ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2019 р. Справа№ 911/905/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання Даниленко Т.О.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 09.10.2019.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСВІТ ФАРМ"

на рішення Господарського суду Київської області

від 18.07.2019 (повний текст складено 29.07.2019)

у справі №911/905/19 (суддя - Лилак Т.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСЕМ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСВІТ ФАРМ"

про стягнення 465 171,59 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОСЕМ" звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСВІТ ФАРМ" про стягнення 465171,59 грн., з яких: 344 481,25 грн. заборгованості з урахуванням проіндексованої/скоригованої/ вартості товару, 63 790,47 грн. пені, 51 580,37 грн. відсотків за неправомірне користування грошовими коштами, 5 319,50 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №20.04.18-138 від 20 квітня 2018 року в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Рішенням Господарського суду Київської області від 18.07.2019 позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСВІТ ФАРМ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСВІТ ФАРМ" 344 481 (триста сорок чотири тисячі чотириста вісімдесят одну гривню) 25 коп. суми заборгованості з урахуванням проіндексованої/скорегованої вартості товару; 63 790 (шістдесят три тисячі сімсот дев`яносто гривень) 47 коп. пені; 51 580 (п`ятдесят одну тисячу п`ятсот вісімдесят гривень) 37 коп. відсотків за неправомірне користування чужими коштами; 3% річних у розмірі 5 319 (п`ять тисяч триста дев`ятнадцять гривень) 50 коп. та 6977 (шість тисяч дев`ятсот сімдесят сім гривень) 57 коп. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОСВІТ ФАРМ" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 18.07.2019 у справі №911/905/19 та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що рішення винесене з порушеннями норм матеріального та процесуального права, не відповідає принципам та вимогам, які ставляться до судового рішення, обставини викладені у справі відповідачем судом першої інстанції не були досліджені та не взяті до уваги. Водночас скаржник зазначає, що у зв`язку із недотриманням позивачем строків поставки, відповідачем понесені збитки.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСВІТ ФАРМ" на рішення Господарського суду Київської області від 18.07.2019 у справі №911/905/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., судді Яковлєва М.Л., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСВІТ ФАРМ" на рішення Господарського суду Київської області від 18.07.2019 у справі №911/905/19, призначено справу до розгляду на 09.10.2019.

02.10.2019 від відповідача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

02.10.2019 від позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСВІТ ФАРМ" на рішення Господарського суду Київської області від 18.07.2019 у справі №911/905/19 за відсутності представника позивача.

Представники сторін в судове засідання 09.10.2019 не з`явилися. Про поважність причин нез`явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судові засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення позивача, відповідача про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції вирішив розглядати дану справу за відсутності позивача, відповідача та їх повноважених представників за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 09.10.2019 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 20.04.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОСЕМ" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОСВІТ ФАРМ" (покупець), було укладено Договір поставки № 20.04.18-138, відповідно до умов якого, постачальник зобов`язується поставити товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його вартість на умовах, визначених Договором та специфікаціями до нього. (п. 1.1. Договору.)

Згідно з п. 2.1. Договору, найменування асортимент та кількість товару визначаються у специфікаціях, які є невід`ємною частиною до Договору.

Загальна кількість та вартість товару, що поставляється по даному Договору, визначається сукупністю всього товару, що передається постачальником у власність покупцеві за всіма специфікаціями, протягом всього строку дії цього Договору. (п. 2.2. Договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору, ціна за одиницю та загальна вартість товару, зазначаються сторонами у специфікаціях, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Протягом строку дії цього договору, грошові зобов`язання існують та підлягають сплаті у гривні. Оскільки товар має імпортну складову, сторони у специфікаціях визначають еквівалент ціни товару в іноземній валюті (долар США чи Євро), у відповідності до курсу продажу відповідної іноземної валюти відносно гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України, що передує даті підписання специфікації (п.3.2. договору).

Згідно п.3.5. договору покупець оплачує товар шляхом 100% передоплати, якщо інший порядок та строки розрахунків не визначені у відповідній специфікації цього договору.

Пунктом 3.6. Договору встановлено, що покупець зобов`язаний, окрім здійснення оплати за товар, у день здійснення платежу за товар сплатити проіндексовану/ скориговану/ вартість Товару у разі зміни курсу іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку України суму якої визначає самостійно, за наступною формулою:

Х2=Х1*Ґ2/Ґ1, де

X1 - вартість/частина вартості Товару у гривнях, зазначена у відповідній Специфікації,

У1 - курс продажу іноземної валюти до гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України на дату, що передує даті підписання Специфікації,

У2 - курс продажу іноземної валюти до гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України на дату, що передує даті оплати,

Х2 - кінцева вартість неоплаченої частини Товару, у гривнях.

Сторони домовились, що в якості курсу іноземної валюти до гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України, використовується середнє значення курсу продажу іноземної валюти, що склався на Міжбанківському валютному ринку України. Сторони домовились, що курс продажу іноземної валюти до гривні визначається згідно інформації, опублікованої за посиланням: https://minfin.com.ua/currency/mb/.

У разі виникнення між Сторонами суперечок щодо курсу валюти, достатнім доказом існування курсу Міжбанку на визначену дату, є роздруківка відповідної сторінки з сайту, що зроблена Постачальником та засвідчена підписом його уповноваженої особи та печаткою.

Згідно п.3.6.1. Договору для індексації (коригування) вартості товару, відповідно до умов п. 3.6. Договору, датою або днем оплати, вважається дата надходження грошових коштів на рахунок постачальника або дата проведення розрахунку в іншій формі, окрім грошової.

Відповідно до Специфікації № 2 від 19.04.2018 до Договору, (далі - Специфікація № 2), строк поставки товару до 20.04.2018, у разі виконання Покупцем п. 3. а) даної Специфікації № 2.

Відповідно до п. 3 Специфікації № 2, яка є невід`ємною частиною Договору передбачено, що оплата товару повинна була здійснюватися на наступних умовах:

а) оплата Товару в розмірі 30% загальної вартості Товару, що постачається по цьому Договору, здійснюється до 19.04.2018;

б) оплата Товару в розмірі 70% загальної вартості Товару, що постачається по цьому Договору, здійснюється до 30.10.2018;

Відповідно до Специфікації № 2 від 19.04.2018 позивачем було здійснено поставку товару в користь відповідача на загальну суму 284 936,40 грн. в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковими накладними: № АГ-24/04159 від 24.04.2018 та № АГ-27/04188 від 27.04.2018, копії яких наявні у матеріалах справи.

Відповідач, у свою чергу, прийняв товар у власність та оплатив його частково, здійснивши наступні платежі:

- 23.04.2018 здійснивши платіж на суму 93 000,00 грн. (що згідно з умовами п. 3.6. Договору є еквівалентом 3 551,65 доларів США);

- 14.01.2019 здійснивши платіж на суму 100 000,00 грн. (що згідно з умовами п. 3.6. Договору є еквівалентом 3 561,25 доларів США);

- 06.03.2019 здійснивши платіж на суму 20 000,00 грн. ( що згідно з умовами п. 3.6. Договору є еквівалентом 751,03 доларів США).

Таким чином загальна сума сплачених платежів відповідачем, на виконання умов Специфікації № 2, становить 213 000,00 грн. (що згідно з умовами п. 3.6. Договору є еквівалентом 7 863,93 доларів США), без виконання п. 3.6. Договору, а саме сплати скоригованої вартості Товару.

Решту зобов`язання по оплаті товару в розмірі 71 936,40 грн. відповідачем залишено без виконання.

Згідно Специфікації № 3, строк поставки Товару до 20.04.2018, у разі виконання Покупцем п. 3. а) даної Специфікації № 3.

Відповідно до п.3 Специфікації № 3 (далі - Специфікація № 3), яка є невід`ємною частиною Договору передбачено, що оплата товару повинна була здійснюватися на наступних умовах:

а) оплата Товару в розмірі 30% загальної вартості Товару, що постачається по цьому Договору, здійснюється до 19.04.2018;

б) оплата Товару в розмірі 70% загальної вартості Товару, що постачається по цьому Договору, здійснюється до 30.10.2018;

Відповідно до Специфікації № 3 від 19.04.2018 позивачем було здійснено поставку товару в користь відповідача на загальну суму 277 348,80 грн. в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № АГ-24/04158 від 24.04.2018, копія якої наявна у матеріалах справи.

Відповідач, у свою чергу, прийняв товар у власність та оплатив його частково, здійснивши наступні платежі:

- 24.04.2018 здійснивши платіж на суму 50 000,00 грн. (що згідно з умовами п. 3.6. Договору є еквівалентом 1 913,88 доларів США).

Таким чином загальна сума сплачених платежів відповідачем, на виконання умов Специфікації № 3, становить 50 000,00 грн., без виконання п. 3.6. Договору, а саме сплати скоригованої вартості Товару.

Решту зобов`язання по оплаті Товару в розмірі 227 348,80 грн. відповідачем залишено без виконання.

Згідно Специфікації № 6, строк поставки Товару до 30.05.2018, у разі виконання Покупцем п. 3. а) даної Специфікації № 6.

Відповідно до п. 3 Специфікації № 6, яка є невід`ємною частиною Договору передбачено, що оплата товару повинна була здійснюватися на наступних умовах:

а) оплата Товару в розмірі 20% загальної вартості Товару, що постачається по цьому Договору, здійснюється до 28.05.2018;

б) оплата Товару в розмірі 80% загальної вартості Товару, що постачається по цьому Договору, здійснюється до 15.08.2018.

- 24.05.2018 здійснивши платіж на суму 18 089,23 грн. (що згідно з умовами п. 3.6. Договору є еквівалентом 592,40 Євро);

Відповідно до Специфікації № 6 від 23.05.2018 р. позивачем було здійснено поставку товару в користь відповідача на загальну суму 90 446,16 грн. в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № АГ-02/07142 від 02.07.2018 р.,

Відповідач, у свою чергу, прийняв товар у власність та оплатив його частково, здійснивши наступні платежі:

- 16.01.2019 р. здійснивши платіж на суму 50 000,00 грн. (що згідно з умовами п. 3.6. Договору є еквівалентом 1 554,84 Євро).

Таким чином загальна сума сплачених платежів відповідачем, на виконання умов Специфікації № 6, становить 68 089,23 грн., без виконання п. 3.6. Договору, а саме сплати скоригованої вартості Товару.

Решту зобов`язання по оплаті Товару в розмірі 22 356,93 грн. відповідачем залишено без виконання.

Як зазначалось вище, пунктом 3.6. Договору передбачено, що у випадку відмінності дати фактичного виконання зобов`язання за Договором від дати обумовленої Сторонами, згідно п. 3.6.1. Договору для індексації (коригування) вартості Товару, відповідно до умов п. 3.6. Договору, датою або днем оплати, вважається дата надходження грошових коштів на рахунок Постачальника або дата проведення розрахунку в іншій формі, окрім грошової.

Разом з тим, сторони погодили, що у випадку не виконання умов оплати позивач застосовує до відповідача положення Договору передбачені в п. 3.9. відповідно до якого у випадку, якщо Покупцем не будуть виконані грошові зобов`язання за цим Договором у повному обсязі або частково і Постачальником буде подано позов до суду, Сторони узгодили, що для індексації (коригування) вартості Товару, відповідно до умов п. 3.6. Договору, датою або днем оплати, буде вважатися дата складання та підписання Постачальником позовної заяви до суду, відповідної юрисдикції, у якій Покупець буде виступати відповідачем.

Отже, оскільки відбулася зміна курсу Євро на Міжбанківському валютному ринку України, на дату, що передує даті подання позовної заяви, позивач вирахував скориговану вартість товару по Специфікації № 2, Специфікації № 3 та Специфікації № 6, у зв`язку з чим фактична заборгованість відповідача з урахуванням проіндексованої/скоригованої/ вартості товару згідно умов Договору складає: 344 481,25 грн.

Як зазначає позивач, відповідач в порушення своїх договірних зобов`язань не оплатив вартість всього товару. Відповідні обставини підтверджуються довідкою про стан розрахунків вих. № Б/Н - від 20.03.2019 (з зазначенням періодів фактичного часткового надходження грошових коштів).

У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом про стягнення з відповідача 344 481,25 грн. суми заборгованості з урахуванням проіндексованої/скорегованої вартості товару.

Задовольняючи позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСЕМ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСВІТ ФАРМ" суд першої інстанції керувався тим, що в установлений договором строк, відповідач свої зобов`язання не виконав. Доказів оплати вартості поставленого товару у сумі 344 481,25 грн. у відповідності до умов договору відповідач суду не надав, доводів, наведених в обґрунтування позову, не спростував.

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСВІТ ФАРМ", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.2 ст.712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог статті 189 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб`єкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціни. Ст. 190 ГК України визначено, що вільні ціни встановлюються на всі види продукції та визначаються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін.

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, остаточний розрахунок за поставлений товар має бути проведено у відповідності до умов договору та специфікацій, які є невід`ємною частиною договору, по кожній із специфікацій строк оплати визначається окремо.

Водночас як вбачається із матеріалів справи, в установлений договором строк, відповідач свої зобов`язання не виконав.

В своїй апеляційній скарзі відповідач зазначив, що саме у зв`язку із недотриманням позивачем строків поставки, останнім були понесені збитки, у зв`язку із чим не було доплачено суми: згідно Специфікації №2 в розмірі 71936,40 грн., Специфікації №3 в розмірі 227 348,80грн., Специфікації №6 в розмірі 22 356,93 грн.

Дані твердження скаржника судова колегія залишає поза увагою, з огляду на необґрунтованість, а також вважає за необхідне зазначити те, що кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

З огляду на вищевикладене, а також те, що доказів оплати вартості поставленого товару у сумі 344 481,25 грн. у відповідності до умов договору скаржник суду не надав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 344 481,25 грн. є правомірними та такими, що підлягають задоволенню

Окрім вимоги про стягнення заборгованості за поставлений товар позивачем заявлено про:

- стягнення пені у розмірі 63 790,47 грн. за загальний період прострочення з 16.08.2018 по 20.03.2019 з врахування настання строків платежів по кожній з сум та врахуванням часткових сплат, нарахованої на підставі пунктів 9.2., 9.6. договору;

- відсотків за неправомірне користування грошовими коштами у розмірі 51 580,37 грн. на підставі п.9.4. договору за загальний період прострочення з 16.08.2018 по 20.03.2019 з врахування настання строків платежів по кожній з сум та врахуванням часткових сплат ;

- трьох відсотків річних у розмірі 5 319,50 грн. за загальний період прострочення з 16.08.2018 по 20.03.2019 з врахування настання строків платежів по кожній з сум та врахуванням часткових сплат, нарахованих на підставі частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки (п.3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Враховуючи, те, що колегією суддів встановлено прострочення оплати товару, у позивача виникло право на нарахування та стягнення з відповідача пені, 3% річних та відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Так, згідно п. 9.1. Договору, у випадку невиконання чи неналежного виконання Договору, Сторони несуть відповідальність відповідно до законодавства та умов цього Договору.

Пунктом 9.2. Договору передбачено, що у випадку порушення термінів або умов оплати Товару, покупець сплачує постачальнику пеню від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення.

Водночас, як вбачається зі змісту договору поставки сторони додатково передбачили в п. 9.6., що нарахування пені за прострочення виконання грошових зобов`язань здійснюється до повного розрахунку.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Враховуючи, що судом першої інстанції вірно встановлено факт порушення відповідачем зобов`язань колегія суддів дійшла висновку, що вимога про стягнення з відповідача пені у розмір 63 790,47 гривень є обґрунтованою, відповідає вимогам чинного законодавства та умовам договору, а отже підлягає задоволенню за розрахунком позивача, який перевірено колегією суддів.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, колегія суддів погоджується з розрахунками позивача, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 5 319,50 грн. 3% річних є обґрунтованими, а суд першої інстанції дійшов вірного висновку про їх задоволення.

Твердження скаржника, що судом першої інстанції стягнуто з відповідача пеню 3% та відсотки за неправомірне користування грошовими коштами, що є ототожнення правової природи як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, колегією суддів залишається поза увагою з огляду з огляду на безпідставність та нербгрунтованість.

Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Пунктом 9.4 Договору поставки передбачено, що за порушення грошових зобов`язань по оплаті Товару, Покупець сплачує на користь Постачальника проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 3 % за кожен місяць від простроченої суми, за весь період прострочення.

Враховуючи те, що розмір відсотків за користування чужими грошовими коштами, нарахованих на прострочену заборгованість, є обґрунтованим та арифметично вірним, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги в частині стягнення відсотків за неправомірне користування грошовими коштами у розмірі 51 580,37 грн. підлягають задоволенню.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до переконання, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Київської області від 18.07.2019 у справі №911/905/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСВІТ ФАРМ" на рішення Господарського суду Київської області від 18.07.2019 у справі №911/905/19 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСВІТ ФАРМ" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 18.07.2019 у справі №911/905/19 - залишити без змін.

Матеріали справи №911/905/19 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено 15.10.2019.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді М.Л. Яковлєв

А.І. Тищенко