ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2019 р. Справа№ 910/18299/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

секретар судового засідання: Вайнер Є.І.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 09.10.2019

розглянувши апеляційну скаргу у відкритому судовому засіданні апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Газпром"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2019

за скаргою Публічного акціонерного товариства "Газпром"

до головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В.

про скасування постанови державного виконавця від 08.11.2017 у ВП № 53823056 про опис та арешт майна (коштів) боржника та зняття арешту з майна

у справі № 910/18299/16 (суддя - Мандриченко О. В.)

за позовом Антимонопольного комітету України

до Публічного акціонерного товариства "Газпром"

про стягнення 85 965 927 000 грн. штрафу, 85 965 927 000 грн. пені та зобов`язання виконати пункт 4 рішення від 22.01.2016 № 18-р.,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.07.2019 у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства "Газпром" до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови державного виконавця від 08.11.2017 у ВП № 53823056 про опис та арешт майна (коштів) боржника та зняття арешту з майна відмовлено повністю.

Обґрунтовуючи ухвалу суд першої інстанції зазначив, що враховуючи положення Закону України "Про виконавче провадження" та зміну судом способу та порядку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2016, державним виконавцем правомірно вчинялись дії щодо накладення арешту на майно боржника з метою забезпечити виконання рішення суду.

Суд також вказав, що виконання рішення суду стосовно іноземної юридичної особи в частині взаємного виконання державами учасницями Співдружності Незалежних Держав здійснюється лише у разів відсутності підстав виконання рішення суду на території України. Оскільки майно боржника знаходиться на території України, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження, то рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2016 має виконуватись відповідно до приписів Закону України "Про виконавче провадження".

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Публічне акціонерне товариство "Газпром" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2019 у справі №910/18299/16 повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу Публічного акціонерного товариства "Газпром".

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував положення Угоди держав СНД про порядок вирішення спорів, повязаних із здійсненням господарської діяльності від 20.03.1992 та дійшов помилкового висновку про виконання рішення виключно в порядку Закону України «Про виконавче провадження», без дотримання імперативних вимог Угоди.

Скаржник стверджує, що місцевий господарський суд незаконно відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції проголошено вступну та резолютивну частини ухвали у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати, що є порушенням норм процесуального прова.

Узагальнені доводи пояснень Антимонопольного комітету України на апеляційну скаргу

В свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у своїх поясненнях зазначає, що ухвалу суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає та ухвалу слід залишити без змін. Крім того, позивач вказує, що виконання рішення компетентного суду України щодо іноземних юридичних осіб, які, зокрема, мають на території України власне майно, яким володіють самостійно або разом з іншими особами здійснюється у відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження». Також, позивач наголошує, що звернення до іноземної держави за виконанням рішення суду є не обов`язком, а правом стягувача.

Стосовно відмови у задоволенні клопотання про витребування доказів позивач зазначає, що зазначені у клопотанні обставини виходять за межі предмету доказування та обставин, які підлягають встановленню при розгляді даної скарги щодо опису та накладення арешту на акції АТ «Газтранзит», що належать ПАТ «Газпром», оскільки зазначені обставини почали існувати вже після винесення оскаржуваної постанови державним виконавцем і не мають значення у даному випадку. Крім того, всупереч вимогам статті 81 Господарського процесуального кодексу України Публічним акціонерним товариством "Газпром" не було надано будь-яких доказів вжиття заходів для отримання доказу самостійно та доказів причин неможливості самостійного отримання вказаного доказу.

Узагальнені доводи письмових пояснень Публічного акціонерного товариства "Газпром"

01.10.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду Публічним акціонерним товариством "Газпром" подано письмові пояснення, в яких апелянт вказує, що, якщо Угодою, як міжнародним договором, згоду на обов`язковість якого було надано Верховною Радою України, встановлено інші правила виконання судових рішень, ніж актами законодавства України, повинні застосовуватися саме правила Угоди. Апелянт зазначає, що матеріали справи не містять доказів звернення державного виконавця з клопотанням та здійснення ним дій, спрямованих на звернення стягнення на активи боржника, що знаходяться на території Російської Федерації, тоді як положення Угоди зобов`язують на вчинення таких дій.

Узагальнені доводи заперечень Публічного акціонерного товариства "Газпром" на пояснення Антимонопольного комітету України

09.10.2019 представник Публічного акціонерного товариства "Газпром" подав у судовому засіданні заперечення на пояснення Антимонопольного комітету України, в яких вказує, що положення Угоди імперативно встановлюють обов`язок виконання рішень у частині звернення стягнення на майно відновідача-іноземної юридичної особи, на території відповідної іноземної держави. Угода не містить жодних норм, які б визначали, що дані вимоги не застосовуються у випадку відсутності підстав для виконання судового рішення, прийнятого компетентним судом України щодо іноземної юридичної особи, безпосередньо на території України.

Відповідач зазначає, що з огляду на обов`язковість застосування приписів Угоди та не здійснення державним виконавцем дій, спрямованих на виконання рішення суду на території РФ за місцезнаходженням боржника, накладення державним виконавцем арешту на інше майно, а саме на прості іменні акції АТ «Газтранзит», є незаконним та суперечить вимогам Угоди і чинного законодавства.

Щодо незаконної відмови судом першої інстанції у задоволенні клопотання про витребування доказів відповідач стверджує, що обставини викладені у клопотанні є необхідними для правильного вирішення справи та входять до предмету доказування, оскільки стосуються примусової реалізації акцій, що перебувають у власності ПАТ «Газпром» та накладення арешту на які є безпосереднім предметом оскарження у даній справі. Однак, обставини щодо передчасної примусової реалізації акцій АТ «Газтранзит», до моменту вирішення питання законності постанови державного виконавця про опис та арешт цих акцій, судом першої інстанції встановлено не було.

Апелянт вказує, що проголошуючи ухвалу в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати, судом першої інстанції не було дотримано вимог законності та обгрунтованості судового рішення, не досліджено усіх обставин справи, що призвело до її неправильного вирішення, а отже, таке процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування ухвали.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2019 справу № 910/18299/16 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Мартюк А.І., Дідиченко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.08.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Газпром" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2019 у справі № 910/18299/16 та призначено справу до розгляду на 09.09.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2019 продовжено строк розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Газпром" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2019 у справі № 910/18299/16 та відкладено розгляд справи на 20.09.2019.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2019, у зв`язку з перебуванням судді Мартюк А.І. та судді Дідиченко М.А. у відпустці, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.І., суддів Сулім В.В., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2019 прийнято справу № 910/18299/16 до провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Газпром" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2019 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Ткаченко Б.О. та справу призначено до розгляду на 02.10.2019.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2019, у зв`язку з перебуванням судді Ткаченко Б.О. на лікарняному, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2019 прийнято справу №910/18299/16 до провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Газпром" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2019 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2019 оголошено перерву у розгляді справи №910/18299/16 до 09.10.2019.

Позиції учасників справи

Представники Публічного акціонерного товариства "Газпром" у судовому засіданні апеляційної інстанції підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити скаргу Публічного акціонерного товариства "Газпром" до головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. про скасування постанови державного виконавця від 08.11.2017 про опис та арешт майна (коштів) боржника та зняття арешту з майна у ВП № 53823056.

Представники Антимонопольного комітету України у судовому засіданні апеляційної інстанції заперечували проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у поясненнях на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєв О.В. у судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Антимонопольний комітет України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Газпром" про стягнення 85 965 927 000 грн. штрафу та 85 965 927 000 грн. пені та зобов`язання виконати пункту 4 рішення від 22.01.2016 № 18-р.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2016 у справі № 910/18299/16, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 16.05.2017, позов задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Газпром" (Публичного акционерного общества "Газпром") з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, в доход загального фонду Державного бюджету України 85 965 927 000,00 грн. штрафу і 85 965 927 000,00 грн. пені.

Зобов`язано Публічне акціонерне товариство "Газпром" (Публичное акционерное общество "Газпром") виконати пункт 4 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 22.01.2016 №18-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" у справі №143-26.13/108-15, а саме: припинити порушення, зазначене в пункті 2 вказаного рішення шляхом забезпечення отримання послуг з транзиту природного газу магістральними трубопроводами територією України у національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на обґрунтованих умовах.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Газпром" (Публичного акционерного общества "Газпром") з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, на користь Антимонопольного комітету України 206 700,00 грн. судового збору.

17.03.2017 на виконання рішення суду видано відповідні накази.

11.04.2017 Антимонопольний комітет України звернувся із заявою №300-29/01-3907 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження та вжиття заходів щодо виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2016 у справі № 910/18299/16 та накладення арешту на майно та кошти ПАТ "Газпром", та оголосити заборону на його відчуження.

Постановою державного виконавця від 08.11.2017 про опис та арешт майна (коштів) боржника постановлено описати та накласти арешт на майно: на цінні папери, що обліковуються в депозитарній установі ПАТ "Альфа Банк", а саме акції прості іменні AT "Газтранзит", номінальною вартістю 2 000,00 грн., у кількості 16 650 штук, на рахунку НОМЕР_2, що належать ПАТ "Газпром".

Звертаючись до суду із скаргою на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Публічне акціонерне товариство "Газпром" вказало, що державним виконавцем не було здійснено необхідних заходів примусового виконання рішення, які відповідають способу і порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Скаржник такаж зазначив, що державний виконавець не вжив заходи стосовно вчинення дій по виконанню рішення суду на території Російської Федерації відповідно до порядку виконання рішення на території іншої держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав.

На підставі викладено, скаржник просив суд скасувати постанову державного виконавця від 08.11.2017 у ВП № 53823056 про опис та арешт майна (коштів) боржника та зняття арешту з майна.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до частини 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Приписами статті 339 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Частиною 1 статті 340 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

За приписами статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження").

Статтею 3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" передбачено, що завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

За умовами пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що у зв`язку з неможливістю виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2016 на підставі статті 33 Закону України "Про виконавче провадження" та статті 121 Господарського процесуального кодексу України (в редакції від 23.03.2017) Антимонопольний комітет України звернувся до суду із заявою про зміну способу та порядку виконання рішення суду. Заявник зазначив, що у ході примусового виконання наказів суду про стягнення заборгованості та судового збору з Публічного акціонерного товариства "Газпром" державними виконавцями встановлено, що відповідно до єдиного банку даних про платників податків-юридичних осіб станом на 13.05.2017 боржник не перебував на обліку в контролюючих органах та згідно відповіді Державної фіскальної служби України, в реєстрі платників податків-нерезидентів перебуває на обліку представництво - Публічне акціонерне товариство "Газпром" (ідентифікаційний код: 20044620), на рахунки якого накладено арешт постановою державного виконавця про арешт коштів боржника. Заявник також вказав, що на рахунках представництва - Публічного акціонерного товариства "Газпром", відкритих у банківських установах України, станом на 17.05.2017 виявлено грошові кошти всього на суму 344 899,26 грн. та 25 365,75 дол. США.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 у справі № 910/18299/16, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.11.2017 та Постановою Верховного Суду від 13.03.2018, задоволено заяву Антимонопольного комітету України та змінено спосіб та порядок виконання рішення суду рішення Господарського суду від 05.12.2016 у справі № 910/18299/16. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Газпром" (Публичного акционерного общества "Газпром"; 117420, Российская Федерация, г. Москва, ул. Наметкина, 16; основний державний ідентифікаційний код 518; ідентифікаційний номер платника податків ) в дохід загального фонду Державного бюджету України на рахунок УК у Солом`янському районі міста Києва, , Банк одержувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО 820019, рахунок НОМЕР_3, код класифікації доходів - 21081100 (символ звітності 106) 85 965 927 000 грн. штрафу та 85 965 927 000 грн. пені, шляхом звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі, якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або божник володіє ними спільно з іншими особами. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Газпром" (Публичного акционерного общества "Газпром"; 117420, Российская Федерация, г. Москва, ул. Наметкина, 16; основний державний ідентифікаційний код 518; ідентифікаційний номер платника податків ) на користь Антимопольного комітету України 206 700 грн. судового збору, шляхом звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі, якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або божник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Статтею 48 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника. Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Частинами 1, 2 та 5 статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, в межах виконавчого провадження ВП №.12.2017 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим О.В. у межах виконавчого провадження №53823056 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 17.03.2017 у справі № 910/18299/16 винесено постанову від 08.11.2017 про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою було постановлено описати та накласти арешт на майно: цінні папери, що обліковуються в депозитарній установі ПАТ "Альфа Банк", а саме акції прості іменні AT "Газтранзит", номінальною вартістю 2 000,00 грн., у кількості 16 650 штук, на рахунку НОМЕР_2, що належать ПАТ "Газпром".

З огляду на вказане вище, враховуючи зміну судом способу та порядку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2016 та положення Закону України "Про виконавче провадження", державним виконавцем правомірно вчинялись дії щодо накладення арешту на майно боржника з метою забезпечення виконання рішення суду, тому місцевий господарський суд вірно відхилив доводи скаржника щодо порушення способу та порядку виконання рішення відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на усій території України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 2 та 3 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус судді" визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Європейський суд з прав людини наголошує, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

У справі "Фуклев проти України" (рішення від 07.06.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 26.06.2013 у справі №5-рп/2013 зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Європейський суду з прав людини у справах "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 зазначає, що критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

Отже, з огляду на вказане вище можна зробити висновок, що виконання судового рішення не повинно залежати від дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження, що може призвести до порушення прав стягувача на стягнення заборгованості.

Стосовно посилань скаржника на те, що державним виконавцем порушено порядок виконання рішення суду, оскільки матеріали справи не містять доказів звернення державного виконавця на території Російської Федерації, відповідно до Угоди держав Співдружності Незалежних держав про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 2889-XII від 19.12.92, суд першої інстанції зазначив наступне.

Частиною 1 статті 77 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що під час виконання рішень стосовно іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб, які відповідно проживають (перебувають) чи зареєстровані на території України або мають на території України власне майно, яким володіють самостійно або разом з іншими особами, застосовуються положення цього Закону.

Як унормовано у частинах 2, 5 та 6 статті 48 Закону, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Таким чином, виконання рішення компетентного суду України щодо іноземних юридичних осіб, які, зокрема, мають на території України власне майно, яким володіють самостійно або разом з іншими особами, здійснюється у відповідності до приписів Закону України "Про виконавче провадження".

Порядок вирішення спорів між країнами-учасницями Співдружності Незалежних Держав регулюється Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, до якої Україна приєдналася 19.12.1992, на підставі Постанови Верховної Ради України "Про ратифікацію Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності" від 19.12.1992.

Згідно зі статтею 13 Угоди ця Угода відкрита для підписання державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав і має бути ратифікована. Вона набуває чинності після її ратифікації не менше ніж трьома державами - учасницями Співдружності з дня подачі третьої ратифікаційної грамоти державі-депозитарію. Для держав, що ратифікували Угоду пізніше, вона набуває чинності з дня здачі на зберігання їхніх ратифікаційних грамот.

Дана Угода регулює питання вирішення справ, що випливають з договірних та інших цивільно-правових відносин між господарюючими суб`єктами, з їх відносин з державними та іншими органами, а також виконання рішень за ними (стаття 1 Угоди).

Держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав взаємно визнають і виконують рішення компетентних судів, що набули законної чинності. Рішення, винесені компетентними судами однієї держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав, мають бути виконаними на території інших держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав. Рішення, винесені компетентним судом однієї держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав у частині звернення стягнення на майно відповідача, підлягають виконанню на території іншої держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав органами, призначеними судом або визначеними законодавством цієї держави (стаття 7 Угоди).

Зазначена Угода, в частині взаємного виконання Державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав рішень компетентних судів, що набули законної сили, застосовується у випадку відсутності підстав для виконання судового рішення, прийнятого компетентним судом України щодо іноземної юридичної особи, безпосередньо на території України у відповідності до приписів Закону України "Про виконавче провадження". Відповідно, наявність у стягувача права на виконання судового рішення зі справи на території Російської Федерації у відповідності до приписів Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, жодним чином не нівелює можливості його виконання на території України у відповідності до приписів Закону України "Про виконавче провадження" за рахунок майна боржника, розміщеного на території України.

Отже, враховуючи положення Угоди, з якої вбачається, що виконання рішення суду щодо іноземної юридичної особи в частині взаємного виконання державами учасницями Співдружності Незалежних Держав здійснюється лише у разів відсутності підстав виконання рішення суду на території України, та враховуючи, що майно боржника знаходить на території України, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Господарського суду міста. Києва від 05.12.2016 має виконуватись відповідно до приписів Закону України "Про виконавче провадження".

Вказану позицію зазначено Вищим господарським судом України у постанові від 15.08.2017 та Верховним Судом у Постанові від 13.03.2018 у справі №910/18299/16.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі, що місцевий господарський суд незаконно відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, з огляду на наступне.

У вказаному клопотанні Публічне акціонерне товариство "Газпром" просило витребувати у Акціонерного товариства "Фондова Біржа ПФТС" інформацію, оригінали для огляду та належним чином завірені копії офіційних документів, що її підтверджують про:

- проведення прилюдних торгів (аукціону) з реалізації акцій простих іменних АТ «Газтранзит», номінальною вартістю 2 000,00 грн., у кількості 16 650 штук, код цінних паперів UА на рахунку в цінних паперах № 300780-КГ20003622, що належать ПАТ "Газпром";

- дату проведення прилюдних торгів (аукціону) з примусової реалізації акцій простих іменних АТ «Газтранзит», номінальною вартістю 2 000,00 грн., у кількості 16 650 штук, код цінних паперів UА на рахунку в цінних паперах № 300780-КГ20003622, що належать ПАТ "Газпром";

- торговця цінними паперами (продавця), якому було доручено реалізацію цінних паперів на фондовій біржі;

- ціну, за яку акції прості іменні АТ «Газтранзит», номінальною вартістю 2 000,00 грн., у кількості 16 650 штук, код цінних паперів UА на рахунку в цінних паперах № 300780-КГ20003622, що належать ПАТ "Газпром" було реалізовано;

- протокол проведення прилюдних торгів (аукціону) з примусової реалізації акцій простих іменних АТ «Газтранзит», номінальною вартістю 2 000,00 грн., у кількості 16 650 штук, код цінних паперів UА на рахунку в цінних паперах № 300780- КГ20003622, що належать ПАТ "Газпром";

- біржовий контракт, відповідно до якого відбувся перехід права власності на зазначені акції.

З огляду на вищевказане, колегія суддів зазначає, що вказані у клопотанні питання виходять за межі предмету доказування та обставин, які підлягають встановленню при розгляді даної скарги щодо опису та накладення арешту на акції АТ «Газтранзит», що належать Публічному акціонерному товариству "Газпром", оскільки зазначені обставини почали існувати вже після винесення оскаржуваної постанови державним виконавцем.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 81 Господарського процесуального кодексу України у клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання нього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Однак, суд апеляційної інстанції зазначає, що Публічним акціонерним товариством "Газпром" не надано доказів вжиття заходів для отримання доказу самостійно та доказів причин неможливості самостійного отримання доказу.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів, оскільки вказане клопотання не відповідало вимогам статті 81 Господарського процесуального кодексу України та виходило за межі предмету доказування та обставин, які підлягають встановленню при розгляді даної скарги.

Стосовно посилань апелянта, що судом першої інстанції проголошено вступну та резолютивну частини ухвали в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати, колегія суддів зазначає наступне.

Заслухавши технічний запис судового засідання від 04.07.2019, суд апеляційної інстанції встановив, що ухвала Господарського суду міста Києва від 04.07.2019 постановлена судом без виходу до нарадчої кімнати.

Проте, у частині 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

При цьому неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина 2 статті 277 Господарського процесуального кодексу України).

Також, суд апеляційної інстанції вказує, що в частині 3 статті 277 Господарського процесуального кодексу України встановлено вичерпний перелік порушень норм процесуального права, які є обов`язковими для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, однак постановлення судом ухвали без виходу до нарадчої кімнати не входить до цього переліку та не являється обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції. Крім того, колегія суддів зазначає, що оскаржена ухвала постановлена суддею одноособово.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вказує, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо дій державного виконавця, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, тому порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Таким чином, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Газпром" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2019 за скаргою Публічного акціонерного товариства "Газпром" до головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. про скасування постанови державного виконавця від 08.11.2017 у ВП № 53823056 про опис та арешт майна (коштів) боржника та зняття арешту з майна у справі № 910/18299/16 задоволенню не підлягає. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2019 у справі № 910/18299/16 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 255, 269, 270, 271, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Газпром" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2019 у справі № 910/18299/16 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2019 у справі № 910/18299/16 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Публічне акціонерне товариство "Газпром".

4. Матеріали оскарження ухвали у справі №910/18299/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 11.10.2019.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім