ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2019 р. Справа№ 910/2554/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Дідиченко М.А.

при секретарі: Реуцька Т.О.

представники сторін в судове засідання не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Аркада Метал" на рішення господарського суду міста Києва від 20.05.2019 р. у справі №910/2554/19 (суддя - Літвінова М.Є.)

за позовом приватного акціонерного товариства "Спеціалізоване монтажне управління № 24"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Аркада Метал"

про стягнення 16 602, 34 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року позивач - приватне акціонерне товариство "Спеціалізоване монтажне управління № 24" звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Аркада Метал" про стягнення заборгованості в сумі 222 412, 81 грн., з яких: 220 210, 70 грн. основного боргу та 2 202, 11 грн. неустойки.

07.05.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову, в якій позивач просив змінити предмет позову та стягнути з відповідача 16 602, 34 грн. неустойки, яка прийнята судом першої інстанції до розгляду.

Позовні вимоги в частині стягнення 16 602, 34 грн. неустойки мотивовані тим, що відповідачем всупереч умов укладеного договору купівлі-продажу № АР50 від 04.12.2018 не було здійснено передачу товару у визначений договором строк, чим допущено прострочення виконання зобов`язань, що згідно з пунктом 6.1 наведеного договору є підставою для стягнення неустойки в розмірі 16 602,34 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.05.2019 позовні вимоги задоволено повністю: стягнуто з ТОВ "Аркада Метал" на користь ПАТ "Спеціалізоване монтажне управління № 24" суму неустойки у розмірі 16 602,34 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач порушив взяті на себе договірні зобов`язання щодо поставки позивачу товару на суму 440 421, 40 грн. та здійснив поставку товару лише на суму 216 064, 80 грн., що згідно з умовами договору є підставами для нарахування та стягнення неустойки у розмірі 16 602,34 грн. за період з 25.04.2019 по 06.05.2019.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю "Аркада Метал" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду м. Києва від 20.05.2019 по справі №910/2554/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову приватного акціонерного товариства "Спеціалізоване монтажне управління №24" до товариства з обмеженою відповідальністю "Аркада Метал" відмовити повністю. Також скаржник просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду м. Києва від 20.05.2019 по справі №910/2554/19.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні рішення неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Зокрема скаржник вказував на те, що судом першої інстанції в порушення ч. 3 ст. 46, ч. 2 ст. 232, ч. 8 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України було прийнято до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову, яка була подана після першого судового засідання у справі і з цього приводу судом першої інстанції не було постановлено відповідну ухвалу. Крім того відповідач не зміг подати свої заперечення на заяву про зміну предмету позову, оскільки відповідну заяву позивача відповідач не отримував. Також, скаржник наголошував на тому, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неправильно застосовані норми матеріального права, зокрема ст. ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим визнав обов`язок відповідача невиконаним та застосував до нього штрафну санкцію у вигляді неустойки без врахування того, що відповідачем було повернуто суму передоплати, на яку товар залишився не поставленим.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.07.2019 р. сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Руденко М.А., судді Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2019 поновлено скаржнику строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду м. Києва від 20.05.2019 по справі №910/2554/19, відкрито апеляційне провадження у справі № 910/2554/19, розгляд справи призначено на 17.09.2019.

30.07.2019 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про витребування у відповідача оригіналів документів по справі, а саме: оригіналу видаткової накладної № 43 від 21.02.2019 на суму 216 064,80 грн., листа № 84 від 26.02.2019.

30.07.2017 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін як таке, що ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права.

У судове засідання 17.09.2019 позивач та відповідач повноважних представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (поштове повідомлення про вручення ухвали від 12.07.2019 позивачу - 867; поштове повідомлення про вручення ухвали від 12.07.2019 відповідачу - 223), інших заяв чи клопотань не подавали.

Суд апеляційної інстанції, керуючись ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку, що оскільки явка учасників справи в судове засідання 17.09.2019 обов`язковою не визнавалась, неявка в судове засідання представників сторін, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи апеляційним судом - не є перешкодою для розгляду справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 04.12.2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю "АРКАДА МЕТАЛ" (далі "Постачальник") та приватним акціонерним товариством "Спеціалізоване монтажне управління № 24" (далі - "Покупець") укладено договір купівлі - продажу № АР50 (21 - 22), відповідно до п.1.1. якого постачальник зобов`язується передати у встановлений термін товар у власність покупцеві, а покупець зобов`язується оплатити товар виробничо - технологічного призначення (далі - Товар) і прийняти його на умовах, визначених в цьому договорі.

Відповідно до п.1.2. вищевказаного договору, ціна, кількість, асортименти, строки поставки товару оговорюються в рахунках - фактурах до даного договору, які узгоджуються й підписуються обома сторонами попередньо додаються до даного договору і є його невід`ємною частиною.

Згідно з п.2.1. Договору кількість кожної партії товару узгоджується між сторонами в рахунках або Специфікаціях до договору.

Також, п.2.5 вищевказаного договору передбачено, що право власності на товар за цим договором переходить від продавця до покупця з моменту прийняття товару покупцем, що підтверджується оформленням відповідної видаткової документації.

Пунктом 2.6. Договору передбачено, що передача товару покупцю здійснюється протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання постачальником 100 % передоплати, якщо інше не оговорюється в додатках (специфікаціях) до даного Договору, які узгоджуються й підписуються обома сторонами попередньо, додаються до даного Договору і є його невід`ємною частиною.

Ціна товару, що поставляється за цим договором є договірною і вказується у відповідних рахунках або специфікаціях на поставку Товару (п.2.8. Договору).

Відповідно до п.3.1. Договору загальна сума Договору складає загальну суму всіх специфікацій по даному Договору і які є невід`ємним Додатком.

Згідно з п.3.2. Договору розрахунки між сторонами здійснюються в національній валюті. Попередня передплата складає 50 % від суми постачання вказаної у специфікації до цього договору та 50 % протягом тридцяти календарних днів з моменту отримання товару. Датою отримання товару вважається підписана сторонами видаткова накладна, яка видана постачальником.

Пунктом 5.1. Договору передбачено, що підписання особою, уповноваженою покупцем на прийняття товару, видаткової накладної свідчить про згоду покупця із характеристиками та кількістю товару, вказаними постачальником у цій видатковій накладній.

Разом з тим за умовами п.6.1. зазначеного договору сторони в двосторонньому порядку передбачили, що у разі порушення термінів передачі товару, постачальник сплачує покупцю неустойку в розмірі 0, 1 % від суми не поставленого товару за кожен день прострочення. Постачальник не несе відповідальності за порушення терміну поставки, пов`язаним з несвоєчасним вивезенням товару покупцем.

Відповідно до п. 8.1. Договору Договір набуває чинності з моменту його підписання й діє до повного виконання сторонами умов Договору. Датою підписання Договору вважається дата, зазначена в преамбулі Договору.

В подальшому Специфікацією № 1 від 15.02.2019 до договору купівлі - продажу товару № АР50 від 04.12.2018 р. сторонами передбачено, що постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар на суму 48 225, 00 грн., поставка товару здійснюється протягом 3 (трьох робочих) днів з моменту отримання від покупця 50 % передплати згідно рахунка № 2813 від 13.02.2019. Наступні 50 % покупець сплачує постачальнику протягом 30 календарних днів з моменту отримання товару.

Також Специфікацією № 2 від 15.02.2019 до договору купівлі - продажу товару № АР50 від 04.12.2018 сторонами узгоджено, що постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар на суму 392 196, 40 грн., поставка товару здійснюється протягом 3 (трьох робочих) днів з моменту отримання від покупця 50 % передплати згідно рахунка № 2809 від 13.02.2019. Наступні 50 % Покупець сплачує постачальнику протягом 30 календарних днів з моменту отримання товару.

Платіжними дорученнями № 2570, № 2571 від 18.02.2019 позивач сплатив відповідачу 50% передплати за договором, а саме 196 098, 20 грн. та 24 112, 50 грн. відповідно.

Однак, відповідач не виконав своєчасно свої зобов`язання щодо поставки товару, визначеного договором.

В свою чергу, відповідач вказував на те, що 21.02.2019 передав позивачу товар згідно договору на суму 216 064, 80 грн., що підтверджується видатковою накладною № 43 від 21.02.2019.

Платіжним дорученням № 397 від 04.04.2019 відповідач повернув позивачу різницю між загальною сумою попередньої оплати товару, яку позивач перерахував відповідачу та вартістю товару, який був переданий позивачу в сумі 4 145, 90 грн.

Оскільки відповідач не виконав зобов`язання щодо своєчасної поставки за договором купівлі-продажу №АР 50, позивач звернувся до суду з позовними вимогами, в яких з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 07 травня 2019 року, просив стягнути неустойку в розмірі 16 602,34 грн., за несвоєчасну поставку товару.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, прийшов до висновку про те, що оскільки відповідач не виконав обов`язку щодо своєчасної передачі товару за договором, то відповідно до п. 6.1 повинен сплатити неустойку в розмірі 16 602,34 грн. за період з 25.04.2019 року по 06.05.2019 року (час непоставки).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами Договір, за своєю правовою природою, є договором поставки.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як унормовано вимогами статті 599 Цивільного кодексу України - зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як вже зазначалось вище, у Специфікаціях № 1 та № 2 від 15.02.2019 сторонами узгоджено, що поставка товару здійснюється протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання від Покупця 50 % передплати.

В свою чергу, платіжним дорученнями № 2570 від 18.02.2019 на суму 196 098,20 грн. та № 2571 від 18.02.2019 на суму 24 112,50 грн. позивач сплатив відповідачу 50% передплати за договором, що загалом складає 220 270,70 грн., а отже, поставка товару мала бути здійснена відповідачем позивачу протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання передоплати, тобто у строк до 21.02.2019 включно.

В свою чергу, згідно видаткової накладної № 43 від 21.02.2019, відповідачем було здійснено поставку товару позивачу загалом на суму 216 064,80 грн., а саме: лист 6х1500х6000 кількістю 3,816т, трубу 120х120х5 кількістю 1,632 т., уголок 75х75х6 кількістю 1,83т, уголок 50х50х5 кількістю 2,66 т, що є позиціями по Специфікації № 2.

Позивач у заяві про зміну предмету позову вказував, що станом на 06.05.2019 (переддень подання заяви про зміну предмету позову до суду першої інстанції) відповідачем не було поставлено товар за позиціями № 1 та № 2 за Специфікацією № 2, а також увесь товар, зазначений у Специфікації № 1, що загалом складало суму непоставленого товару - 224 356,60 грн.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про те, що з 22.02.2019 по 06.05.2019 відповідачем допущено прострочення виконання зобов`язання з поставки товару позивачу на суму 224 356,60 грн. Належних, допустимих та достатніх доказів в розумінні ст. ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України виконання відповідачем свого зобов`язання з поставки товару на вказану суму - матеріали справи не містять.

При цьому, доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що платіжним дорученням № 397 від 04.04.2019 відповідач повернув позивачу різницю між загальною сумою попередньої оплати товару, яку позивач перерахував відповідачу та вартістю товару, який був переданий позивачу в сумі 4 145, 90 грн. - не спростовують висновків суду першої інстанції стосовно допущення відповідачем порушення свого зобов`язання саме з поставки товару позивачу, а здійснення відповідачем вказаного перерахування лише підтверджує несвоєчасність виконання зобов`язання за договором купівлі-продажу № АР 50. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що правовий наслідок вказаної дії відповідача впливає саме на стан розрахунків між сторонами, а не на стан виконання зобов`язання з поставки товару, строк виконання якого обумовлено умовами договору та специфікаціями № 1 та № 2.

Крім того, судом апеляційної інстанції не приймаються і надані відповідачем на стадії апеляційного розгляду додаткові докази по справі, а саме: лист від 18.06.2019, оскільки вказане листування не існувало на момент проголошення оскаржуваного рішення, і відповідно, учасником спору не наведено обґрунтованих доводів щодо впливу вказаного листування на встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини справи в контексті спірних правовідносин сторін.

