ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року м. ОдесаСправа № 915/512/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Савицького Я.Ф., Ярош А.І.

секретар судового засідання: Федорончук Д.О.

за участю представників сторін:

від позивача - Каранфілова О.В., довіреність № 18-0014/39276, дата видачі : 19.07.18;

від відповідача - Єпік С.О., довіреність № б/н, дата видачі : 26.06.19;

від третьої особи - Бауліна В.О., довіреність № 37, дата видачі : 22.02.19.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги

- Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк

- Національного банку України

на ухвалу господарського суду Миколаївської області від „08 жовтня 2018 року про зупинення провадження

у справі № 915/512/18

за позовом Національного Банку України

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Приватофис

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Публічного акціонерного товариства Комерційного банку Приватбанк

про звернення стягнення на предмет іпотеки

головуючий суддя Семенчук Н.О.

місце ухвалення ухвали: Господарський суд Миколаївської області

В судовому засіданні 10.10.2019р. згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року Національний банк України звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватофис» в якому просив суд:

-в рахунок часткового погашення заборгованості ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором №19 від 03.03.2009р. (з усіма змінами та доповненнями до нього) перед Національним банком України в сумі 3 674 748 038,00 грн., звернути стягнення на майно ТОВ «Приватофис» - предмет іпотеки за Іпотечним договором №45 від 30.07.2014р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. та зареєстрованим в реєстрі за №3356, а саме:

нежитлові приміщення підвалу загальною площею 1 747,8 кв.м., які розташовані в житловому будинку літ. А-9, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Мостобудівників, буд. 17/11, що належить йому на праві власності на користь Національного банку України;

- встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною 6 125 903,00 грн. без ПДВ.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03.03.2009р. між Національним банком України та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (відповідно до Статуту правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») було укладено Кредитний договір №19 з укладанням у подальшому додаткових договорів до нього.

30.07.2014р. в якості забезпечення виконання зобов`язань між Національним банком України та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спектрум-Енерго», правонаступником якого є ТОВ «Приватофис» укладено Іпотечний договір №45, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. та зареєстрований в реєстрі за №3356.

З посиланням на норми Цивільного кодексу України та Закону України «Про іпотеку» позивач зазначає, що ПАТ КБ «Приватбанк» як позичальником та ТОВ «Приватофис» як іпотекодавцем зобов`язання за Кредитним договором не виконані, отже Національний банк України набув право звернення стягнення на предмет іпотеки, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 08.10.2018р. по справі №915/512/18 (суддя Семенчук Н.О.) призначено судову оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручено Миколаївському відділенню Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, поставлено перед судовою експертизою наступне питання:

- яка ринкова вартість об`єкта нерухомого майна - нежитлових приміщень підвалу загальною площею 1 747,8 кв.м., які розташовані в житловому будинку літ. А-9, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Мостобудівників, буд. 17/11. Попереджено осіб, які безпосередньо проводитимуть судову експертизу, про кримінальну відповідальність передбачену статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України. Зобов`язано учасників судового процесу сприяти експерту в проведенні експертизи, зокрема, шляхом, забезпечення доступу на відповідну територію знаходження об`єктів дослідження. Витрати по проведенню експертизи покладено на відповідача ТОВ «Приватофіс». Зобов`язано ТОВ «Приватофіс» оплатити рахунок експертної установи за проведення судової експертизи, докази оплати надати суду. Зупинено провадження у справі 915/512/18 до закінчення проведення експертизи та отримання висновку експерта.

У вказаній ухвалі суд першої інстанції встановив, що у позовній заяві позивачем вказана початкова ціна предмета іпотеки в розмірі 6 125 903,00 грн., натомість у наданому позивачем до суду Іпотечному договорі вартість предмета іпотеки складає 51 846 630,00 грн.

З огляду на викладене, суд першої інстанції вказав, що питання встановлення дійсної вартості предмету іпотеки виходить за межі компетенції господарського суду та потребує спеціальних знань, отже, суд прийшов до висновку, що для повного, об`єктивного розгляду всіх обставин справи, необхідним є призначення судової експертизи з питань встановлення ринкової вартості предмета іпотеки.

Також, суд вказав, що не може розцінювати наданий позивачем звіт про оцінку нерухомого майна як висновок експерта, який може бути прийнятий в якості доказу вартості предмету іпотеки для визначення судом початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Поміж іншого, суд зазначив, що наявний у матеріалах справи звіт про оцінку нерухомого майна не містять застереження про те, що експерта було попереджено (він був обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 08.10.2018р. по справі №915/512/18 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судова експертиза призначається за умови дійсної потреби у спеціальних знаннях, які необхідні для з`ясування обставин, що мають значення для справи та коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування, а наданий сторонами висновок експерта викликає обґрунтовані сумніви щодо його правильності. Апелянт вважає, що у суду першої інстанції не було достатніх підстав для застосування ч. 1 ст. 99 ГПК України з огляду на відсутність необхідної сукупності умов, передбачених вказаною статтею.

Так, апелянт посилається на те, що неправомірним є прийняття судом позиції відповідача стосовно сумнівів щодо розміру вартості предметів іпотеки, так як останнім не надано альтернативного звіту про вартість предметів іпотеки як належного та допустимого доказу, який суперечив би наявним в матеріалах справи звітам про оцінку. При цьому, апелянт акцентує увагу на тому, що помилковим є висновок суду про те, що між сторонами існує спір щодо вартості предметів іпотеки.

Крім того, скаржник зауважує про порушення місцевим господарським судом положень ч.1 ст. 86 ГПК України, так як господарський суд не дослідив належним чином зміст звітів про оцінку предметів іпотеки, складених уповноваженою експертною установою, що має спеціальні знання та відповідне свідоцтво.

Серед іншого, апелянт вказує, що чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності у разі неналежного виконання, (зокрема, недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна), ним своїх обов`язків. Так, третя особа посилається на ч. 2 ст. 32 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», відповідно до яких встановлено, що оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності несуть відповідальність за порушення вимог цього Закону в порядку, встановленому законами. Відтак, на думку апелянта, відсутність у спірному звіті застереження про те, що експерта було попереджено (він був обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, не звільняє експерта від відповідальності у разі надання ним неправдивого звіту оцінювача про оцінку майна та не призводить до недійсності такого звіту.

Також, апелянт зазначає, що судом було порушено порядок призначення експертизи, зокрема, ч.3 ст. 99 ГПК України, якою унормовано, що при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонам за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд.

Крім викладеного, апелянт вказує на те, що призначення експертизи та зупинення провадження у даній справі суперечить положенням ГПК України, наявній судовій практиці та не відповідає практиці Європейського суду з прав людини та призводить до затягування встановлених процесуальним законом строків розгляду справи.

Посилаючись на практику Верховного суду апелянт зауважує, що при винесенні рішення про задоволення позову щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, суд може не зазначати початкову ціну предмета іпотеки, вказавши, що остання визначається на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії проведення виконавчих дій. У випадку, якщо суд вирішить зазначити таку початкову ціну, чинне законодавство не вимагає проведення судової експертизи майна. При цьому, апелянт зазначає, що у разі непогодження іпотекодавця із визначеною судом початковою ціною предмета іпотеки (якщо така була зазначена), він має право заявляти клопотання про визначення вартості іпотечного майна на етапі проведення виконавчих дій.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.11.2018р. апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку Приватбанк на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 08 жовтня 2018 року про зупинення провадження у справі № 915/512/18 залишено без руху. Встановлено Акціонерному товариству Комерційного банку Приватбанк строк для усунення недоліків, встановлених при поданні апеляційної скарги, а саме: викласти поважні причини поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали господарського суду Миколаївської області від 08 жовтня 2018 року про зупинення провадження у справі № 915/512/18, протягом 10 (десяти) днів з дня отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Також, не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, Національний банк України звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 08.10.2018р. по справі №915/512/18 скасувати та передати справу на розгляд до Господарського суду Миколаївської області з посиланням на те, що оскаржуване рішення було прийняте з неправильним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, винесене з порушенням норм процесуального права, викладені в ньому висновки не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

Апелянт зазначає, що експертиза призначається судом виключно за сукупністю двох умов, передбачених ч. 1 ст. 99 ГПК України, а саме: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2)жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Так, скаржник вказує, що ним до матеріалів справи додано висновок про оцінку предмету іпотеки, який є чинним, і, відповідно, є належним доказом у розумінні параграфу 1 Глави 5 Розділу І ГПК України та може бути використаний судом при прийнятті процесуальних рішень.

Апелянт зауважує, що відповідачем не зазначено, що він не згоден з вартістю предмета іпотеки, відображеного у висновку, не надано іншого експертного висновку про вартість предмета іпотеки та взагалі не мотивовано неможливість надати експертний висновку строки, встановлені для подання доказів.

Крім того, апелянт стверджує, що відповідачем не надано жодних спростувань висновків про оцінку предмету іпотеки, не здійснено їх рецензування та/або оскарження до суду, а лише висловлено сумніви щодо правильності оцінки предмету іпотеки.

Також, позивач зауважує, що з метою визначення належності та достовірності доказів, суд не позбавлений можливості ініціювати проведення рецензування звітів про оцінку в порядку, передбаченому ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», проте, без проведення рецензування, суд безпідставно піддав звіт про оцінку сумніву, чим порушив право сторін на змагальність.

Серед іншого, апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що звіт про оцінку майна не є висновком експерта, оскільки не містять застереження про те, що експерта було попереджено (він був обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Так, апелянт зазначає, що ст. 32 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності несуть відповідальність за порушення вимог цього Закону в порядку, встановленому законами. Відповідно до ст. 384 КК України, завідомо неправдивий звіт оцінювача про оцінку майна карається виправними роботами на строк до двох років або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років. Ті самі дії, поєднані з обвинуваченням у тяжкому чи особливо тяжкому злочині, або зі штучним створенням доказів обвинувачення чи захисту, а також вчинені з корисливих мотивів, караються виправними роботами на строк до двох років або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк від двох до п`яти років. За таких обставин, апелянт вказує, що відсутність у спірних звітах застереження про те, що експерта було попереджено (він був обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, не звільняє експерта від відповідальності у разі надання ним неправдивого звіту оцінювача про оцінку майна.

Крім того, апелянт зазначає, що визначення початкової ціни предмета іпотеки у резолютивній частині рішення суду не є остаточним, оскільки під час здійснення виконавчого провадження ціна предмету іпотеки може бути переглянута та повторно визначена на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності. При цьому, відповідач не позбавлений права на стадії виконавчого провадження заявляти клопотання про визначення вартості майна, якщо така вартість змінилася.

Також, апелянт вказує, що призначення експертизи і відповідне зупинення провадження порушує принцип розумності строків розгляду справи судом, так як наслідок права позивача на справедливий та публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.11.2018р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Національного Банку України на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 08.10.2018р. по справі №915/512/18.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.11.2018р. призначено розгляд апеляційної скарги Національного Банку України у справі №915/512/18 на 17.12.2018р. о 14:00.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.12.2018р. було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку Приватбанк на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 08.10.2018р. по справі №915/512/18.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.12.2018р. об`єднано розгляд апеляційних скарг Національного банку України з апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 08.10.2018р. про зупинення провадження в одне апеляційне провадження. Призначено розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" до сумісного розгляду з апеляційною скаргою Національного банку України на 17.12.2018р. о 14:00.

14.12.2018р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРИВАТОФИС" до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу Національного банку України, яким відповідач не погоджується з викладеними в них доводами, просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.12.2018р. визнано заявлений Товариством з обмеженою відповідальністю Приватофис відвод колегії суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Колоколова С.І., суддів Савицького Я.Ф. необґрунтованим. Зупининено провадження у справі №915/512/18 за апеляційними скаргами Акціонерного товариства Комерційний банк ПРИВАТБАНК та Національного банку України на ухвалу Господарського суду Одеської області від 08.10.2018 року.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.12.2018 року у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Приватофис про відвід колегії суддів у складі: головуючого судді Колоколова С.І., суддів Савицького Я.Ф., Ярош А.І. відмовлено.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.12.2018р. поновлено апеляційне провадження у справі № 915/512/18 з 24.01.2019 року. Розгляд справи № 915/512/18 призначити на 24.01.2019 року о 12:00 год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.12.2018р. повернуто апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ПРИВАТОФИС та додані до неї документи без розгляду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.01.2019р. зупинено апеляційне провадження за апеляційними скаргами Національного банку України та Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 08 жовтня 2018 року про зупинення провадження у справі № 915/512/18 до повернення даної справи з суду касаційної інстанції. Матеріали справи №915/512/18 направлено до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.03.2019р. поновлено апеляційне провадження у справі №915/512/18 з 11.04.2019 року. Призначено справу №915/512/18 до розгляду на 11 квітня 2019 року о 12:00 год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.04.2019р. зупинено апеляційне провадження за апеляційними скаргами Національного Банку України та Акціонерного товариства Комерційного банку Приватбанк на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 08.10.2018 року про зупинення провадження у справі № 915/512/18 до повернення матеріалів справи № 915/512/18 з суду касаційної інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.07.2019р. провадження у справі № 915/512/18 поновлено з 05.08.2019 року. Розгляд справи № 915/512/18 призначено на 05.08.2019 року об 11:30 год.

29.07.2019 року до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернопоставка-М" на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.12.2018р. про повернення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ПРИВАТОФИС.

Відповідно до інформаційної довідки, станом на 29.07.2019р. суддя Південно-західного апеляційного господарського суду Колоколов С.І. (головуючий) перебуває у відпустці з 29.07.2019р. по 09.08.2019р. відповідно до наказу голови суду Богацької Н.С. від 24.07.2019 №198-в, а також судді зі складу колегії: Савицький Я.Ф. - відпустка з 29.07.2019р. по 07.09.2019р. відповідно до наказу голови суду Богацької Н.С. від 18.07.2019 №195-в, Ярош А.І. відпустка з 29.07.2019р. по 03.09.2019р. відповідно до наказу голови суду Богацької Н.С. від 18.07.2019 №195-в.

30.07.2019р. справу №915/512/18 скеровано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою КГС ВС від 21.08.2019р. відмовлено ТОВ "Зернопоставка - М" у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.12.2018р. у справі №915/512/18.

Касаційну скаргу ТОВ "Зернопоставка - М" на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.12.2018р. у справі №915/512/18 повернуто скаржнику разом з доданими до неї матеріалами.

23.09.2019р. матеріали справи №915/512/19 надійшли до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.09.2019р. призначено розгляд апеляційних скарг Національного банку України та Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк на 10 жовтня 2019 року о 10:30 год.

У судовому засіданні 10.10.2019 року представники позивача та третьої особи власні апеляційні скарги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційних скарг.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційних скарг Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" та Національного банку України, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За положеннями ст. 1 Закону України «Про судові експертизи» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

З вказаної процесуальної норми вбачається, що призначення судової експертизи можливе за наявності існування двох умов.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до суду було надано висновок про вартість об`єкту оцінки нерухомого майна, що належить ТОВ "ПРИВАТОФИС", а саме:

- нежитлове приміщення підвалу загальною площею 1 747,8 кв.м., які розташовані в житловому будинку літ. А-9, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Мостобудівників, буд. 17/11, вартість якого становить 6 125 903 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що наявний у матеріалах справи звіт про оцінку майна не є висновками експерта та зазначено, що не може розцінювати наданий позивачем звіт про оцінку нерухомого майна як висновок експерта, який може бути прийнятий в якості доказу вартості предмету іпотеки для визначення судом початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому, суд зазначив, що наявний у матеріалах справи звіт про оцінку нерухомого майна не містять застереження про те, що експерта було попереджено (він був обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу, колегія апеляційного суду вважає за необхідне зазначити наступне.

За положеннями ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Судова колегія зауважує, що виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо та аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку», слід дійти висновку про те, що в розумінні норми ст.39 цього закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч.6 ст.38 цього закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає передчасним висновок суду першої інстанції про те, що початкова вартість продажу предмета іпотеки має визначатись не інакше як на підставі судової оціночно-будівельної експертизи нерухомого майна.

За положеннями ч. 1 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» суб`єктами оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі. Права, обов`язки та відповідальність суб`єктів оціночної діяльності встановлюються цим та іншими законами.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 18 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» сертифікат суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання (далі - сертифікат) є документом, що засвідчує право суб`єкта оціночної діяльності на внесення його до Державного реєстру суб`єктів оціночної діяльності, які здійснюють оціночну діяльність у формі практичної діяльності з оцінки майна та які визнані суб`єктами оціночної діяльності за напрямами оцінки майна, що в ньому зазначені. Оцінка майна, яка проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання без чинного сертифіката, є недійсною.

Положеннями ч. 2 ст. 25 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що посадові особи, громадяни, юридичні особи, оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності, винні в порушенні законодавства про оціночну діяльність, несуть відповідальність згідно з цим та іншими законами.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 32 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності несуть відповідальність за порушення вимог цього Закону в порядку, встановленому законами. Оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

З аналізу вищевикладених положень вбачається, що чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання у разі неналежного виконання ним своїх обов`язків.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 13.03.2018 року у справі №914/881/17.

Крім того, судова колегія зауважує, що термін дії звітів про оцінку предмету іпотеки, наявних в матеріалах справи, складає 12 місяців (при збереженні поточних ринкових умов).

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що відсутність у звіті про оцінку нерухомого майна застереження про те, що експерта було попереджено (він був обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, не звільняє експерта від відповідальності у разі надання ним неправдивого звіту оцінювача про оцінку майна, відтак, вказана підстава не призводить до недійсності такого звіту.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що неправомірним є твердження суду першої інстанції про те, що надані позивачем звіти про оцінку не можуть бути прийняті у якості доказу вартості предмету іпотеки для визначення судом початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції зазначив, що відповідач посилається на суттєву різницю вартості оцінки майна та не погоджується з початковою ціною предметів іпотеки, визначеною позивачем, а також те, що між сторонами існує спір щодо вартості предмета іпотеки.

Проаналізувавши вказані посилання, судова колегія зазначає наступне.

За положеннями ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, що кореспондуються з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Апеляційний господарський суд зауважує, що сама лише незгода відповідача з розміром вартості предметів іпотеки не може бути підставою для призначення експертизи.

Судова колегія зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів, в розумінні ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу, в підтвердження своєї позиції.

Так, відповідач мав право надати альтернативний звіт про вартість предметів іпотеки або звернутися до суб`єкта оцінювання з вимогою щодо рецензування звіту про оцінку майна в порядку, визначеному ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

При цьому, судова колегія зауважує, що суд першої інстанції також мав право ініціювати проведення рецензування звітів про оцінку в порядку, передбаченому ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд констатує, що місцевим господарським судом безпідставно враховано позицію відповідача щодо невідповідності вартості оцінки предметів іпотеки цінам, які є актуальними на відповідному ринку.

Таким чином, проаналізувавши всі обставин справи, приймаючи до уваги приписи чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку про відсутність підстав для призначення у справі оціночно-будівельної експертизи з мотивів, визначених судом першої інстанції.

Крім того, судова колегія зауважує, що при винесенні рішення про задоволення позову щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, суд може не зазначати початкову ціну предмета іпотеки, вказавши, що остання визначається на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії проведення виконавчих дій. У випадку, якщо суд вирішить зазначити таку початкову ціну, чинне законодавство не вимагає проведення судової експертизи майна. при цьому, апелянт зазначає, що у разі непогодження іпотекодавця із визначеною судом початковою ціною предмета іпотеки (якщо така була зазначена), він має право заявляти клопотання про визначення вартості іпотечного майна на етапі проведення виконавчих дій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, зокрема, має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом при винесенні оскаржуваної ухвали не було в повному обсязі враховано усі обставини справи, невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що в силу дії пункту 4 частини 1 статті 277 ГПК України є підставою для скасування оспорюваного рішення на підставі пункту 6 частини 1 статті 275 ГПК України.

Таким чином, Південно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 08.10.2018р. у справі №915/512/18 слід скасувати, а апеляційні скарги Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" та Національного банку України - задовольнити.

Апеляційний господарський суд зазначає, що розподіл судових витрат здійснюється відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, п. 4.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 «Про деякі питання застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України», зокрема, встановлено, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ГПК України.

Керуючись статтями ст.ст. 255, 269, 270, 275, 280, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1.Апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк, Національного банку України задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 08.10.2018 року у справі № 915/512/18 скасувати.

3.Справу №915/512/18 передати на розгляд до Господарського суду Миколаївської області.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Повний текст постанови

складено „10 жовтня 2019 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Я.Ф. Савицький

Суддя А.І. Ярош