу господарського суду Харківської області від 08.07.2019

у справі №922/1362/17, постановлену суддею Яризько В.О. в приміщенні господарського суду Харківської області 08.07.2019 о 12:48 (повний текст ухвали складено та підписано 15.07.2019),

за заявою Комунального підприємства Обласний інформаційно-технічний центр

про визнання недійсним договорів по справі

за заявою Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м. Київ,

до Харківського обласного комунального підприємства Дирекція розвитку інфраструктури території, м. Харків,

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.07.2019 заяву комунального підприємства Обласний інформаційно-технічний центр про визнання недійсними договорів задоволено.

Визнано недійсними договори про переведення боргу від 24.10.2018 №1/10/18, №2/10/18, №3/10/18, №4/10/18, №5/10/18, №6/10/18, №7/10/18, №8/10/18, №9/10/18, №10/10/18, №11/10/18, №12/10/18, які були укладені між Харківським обласним комунальним підприємством Дирекція розвитку інфраструктури території, Комунальним підприємством Обласний інформаційно-технічний центр та Національною акціонерною компанією Нафтогаз України.

Стягнуто з Харківського обласного комунального підприємства Дирекція розвитку інфраструктури території на користь Комунального підприємства Обласний інформаційно-технічний центр витрати по сплаті судового збору в сумі 11526,00 грн.

Стягнуто з Національної акціонерної компанії Нафтогаз України на користь Комунального підприємства Обласний інформаційно-технічний центр витрати по сплаті судового збору в сумі 11526,00 грн.

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України з ухвалою господарського суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду Харківської області від 08.07.2019 у справі №922/1362/17 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Комунального підприємства Обласний інформаційно-технічний центр про визнання недійсними договорів про переведення боргу від 24.10.2018 №1/10/18, №2/10/18, №3/10/18, №4/10/18, №5/10/18, №6/10/18, №7/10/18, №8/10/18, №9/10/18, №10/10/18, №11/10/18, №12/10/18, укладених між Харківським обласним комунальним підприємством Дирекція розвитку інфраструктури території, Комунальним підприємством Обласний інформаційно-технічний центр та Національною акціонерною компанією Нафтогаз України.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначає про те, що судом першої інстанції не було проаналізовано, що підставою укладення договорів про переведення боргу є ст. 520-523 Цивільного кодексу України, що зазначено у преамбулі даного договору, а правонаступництво за ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» є самостійною, окремою підставою виникнення зобов`язань, тому законодавство (зокрема ст. 520-523 Цивільного кодекс України) не містять заборони або обмеження щодо переведення заборгованості із судового збору на нового боржника на підставі договорів про переведення боргу. Крім того зазначає, що суд першої інстанції невірно застосував положення постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 №867 та прийшов до неправомірного висновку про невідповідність вищевказаній постанові договорів про переведення боргу, оскільки, на думку заявника, абз. 13 п. 11 Положення врегульовано абсолютно інші правовідносини, які не стосуються обставин даної справи. На думку апелянта, судом першої інстанції невірно застосовано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 13.12.2018 у справі №905/2797/17 щодо неможливості переведення заборгованості із судового збору. Крім того, апелянт зазначає, що місцевий суд помилково ототожнив передачу позивачу на баланс майна від ХОКП «ДРІТ» з прийняттям в управління управителем (Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів) активів, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, згідно з Законом України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів».

Від Куп`янської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. 8183 від 30.08.2019), в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу господарського суду Харківської області залишити без змін.

Від Комунального підприємства «Обласний інформаційно-технічний центр» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. 8244 від 02.09.2019), в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу господарського суду Харківської області залишити без змін.

В обґрунтування своєї позиції по справі Комунальне підприємство «Обласний інформаційно-технічний центр» зазначає, що оспорювані договори про переведення боргу є недійсними на підставі ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, як такі, що суперечать нормам актів цивільного законодавства, а саме ч. 3 ст. 73-2, ч. 5 ст. 75 Господарського кодексу України. Крім того, звертає увагу, що наведені договори не передбачають будь-якої компенсації переданих боргів з боку ХОКП «ДРІТ», що суперечить вимогам Постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 №867. А також вказує, що дані договори були укладені на вкрай невигідних умовах для позивача за наявності тяжкої обставини, що є окремою підставою визнання недійсними зазнаних договорів відповідно до ст. 233 Цивільного кодексу України.

Від Харківського обласного комунального підприємства «Дирекція розвитку інфраструктури території» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. 9036 від 23.09.2019), в якому просить апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу господарського суду від 08.07.2019 скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсними договорів відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування своєї позиції боржник зазначає, що належних та допустимих доказів того, що позивача було залучено Національним агентством з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, відповідно до ст. 21 Закону України «Про національне агентство з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» суду не надано. Крім того, зазначає, що відсутність у спірних договорів прописаного механізму відшкодування старим боржником новому боржнику сплаченої заборгованості на користь НАК «Нафтогаз України» не є підставою для визнання зазначених договорів недійсними на підставі ст. 207 Господарського кодексу України.

У судовому засіданні 24.09.2019 оголошено перерву до 10.10.2019.

У судовому засіданні 10.10.2019 представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, ухвалу господарського суду скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про визнання договорів про переведення боргу відмовити.

Представник боржника та арбітражний керуючий підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник Комунального підприємства Обласний інформаційно-технічний центр заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу господарського суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників учасників провадження у справі, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у відповідності до вимог статті 282 Господарського процесуального кодексу України зазначає про такі обставини.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.05.2017 порушено провадження у справі про банкрутство Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території"; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Драліна Андрія Володимировича.

На підставі рішення XXVIII сесії Куп`янської міської ради VII скликання від 26.05.2017 № 511-VII "Щодо повернення майна у комунальну власність територіальної громади м. Куп`янська, яке знаходиться у господарському віданні ХОКП "ДРІТ" надано згоду на передачу у користування майна тепло виробничого призначення КП "Обласний інформаційно - технічний центр" на праві господарського відання, яке раніше використовувалося ХОКП "Дирекція розвитку інфраструктури території".

02.08.2017 між Куп`янською міською радою Харківської області та КП "Обласний інформаційно - технічний центр" укладено договір № 02/08-17 про користування майном, що перебуває у власності територіальної громади міста Куп`янська.

Відповідно до п. 1.2, 2.1 договору від 02.08.2017 № 02/08-17 та акту приймання - передачі від 02.08.2017 Куп`янська міська рада передала КП "Обласний інформаційно - технічний центр" на праві господарського відання майно, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Куп`янська з метою впровадження господарської діяльності на території Куп`янської міської ради у сфері надання якісних послуг з теплопостачання (житлово-комунальних послуг).

24.10.2018 між НАК "Нафтогаз України" (кредитор), ХОКП "Дирекція розвитку інфраструктури території" (первісний боржник) та КП "Обласний інформаційно-технічний центр" (новий боржник) укладено договори :

- № 1/10/18 переведення 23 072 323,94 грн. боргу за Договором купівлі - продажу природного газу від 28.12.2012 № 13/2717-БО-32 ;

- № 2/10/18 переведення 68 417,22 грн. боргу за Договором купівлі - продажу природного газу від 28.12.2012 № 13/2716-ТЕ-32;

- № 3/10/18 переведення 13 869 891,60 грн. боргу за Договором купівлі-продажу природного газу від 25.11.2013 № 1672/14-БО-32 ;

- № 4/10/18 переведення 1 843 095,62 грн. боргу за Договором купівлі-продажу природного газу від 31.01.2014 № 2195/14-КП-32 ;

- № 5/10/18 переведення 998 401,26 грн. боргу за Договором купівлі-продажу природного газу від 18.12.02014 № 3224/15-КП-32 ;

- № 6/10/18 переведення 23 485 818,95 грн. боргу за Договором купівлі-продажу природного газу від 18.12.2014 № 3223/15-БО-32 ;

- № 7/10/18 переведення 13 555 836,64 грн. боргу за Договором постачання природного газу від 15.12.2015 № 2087/16-БО-32 ;

- № 8/10/18 переведення 4 353 801,04 грн. боргу за Договором постачання природного газу від 31.10.2016 р. № 2577/1617-БО-32;

- № 9/10/18 переведення 3 610 305,33 грн. боргу за Договором купівлі-продажу природного газу від 02.07.2012 № 010712-БО-32;

- № 10/10/18 переведення 18 990 622,88 грн. боргу за Договором про закупівлю природного газу від 23.01.2012 № 030112-БО-32;

- № 11/10/18 переведення 724 410,15 грн. боргу за Договором купівлі - продажу природного газу від 30.09.2011 № 14/2453/11;

- № 12/10/18 переведення 278 465,20 грн. боргу за Договором купівлі-продажу природного газу від 30.09.2011 р. № 14/2336/11.

За умовами договорів про переведення боргу за згодою кредитора первісний боржник переводить на нового боржника свій борг, який виник за зазначеними договорами купівлі-продажу природного газу. Новий боржник прийняв на себе борг первісного боржника у зобов`язанні та замінив первісного боржника у зобов`язанні (п.1.1 договорів).

Постановою господарського суду Харківської області від 04.06.2019 Харківське обласне комунальне підприємство "Дирекція розвитку інфраструктури території" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Драліна А.В.

05.06.2019 оприлюднено повідомлення про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Комунальне підприємство «Обласний інформаційно-технічний центр» звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою про визнання правочинів недійсними з посиланням на ст. ст. 65, 75, 78, 136 ГК України, підпунктам 5.1.16; 5.3.1; пункту 10.4. Договору № 02/08-17 від 02.08.2017; п. 4.2 Статуту КП "ОІТЦ", а також ч. 1 ст. 215 ЦК України як такі, що суперечать вказаним нормам актів цивільного законодавства, ст. 241 ЦК України як такі, що укладені з перевищенням повноважень, ст. 233 Цивільного кодексу України, як такі, що укладені на вкрай невигідних умовах.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.07.2019 задоволено заяву комунального підприємства Обласний інформаційно-технічний центр та визнано недійсними договори про переведення боргу від 24.10.2018 №1/10/18, №2/10/18, №3/10/18, №4/10/18, №5/10/18, №6/10/18, №7/10/18, №8/10/18, №9/10/18, №10/10/18, №11/10/18, №12/10/18, які були укладені між Харківським обласним комунальним підприємством Дирекція розвитку інфраструктури території, Комунальним підприємством Обласний інформаційно-технічний центр та Національною акціонерною компанією Нафтогаз України.

Ухвала місцевого господарського суду з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" мотивована тим, що у разі наявності у виробника теплової та електричної енергії боргових зобов`язань перед НАК "Нафтогаз України" з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли до дати прийняття об`єктів, на яких здійснювалося виробництво теплової та електричної енергії, в управління управителем, погашення зазначених боргових зобов`язань здійснюється управителем за рахунок коштів, одержаних від погашення дебіторської заборгованості, що належала власнику (користувачу) майна об`єкта, на якому здійснюється виробництво теплової та електричної енергії, на дату прийняття його в управління управителем. Тобто погашення боргових зобов`язань відбувається не за рахунок господарської діяльності КП "ОІТЦ", а саме за рахунок дебіторської заборгованості, яка виникла при експлуатації цих об`єктів до моменту їх передачі. Суд першої інстанції зазначає, що оспорювані договори не містять умов, які були б погоджені сторонами, щодо строку та джерел погашення переведеного боргу, що суперечить вимогам Постанови Кабінету Міністрів України № 867 від 19.10.2018. Таким чином, суд прийшов до висновку, що умови оспорюваних договорів не містять положень, які визначені діючими нормами законодавства щодо таких договорів та такі договори не відповідають вимогам закону. Таким чином, укладення спірних правочинів переведення боргу дійсно призвело до збільшення юридичного та фактичного обсягу обов`язків КП "ОІТЦ" без дотримання вимог діючого законодавства. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що судовий збір є складовою заборгованості, що виникла виключно на підставі рішень суду та не стосуються договірного зобов`язання, а отже і можливість передати цю частину заборгованості лише договірним шляхом неможливо. Суд зазначив, що лише включення сум по оплаті судового збору до умов оспорюваних договорів про переведення боргу не свідчить про недійсність таких договорів у цілому.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з огляду на наступне.

Спір у справі, що переглядається, стосується відповідності договору переведення боргу від 24.10.2018 2018 №1/10/18, №2/10/18, №3/10/18, №4/10/18, №5/10/18, №6/10/18, №7/10/18, №8/10/18, №9/10/18, №10/10/18, №11/10/18, №12/10/18, які були укладені між Харківським обласним комунальним підприємством Дирекція розвитку інфраструктури території, Комунальним підприємством Обласний інформаційно-технічний центр та Національною акціонерною компанією Нафтогаз України, вимогам статті 203 та статті 233 Цивільного кодексу України, виходячи з доводів позивача, а саме укладення договорів відбулось проти його волі, під тиском тяжких обставин, які змусили підписати договорі на вкрай невигідних умовах.

Відповідно до частин першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Положення частини другої статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Згідно з частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до п. 1.2, 1.3 Статуту Комунального підприємства «Обласний інформаційно-технічний центр», останнє належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Харківської області. Органом, що здійснює управління майном підприємства є Харківська обласна рада. Галузеву політику та розвиток підприємства забезпечує Департамент житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації. Повноваження щодо Департаменту щодо управління діяльністю підприємством визначаються відповідними рішеннями обласної ради, розпорядженнями голови Харківської обласної державної адміністрації та чинним законодавством України.

Відповідно до ч.1 ст. 24 Господарського кодексу України управління господарською діяльністю у комунальному секторі економіки здійснюється через систему організаційно-господарських повноважень територіальних громад та органів місцевого самоврядування щодо суб`єктів господарювання, які належать до комунального сектора економіки і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 78 ГК України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Частиною 10 ст. 78 Господарського кодексу України встановлено, що особливості господарської діяльності комунальних унітарних підприємств визначаються відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом щодо діяльності державних комерційних або казенних підприємств, а також інших вимог, передбачених законом.

Відповідно до статті 73-2 Господарського кодексу України вказується, що значними господарськими зобов`язаннями державного (комунального) підприємства визнається господарське зобов`язання, що вчиняється державним (комунальним) підприємством, якщо ринкова вартість майна, робіт, послуг, що є його предметом, становить 10 і більше відсотків вартості активів державного (комунального) унітарного підприємства, за даними останньої річної фінансової звітності. Статутом державного (комунального) унітарного підприємства можуть бути визначені додаткові критерії для віднесення господарського зобов`язання до значного господарського зобов`язання. Значне господарське зобов`язання підлягає погодженню наглядовою радою державного унітарного підприємства або, у випадках, передбачених законом, органом, до сфери управління якого відноситься державне (комунальне) унітарне підприємство, в порядку, передбаченому цією статтею. Рішення про надання згоди на вчинення значного господарського зобов`язання, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів державного унітарного підприємства, за даними останньої річної фінансової звітності, приймається наглядовою радою (у разі її утворення) або органом, до сфери управління якого належить державне (комунальне) унітарне підприємство. Рішення про надання згоди на вчинення значного господарського зобов`язання, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є його предметом, становить більше 25 відсотків вартості активів державного (комунального) унітарного підприємства, за даними останньої річної фінансової звітності, приймається органом, до сфери управління якого належить державне (комунальне) унітарне підприємство.

Частиною 5 статті 73-2 Господарського кодексу України передбачено, що значне господарське зобов`язання, вчинене з порушенням порядку, передбаченого частинами першою - четвертою цієї статті, може бути визнане судом недійсним за позовом державного (комунального) унітарного підприємства або органу, до сфери управління якого належить державне (комунальне) унітарне підприємство.

Згідно з п. 3.1 статуту КП «Обласний інформаційно-технічний центр» діяльність підприємства спрямована на досягнення високоякісних організаційних, економічних, соціальних результатів у сфері житлово-комунального господарства, а також координації роботи підприємств житлово - комунальної галузі.

Предметом діяльності підприємства згідно з пунктом 3.4 статуту є вироблення, транспортування, використання, розподіл та реалізація теплової енергії на базі спалювання всіх видів палива, у тому числі побутових і виробничих відходів, а також використання енергетичних ресурсів незалежно від відомчої належності джерел тепла для забезпечення тепловою енергією абонентів та виробництв, що забезпечують або сприяють їх безперебійному і якісному функціонуванню; надання послуг теплопостачання (вироблення, транспортування, реалізація централізованого опалювання), водопостачання, водовідведення, експлуатації житлового фонду.

Відповідно до п. 4.2. статуту підприємство зобов`язане: забезпечувати ефективне цільове використання і збереження об`єктів спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст області, переданих Підприємству в господарське відання або на інших правових підставах; відповідно до делегованих органами місцевого самоврядування повноважень здійснювати управління об`єктами житлово-комунального господарства, забезпечувати їх належне утримання та ефективну експлуатацію, надання належного рівня та якості послуг населенню відповідних територіально - адміністративних одиниць.

Відповідно до п. 6.4. статуту директор зобов`язаний: здійснювати керівництво підприємством, організовувати його виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечувати виконання завдань, передбачених цим статутом; забезпечувати виконання договірних та інших зобов`язань, взятих підприємством; організовувати матеріально-технічне забезпечення діяльності підприємства; організовувати юридичне, економічне, бухгалтерське та інформаційне забезпечення діяльності підприємства; забезпечувати своєчасну виплату заробітної плати.

Рішенням XXVIII сесії Куп`янської міської ради VII скликання від 26.05.2017 №511-VII «Щодо повернення майна у комунальну власність територіальної громади м. Куп`янська, яке знаходиться у господарському віданні ХОКП «ДРІТ»» надано згоду на передачу у користування майна тепловиробничого призначення КП «ОІТЦ» на праві господарського відання, яке раніше використовувалося ХОКП "ДРІТ".

02.08.2017 між Куп`янською міською радою та КП «Обласний інформаційно - технічний центр» укладено договір № 02/08-17 про користування майном, що перебуває у власності територіальної громади міста Куп`янська.

Відповідно до умов договору від 02.08.2017 № 02/08-17 та акту приймання -передачі від 02.08.2017 Куп`янська міська рада передала КП «ОІТЦ» на праві господарського відання майно, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Куп`янська у складі мереж, насосів, устаткування, приміщень, спеціального автотранспорту, необхідного для надання житлово-комунальних послуг у сфері теплопостачання.

У відповідності до додаткової угоди від 18.07.2018 до договору про користування майном, що перебуває у власності територіальної громади міста Куп`янська від 02.08.2017 №02/08-17 пунктом 1 сторони домовились доповнити п.5.1 розділу 5 договору підпунктом 5.1.16 здійснювати контроль за ефективністю використання та збереження закріпленого за підприємством майна на праві господарського відання. Виключно за умови погодження з власником майна приймається рішення, зокрема, про укладання договорів про переведення боргу. З вищезазначеного питання власником приймається письмове рішення, яке доводиться до відома підприємства.

Таким чином, як ст. 73-2 Господарського кодексу України, так і умовами укладеного договору від 02.08.2017 (з урахуванням змін від 18.07.2018), встановлено обов`язок КП «Обласний інформаційно-технічний центр» погодження з власником майна (Куп`янською міською радою) щодо наміру та укладення значних правочинів (предметом яких є більше 25 відсотків вартості активів підприємства).

Як зазначено вище, 24.10.2018 укладено договори про переведення боргу на загальну суму 104851389,83 грн.

Як вбачається зі звіту про фінансовий стан станом на 31.12.2017 КП «Обласний інформаційно-технічний центр» активи складають 67655 млн. грн (тобто 25% вартості активів складає 16913,75 млн грн), станом на 31.12.2018 активи складають 114930 млн грн (25 % активів складає 28732,5 млн).

Отже, враховуючи зазначене, сума зобов`язань за договорами про переведення боргу від 24.10.2018 перевищує більше 25 відсотків вартості активів, отже, вони могли бути вчинені у разі отримання рішення про надання згоди на вчинення значного господарського зобов`язання від органу, до сфери управління якого належить підприємство.

Як вбачається з матеріалів справи, Куп`янською міською радою, до сфери управління якого належить Комунальне Підприємство «Обласний інформаційно-технічний центр» рішення про надання згоди на вчинення господарського зобов`язання про переведення боргу не приймалося. Крім того у матеріалах справи відсутні докази повідомлення Куп`янської міської рад щодо угод про переведення боргу від 24.10.2018.

Відсутність згоди Куп`янської міської ради підтверджується листом від 28.03.2019 №455-27-02/4, направленому на адресу КП «Обласний інформаційно-технічний центр».

Відповідно до наведеного листа, КП «Обласний інформаційно-технічний центр» без письмового рішення Куп`янської міської ради не має права передавати майно або майнові права, що належать підприємству, в заставу, поруку, укладати договори про переведення боргу, відступлення права вимоги. КП «Обласний інформаційно-технічний центр» до Куп`янської міської ради не зверталось, відповідного рішення з цього приводу Куп`янською міською радою не приймалось. Куп`янська міська рада в цьому листі зазначає, що не визнає договори від 24.10.2018 №01/10/18-12/10/18 та вважає, що вчинені без відповідних на те повноважень та з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, а також, вимагає звернення КП «Обласний інформаційно-технічний центр» з позовом про визнання недійсними договорів про переведення боргу (т.28, а.с. 23).

Відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що підписання керівником Комунального Підприємства «Обласний інформаційно - технічний центр» договорів про переведення боргу від 24.10.2018 № 1/10/18 - 12/10/18 не відповідає вимогам статуту Комунального Підприємства «Обласний інформаційно - технічний центр», вимогам договору від 02.08.2017 № 02/08-17, оскільки зазначені договори були підписані без погодження з Куп`янською міською радою, як власника майна.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що формулювання в договорі від 02.08.2017 № 02/08-17 умови про те, що виключно за умови погодження з власником майна приймає рішення про укладання договорів про переведення боргу не є чітким та коректно сформулюваною умовою.

Як наведено вище, додатковою угодою від 18.07.2018 до договору про користування майном, що перебуває у власності територіальної громади міста Куп`янська від 02.08.2017 №02/08-17 пунктом 1 сторони домовились доповнити п.5.1 розділу 5 договору підпунктом 5.1.16, яким передбачено, що виключно за умови погодження з власником майна приймається рішення, зокрема, про укладання договорів про переведення боргу. З вищезазначеного питання власником приймається письмове рішення, яке доводиться до відома підприємства.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Виходячи з правомірності додаткової угоди від 18.07.2018 до договору про користування майном, що перебуває у власності територіальної громади міста Куп`янська від 02.08.2017 №02/08-17, колегія суддів зазначає, що саме з власником майна (Куп`янською міською радою) мало бути погодження укладання договорів про переведення боргу, про що повинно бути відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що спірні договори переведення боргу від 24.10.2018 №1/10/18 - 12/10/18, суперечать нормам діючого законодавства, статуту підприємства та є недійсними відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, як такі, що суперечать вказаним нормам актів цивільного законодавства, ст. 241 ЦК України як такі, що укладені з перевищенням повноважень, ч. 1 ст. 203 ЦК України, як такі, що не відповідають вимогам закону, або вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Тому позов про визнання недійсними договорів переведення боргу від 24.10.2018 №№1/10/18-12/10/18, які були укладені між Харківським обласним комунальним підприємством Дирекція розвитку інфраструктури території, Комунальним підприємством Обласний інформаційно-технічний центр та Національною акціонерною компанією Нафтогаз України, підлягає задоволенню.

Посилання апелянта на те, що були підписані акти розподілу заборгованості ХОКП «Дирекція розвитку інфраструктури території» перед НАК «Нафтогаз України» по котельням, які передані в управління КП «Обласний інформаційно-технічний центр», не підтверджує наявності згоди власника майна (Куп`янської міської ради) на укладення оспорюваних договорів переведення боргу.

Вищенаведені обставини і є підставою для визнання недійсними договорів переведення боргу від 24.10.2018 №1/10/18-12/10/18. Слід зазначити, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 Цивільного кодексу України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але змушена це зробити через тяжкі обставини.

Тобто має бути причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин).

Як вбачається з матеріалів справи НАК «Нафтогаз України» направило на адресу КП «Обласний інформаційно-технічний центр» листа від 12.09.2018 №26-5814/1.8-18 щодо подовження строку дії договорів постачання природного газу, в якому зазначено, що неможливість заключення договорів з КП «ОІТЦ» до врегулювання питання щодо правонаступництва за борговими зобов`язаннями КП «ДРІТ» за використаний природний газ, що протирічать нормам ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» (т. 28, а.с. 88).

З даного листа вбачається, що своєчасність оплалювального сезону 2018/2019 та подальше стале функціонування соціально-значимих об`єктів Харківської області опинилось в залежності від монопольного становища НАК «Нафтогаз України», який ухилився від укладання договорів на постачання природного газу, а також у залежність від ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» щодо правонаступництва за борговими зобов`язаннями КП «ДРІТ».

Таким чином своєчасність опалювального сезону 2018/2019 опинилось у залежність від монопольного становища НАК «Нафтогаз України» щодо укладання договорів на постачання природного газу з КП «Обласний інформаційно-технічний центр».

Відповідно до п.п. 1 п. 3 «Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867, на ПАТ НАК "Нафтогаз України" покладено обов`язок постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для всіх категорій споживачів (фізичні або юридичні особи, які використовують теплову енергію на підставі договору).

Як зазначено вище, ПАТ НАК "Нафтогаз України" у своєму листі від 12.09.2018 №26-5814/1.8-18 однозначно вказав на той факт, що у разі неприйняття КП «Обласний інформаційно-технічний центр» на себе зобов`язань за поставлений природний газ КП «ДРІТ», ПАТ НАК "Нафтогаз України" не буде пролонгувати або укладати угоди на постачання природного газу.

Постановою Кабінету Міністрів України № 867 від 19.10.2018 не було передбачено такої вимоги при укладанні договорів на постачання природного газу, як переведення боргових зобов`язань іншого підприємства, яке використовувало об`єкти, на яких здійснювалося виробництво теплової енергії до нового, якому такі об`єкти були передані.

Абзацом 13 пункту 11 Постанови Кабінету Міністрів України № 867 від 19.10.2018 передбачається, що у разі наявності у виробника теплової та електричної енергії боргових зобов`язань перед НАК "Нафтогаз України" з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли до дати прийняття об`єктів, на яких здійснювалося виробництво теплової та електричної енергії, в управління управителем, погашення зазначених боргових зобов`язань здійснюється управителем за рахунок коштів, одержаних від погашення дебіторської заборгованості, що належала власнику (користувачу) майна об`єкта, на якому здійснюється виробництво теплової та електричної енергії, на дату прийняття його в управління управителем. Тобто не за рахунок господарської діяльності КП «Обласний інформаційно-технічний центр», а саме за рахунок дебіторської заборгованості, яка виникла при експлуатації цих об`єктів до моменту їх передачі КП «Обласний інформаційно-технічний центр».

Як вбачається з оспорюваних договорів, договори про переведення боргу від 24.10.2018, не передбачають будь-якої компенсації переданих боргів з боку ХОКП «ДРІТ», суперечать вимогам Постанови Кабінету Міністрів України №867 від 19.10.2018.

Таким чином судова колегія погоджується з висновоком суду першої інстанції, що умови оспорюваних договорів не містять положень, які визначені діючими нормами законодавства щодо таких договорів та такі договори не відповідають вимогам закону.

З метою захисту прав споживачів, а також своєчасного початку опалювального сезону, задля уникнення знищення тепловиробничого обладнання, КП «Обласний інформаційно-технічний центр» були підписані договори про переведення боргу від 24.10.2018 на загальну суму 104851389,83 грн. Таким чином судова колегія погоджується з доводами КП «Обласний інформаційно-технічний центр», що оспорювані договори були укладені зі сторони КП «Обласний інформаційно-технічний центр» на вкрай невигідних умовах.

Що стосується судового збору, який також входив до складової суми договорів від 24.10.2018, зазначеного у п. 2 договорів, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом пункту 1 частини 2, частин 3, 5 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, акти цивільного законодавства, рішення суду.

Боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом (стаття 520 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 334 Господарського процесуального кодексу України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

За договорами про переведення боргу від 24.10.2018 №1/10/18-12/10/18, сума договорів складається, зокрема і з суми судового збору, який був стягнути за рішеннями судів на користь ПАТ НАК «Нафтогаз України».

У матеріалах справи відсутні докази заміни сторони у виконавчому провадженні, тому суд першої інстанції правомірно зазначив, що обов`язок зі сплати стягнутої за рішенням суду суми судового збору не може бути переведено лише на підставі договору про переведення боргу від 24.10.2018 №1/10/18-12/10/18.

Судовий збір є складовою заборгованості, що виникла виключно на підставі рішення суду і не стосується договірного зобов`язання, а, отже, і передати цю частину заборгованості лише договірним шляхом неможливо, і нормами господарського процесуального закону передбачено інший порядок виконання такого обов`язку.

Тому посилання в апеляційній скарзі на те, що Цивільний кодекс України не містить заборони або обмеження щодо переведення заборгованості із судового збору на нового боржника, колегією суддів не приймається у зв`язку з вищевикладеним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що включення сум по оплаті судового збору до умов оспорюваних договорів про переведення боргу не свідчить про недійсність таких договорів у цілому.

Слід звернути увагу, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали керувався, зокрема статтею 207 Господарського кодексу України щодо обґрунтування недійсності оспорюваних договорів.

Колегія суддів зазначає, що Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06.02.2018 (тобто, до укладання договорів про переведення боргу), статтю 207 Господарського кодексу України виключено. При цьому, Комунальне підприємство «Обласний інформаційно-технічний центр» у поясненнях до позовної заяви, наданих з урахуванням відзиву на позовну заяву, не посилається на статтю 207 Господарського кодексу України, як на підставу про визнання договорів про переведення боргу недійсними.

Відповідно до ч. 4 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне ухвалу господарського суду Харківської області від 08.07.2019 змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції даної постанови, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України залишити без задоволення.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги відповідно до ст.ст. 129, 282 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 253, 254, 270, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 08.07.2019 у справі №922/1362/17 змінити.

Мотивувальну частину ухвали господарського суду Харківської області від 08.07.2019 у справі №922/1362/17 викласти в редакції даної постанови.

Резолютивну частину ухвали господарського суду Харківської області від 08.07.2019 у справі №922/1362/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 11.10.2019.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя Н.О. Мартюхіна