Відповідно до ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Згідно з нормами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

У відповідності до частин 1 та 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з п.6.1. Договору, у разі порушення термінів передачі товару, Постачальник сплачує Покупцю неустойку в розмірі 0,1 % від суми не поставленого товару за кожен день прострочення. Постачальник не несе відповідальності за порушення терміну поставки, пов`язаним з несвоєчасним вивезенням Товару Покупцем.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідач порушив взяті на себе договірні зобов`язання щодо поставки позивачу товару на суму 440 421, 40 грн. та здійснив поставку товару лише на суму 216 064, 80 грн., що згідно з умовами договору є підставами для нарахування та стягнення неустойки у розмірі 16 602,34 грн. за період з 25.04.2019 по 06.05.2019, розрахунок якої, наведений позивачем у заяві від 06.05.2017, судом апеляційної інстанції перевірено щодо сум, строків та ставок нарахувань і з яким суд погоджується.

Таким чином, позовні вимоги ПАТ "Спеціалізоване монтажне управління № 24" в частині стягнення з ТОВ "Аркада Метал" стягнення неустойки у розмірі 16 602, 34 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції в порушення ч. 3 ст. 46, ч. 2 ст. 232, ч. 8 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України було прийнято до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову, яка була подана після першого судового засідання у справі і з цього приводу судом першої інстанції не було постановлено відповідну ухвалу - судом апеляційної інстанції відхиляється як такі, що не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з підстав, обумовлених ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що позивач при зверненні до суду з позовом заявляв первісно вимогу про стягнення неустойки в розмірі 2 202,11 грн. за період з 22.02.2019 по 26.02.2019 з посиланням на п. 6.1 договору, а також вимогу про стягнення передплати в розмірі 220 210,70 грн.

В свою чергу, в заяві «про зміну предмету позову», позивачем заявлено вимогу про стягнення неустойки загалом в розмірі 16 602,34 грн. за період з 22.02.2019 по 06.05.2019 з посиланням на п. 6.1 договору, тобто позивачем фактично збільшено період нарахування первісно заявленого у позові до стягнення показника неустойки, і предмет позову в частині неустойки позивачем не змінювався. Позивачем лише змінено свої вимоги щодо стягнення передплати в розмірі 220 210,70 грн. (виключивши їх зі складу вимог), і вказані вимоги, відповідно, не розглядались судом першої інстанції, що узгоджується з принципом диспозитивності господарського судочинства, обумовленим у ст. ст. 2, 14 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, як свідчать матеріали справи, в судове засідання 15.04.2019 учасники справи не з`явились, що стало підставою для відкладення розгляду справи на 20.05.2019, а вищезазначена заява була подана позивачем до суду першої інстанції 07.05.2019 з відповідним обґрунтуванням неможливості причин такого подання, що було враховано судом першої інстанції при розгляді справи в судовому засіданні 20.05.2019 та прийнято вказану заяву до розгляду, про що зазначено в описовій частині оскаржуваного рішення, що узгоджується з приписами ч. 8 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України.

Також, судом апеляційної інстанції розглянуто клопотання позивача про витребування у відповідача оригіналів документів по справі, а саме: оригінал видаткової накладної № 43 від 21.02.2019 на суму 216 064,80 грн., листа № 84 від 26.02.2019, і у задоволенні якого позивачу колегія суддів відмовила з огляду на його безпідставність, а також з урахуванням того, що учасниками спору не заперечувалась поставка товару за вказаною накладною.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення господарського суду міста Києва від 20.05.2019 - відсутні.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Аркада Метал" на рішення господарського суду міста Києва від 20.05.2019 у справі №910/2554/19 - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 20.05.2019 у справі №910/2554/19 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за товариством з обмеженою відповідальністю "Аркада Метал ".

4. Матеріали справи №910/2554/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текс постанови підписано 09.10.2019

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко