РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.09.2019Справа № 910/7807/19

за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз»

до Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія

«Нафтогаз України»

про визнання недійсним одностороннього правочину

суддя Сівакова В.В.

секретар судового засідання Кимлик Ю.В.

За участю представників сторін:

від позивача Архангельська Ю.С., адвокат за довіреністю № 007.1Др-95-0519

від 20.05.2019

від відповідача Никоненко А.Г., адвокат за довіреністю № 14-4 від 14.01.2019

СУТЬ СПОРУ:

14.06.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» до Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про визнання недійсним одностороннього правочину Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог - заяву № 39-3369/1.17-19 від 16.04.2019.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що на 24.04.2019 на адресу позивача надійшла заява № 39-3369/1.17-19 від 16.04.2019 про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якої відповідачем заявлено про повне припинення зобов`язань перед позивачем згідно з додаткової постанови Центрального апеляційного господарського суду від 09.04.2019 у справі № 904/6892/17 зі сплати судового збору на суму 480.000,00 грн шляхом часткового зарахування зустрічних зобов`язань позивача перед відповідачем з оплати заборгованості за природний газ за договором купівлі-продажу природного газу № 13-156-ВТВ від 04.01.2013. Позивачем 26.04.2019 направлено на адресу відповідача повідомлення № 501012-Сл-10360-0419 від 26.04.2019 про відмову в прийняті відповідної заяви, оскільки зазначена заява є нікчемним правочином, який не припиняє зобов`язання щодо повернення грошових коштів. Позивач посилається на те, що даний правочин вчинений з порушенням положень ст. 601 Цивільного кодексу України та підлягає визнанню недійсним в судовому порядку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.06.2019 відкрито провадження у справі № 910/7807/19 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 11.07.2019.

Даною ухвалою суду зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 21.06.2019 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 590 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 20.06.2019 є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 21.06.2019, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 01.07.2019, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення за № 590, а отже відповідач мав подати відзив до 16.07.2019 включно.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2019 відповідно до ст. 177 Господарського процесуального кодексу України продовжено строк підготовчого провадження у справі № 910/7807/19 на 30 (тридцять) днів.

В підготовчому засіданні 11.07.2019 відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 29.08.2019.

16.07.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що на момент зарахування зустрічних односторонніх вимог у вигляді спірної заяви № 39-3369/1.17-19 від 16.04.2019 відповідач мав право вимоги до позивача за договором купівлі-продажу природного газу № 31-156-ВТВ від 04.01.2013, строк виконання якого настав. Оскільки строк виконання зобов`язання настав відповідач скористався правовим механізмом статті 601 Цивільного кодексу України зарахувавши зустрічні вимоги, що не суперечить чинному законодавству України. Ні у справі № 904/5511/16 ні у справі № 904/6892/17 не було предметом спорів чи доведення, або спростування чи дослідження питання про обов`язок АТ «Криворіжгаз» виконати зобов`язання по сплаті грошових коштів за договором купівлі-продажу природного газу після 20.01.2018 і судового спору з цього приводу не існує. Вважає, що оспорювана заява вчинена у відповідності до ст.ст. 601, 602 Цивільного кодексу України та ст. 203 Господарського кодексу України.

12.08.2019 від позивача до суду надійшли додаткові пояснення по справі, в яких позивач вважає, що строк виконання по стягненню заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу № 13-156-ВТВ від 01.04.2013 не є таким, що настав, що свідчить про відсутність підстав для зарахування зустрічних вимог.

28.08.2019 відповідачем до суду подано пояснення по справі.

В підготовчому засіданні 29.08.2019 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст.ст. 182, 185 Господарського процесуального кодексу України про закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті на 10.09.2019.

В судовому засіданні 10.09.2019 відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 24.09.2019.

13.09.2019 відповідачем до суду подано пояснення по справі.

Позивач в судовому засіданні 24.09.2019 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 24.09.2019 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

В судовому засіданні 24.09.2019, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» надіслало на адресу Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз», яке змінило найменування на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог № 39-3369/1.17-19 від 16.04.2019.

В заяві зазначено, що Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» станом на 15.04.2019 має заборгованість перед Публічним акціонерним товариством «Криворіжгаз» згідно з додатковою постановою Центрального апеляційного господарського суду від 09.04.2019 у справі № 904/6892/17 зі сплати судового збору на суму 480.000,00 грн.

Водночас ПАТ «Криворіжгаз» має заборгованість перед НАК «Нафтогаз України» з оплати заборгованості за природний газ за договором купівлі-продажу природного газу № 13-156-ВТВ від 04.01.2013 на суму 107.545.398,93 грн.

Зважаючи на викладене та керуючись ст. 601 Цивільного кодексу України Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» заявила про повне припинення зобов`язань перед Публічним акціонерним товариством «Криворіжгаз» згідно з додаткової угоди постанови Центрального апеляційного господарського суду від 09.04.2019 у справі № 904/6892/17 зі сплати судового збору на суму 480.000,00 грн, шляхом частково зарахування зустрічних зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» перед Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» з оплати заборгованості за природний газ за договором купівлі-продажу природного газу № 13-156-ВТВ від 04.01.2013 на суму 480.000,00 грн.

Спір виник внаслідок того, що позивач дане зарахування вважає таким, що не відповідає ст. 601 Цивільного кодексу України, а тому спірна заява підлягає визнанню недійсною.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2016 у справі № 904/5511/16 в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» 110.225.584,11 грн боргу за отриманий природний газ за період з січня 2013 року по грудень 2015 року, 17.586.200,58 грн пені, 4.521167,38 інфляційних втрат та 1.379.878,18 грн - 3% річних відмовлено.

Даним рішенням в задоволенні вимог щодо стягнення основної суми боргу за договором купівлі-продажу природного газу № 13-156-ВТВ від 04.01.2013 відмовлено з підстав відсутності з боку відповідача прострочення виконання зобов`язання через ненастання строку виконання відповідачем зобов`язання за договором, оскільки суд керувався умовами договору в редакції, що була чинна на час вирішення спору у справі № 904/5511/16 згідно з висновками викладеними у постанові Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2016 у справі № 910/497/16, якою постановлено внести зміни до п. 6.1 договору в частині умов щодо строку виконання зобов`язання (не пізніше 20.01.2018).

Постановою Вищого господарського суду України № 910/497/16 від 02.11.2016 скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду № 910/497/16 від 03.08.2016 наслідком чого стало повернення чинності первинної редакції договору в частині умов щодо строку виконання зобов`язання - не пізніше 20.01.2016.

Матеріали справи свідчать, що позивач у справі № 904/5511/16 не звертався до суду про перегляд рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2016 у цій справі за нововиявленими обставинами.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2016 у справі № 904/6892/17 в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» основної суми боргу в сумі 109.228.155,83 грн, пені - 17.586.200,58 грн, 3% річних - 1.379.878,18 грн, інфляційних втрат - 4.521.167,38 грн, нарахованих за період з 21.01.2016 по 21.06.2016, провадження у справі припинено; в частині стягнення пені в сумі 4.005.124,18 грн, 3 % річних - 2.514.829,17 грн та інфляційний втрат - 9.067.915,01 грн, нарахованих за період з 22.06.2016 по 31.05.2017 - відмовлено.

Дане рішення суду мотивоване ухваленням Господарським судом Дніпропетровської області 20.09.2016 у справі № 904/5511/16 рішення між тим тими ж сторонами про той же предмет спору з тих же підстав про відмову в задоволенні позову щодо вимог, які є тотожними частині вимог у цій справі щодо стягнення заборгованості за поставлений з січня 2013 року по грудень 2015 року природний газ за договором купівлі-продажу природного газу № 13-156-ВТВ від 04.01.2013, сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих з 21.01.2016 по 21.06.2016.

Втрата права на судовий захист щодо вимоги (між тими ж сторонами, з тих же підстав), щодо якої вже ухвалене судове рішення по суті спору, не свідчить про припинення матеріального права щодо цієї вимоги та про припинення зобов`язання, яке кореспондує цьому праву, у матеріальному сенсі з огляду на таке.

Рішення суду за загальним правилом не може породжувати зобов`язання грошового характеру, тому що зобов`язання боржника завжди передує судовому рішенню. Судове рішення у цьому разі не є юридичним фактом, що породжує зобов`язання, а слугує підтвердженню факту певного правопорушення та визначає суму коштів, що становить зміст цього зобов`язання. Навіть у тому випадку, коли конкретна сума грошового зобов`язання встановлюється судовим рішенням, вона ґрунтується на факті вчиненого раніше правопорушення, обраховує борг із моменту правопорушення. Суд, задовольняючи вимогу кредитора, тим самим визнає правомірними вимоги позивача та застосовує примус до стягнення шкоди. Тому судове рішення не породжує, а лише підтверджує підставу виникнення зобов`язання. Таким чином, зобов`язання не припиняється з ухваленням судового рішення, зокрема про відмову в задоволенні вимог щодо цього зобов`язання, оскільки це рішення підтверджує втрату особою процесуального права на задоволення вимоги щодо цього зобов`язання в процесуальному (судовому) порядку.

Верховний Суд в постанові № 904/6892/17 від 09.07.2019 у зв`язку із викладеним та враховуючи встановлений судами факт припинення провадження у цій справі, зокрема, щодо вимоги тотожній вимозі у справі № 904/5511/16 - щодо стягнення з відповідача основної суми боргу за договором, дійшов висновку про втрату Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» права на судовий захист та на задоволення цієї вимоги в судовому порядку.

Поряд з цим Верховний Суд в постанові № 904/6892/17 від 09.07.2019 відзначив, що попри наведені висновки, що втрата Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» права на задоволення в судовому порядку своєї вимоги щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» суми основного зобов`язання за договором, як у цій справі, так і у справі № 904/5511/16, між тим не припиняє цього зобов`язання у розумінні статей 598 та 599 Цивільного кодексу України.

Також Верховний Суд в постанові № 904/6892/17 від 09.07.2019 зазначив, що незважаючи на те, що ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» відмовлено у справі № 904/5511/16 у задоволенні вимог про стягнення основного зобов`язання за договором з підстав невстановлення судом обставин прострочення виконання зобов`язання ПАТ «Криворіжгаз», однак при цьому не встановлено обставин припинення цього зобов`язання, а у справі № 904/6892/17 припинено провадження в частині тотожних вимог, це не є перешкодою для дослідження та встановлення судами у цій справі обставин існування/відсутності цього зобов`язання відповідача за договором (у зв`язку з простроченням його виконання) з урахуванням висновків в постанові Вищого господарського суду № 910/497/16 від 02.11.2016 (щодо редакції договору в частині умов щодо строку виконання відповідачем зобов`язання за договором).

Постановою Верховного Суду № 904/6892/17 від 09.07.2019 постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20.03.2019 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.08.2017 у справі № 904/6892/17 скасовано в частині стягнення пені в сумі 4.005.124,18 грн, 3% річних - 2.514.829,17 грн та інфляційних втрат - 9.067.915,01 грн за період з 22.06.2016 по 31.05.2017. Справу № 904/6892/17 направлено на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Однак, дана обставина не є перешкодою для суду у даній справі для встановлення обставин настання строку виконання зобов`язання за договором.

Судом встановлено, що зобов`язання позивача сплатити відповідачу кошти в сумі 107.545.398,93 грн виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу № 13-156-ВТВ від 04.01.2013.

В свою чергу заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 480.000,00 грн складається із суми судового збору, яка стягнута з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на користь Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» додатковою постановою Центрального апеляційного господарського суду від 09.04.2019 у справі № 904/6892/17. На виконання даної постанови суду 15.04.2019 був виданий відповідний наказ.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 5 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Оспорювана заява № 39-3369/1.17-19 від 16.04.2019 про зарахування зустрічних однорідних вимог, враховуючи положення статті 202 Цивільного кодексу України, за своєю правовою природою є одностороннім правочином, що направлений на припинення зобов`язань.

Таким чином, надіслана відповідачем на адресу позивача заява про зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином відповідача, спрямованим на припинення грошових зобов`язань відповідача перед позивачем.

Статтею 598 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 601 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Аналогічні приписи щодо припинення господарського зобов`язання виконанням або зарахуванням передбачено частинами 3 та 4 статті 203 Господарського кодексу України, відповідно до яких господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. Господарське зобов`язання може бути припинено зарахуванням страхового зобов`язання, якщо інше не випливає з закону або змісту основного чи страхового зобов`язання.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому).

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо);

3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Виходячи з приписів наведених норм, зарахування представляє собою спосіб припинення зобов`язання та можливе за наявності умов їх зустрічності та однорідності, настання строків виконання зобов`язання, а також відсутності спору відносно характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання тощо.

Випадки недопустимості зарахування зустрічних вимог передбачені в ст. 602 Цивільного кодексу України та ч. 5 ст. 203 Господарського кодексу. Так, відповідно до вказаних норм не допускається зарахування зустрічних вимог: про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було заявлено до зарахування однорідні вимоги, а саме грошова заборгованість проти грошової заборгованості.

Також, суд дійшов висновку, що вимоги є зустрічними, оскільки обумовлені наявністю зобов`язань між сторонами у справі, а саме за договором купівлі-продажу природного газу № 13-156-ВТВ від 04.01.2013 ПАТ «Криворіжгаз» є боржником, а ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» кредитором, а за додатковою постановою Центрального апеляційного господарського суду від 09.04.2019 у справі № 904/6892/17 навпаки ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є боржником, а ПАТ «Криворіжгаз» кредитором.

Перевіряючи настання строків виконання зобов`язань суд приходить до висновку, що вони настали.

Посилання позивача на те, що строк виконання зобов`язання за договором купівлі-продажу природного газу № 13-156-ВТВ від 04.01.2013 не настав не відповідають дійсності з огляду на наступне

Пунктом 6.1 договору купівлі-продажу природного газу № 13-156-ВТВ від 04.01.2013 в редакції додаткової угоди № 11 від 22.12.2014 передбачено, що у будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу.

Згідно з п. 2.1 договору купівлі-продажу природного газу № 13-156-ВТВ від 04.01.2013 в редакції додаткової угоди № 12 від 05.02.2015 продавець передає пупцеві газ у період з 01.01.2013 по 31.12.2015.

Постановою Київського апеляційного господарського суду № 910/497/16 від 03.08.2016 внесено зміни до п. 6.1 договору купівлі-продажу природного газу № 13-156-ВТВ від 04.01.2013 та визначено, що у будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20.01.2018.

Постановою Вищого господарського суду України № 910/497/16 від 02.11.2016 скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду № 910/497/16 від 03.08.2016.

Наразі чинною редакцією є пункт 6.1 договору купівлі-продажу природного газу № 13-156-ВТВ від 04.01.2013, який визначає, що розрахунок за використаний газ здійснюється не пізніше 20.01.2016.

Таким чином, строк виконання зобов`язання ПАТ «Криворіжгаз» по сплаті поставленого за вказаним договором природного газу настав.

Статтями 598 та 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Доказів виконання зобов`язання ПАТ «Криворіжгаз» по сплаті поставленого за договором № 13-156-ВТВ від 04.01.2013 природного газу в повному обсязі не подано.

Судом встановлено, що між сторонами відсутній спір відносно зобов`язання по сплаті позивачем боргу за поставлений відповідачем природний газ згідно договору 13-156-ВТВ від 04.01.2013, оскільки сторонами не підтверджено інше.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оспорювана заява відповідача про зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином відповідача, що вчинений відповідачем у відповідності до ст.ст. 601, 602 Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Заявляючи позов про визнання недійсним правочину - заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог № 39-3369/1.17-19 від 16.04.2019 позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настанням відповідних наслідків.

Частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України.

Частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач не надав до суду доказів, які б підтверджували той факт, що умови договору суперечать нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.

Згідно з п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Судом встановлено, що правові підстави для визнання недійсними одностороннього правочину - заяви № 39-3369/1.17-19 від 16.04.2019 відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» безпідставні та задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Рішення складено 08.10.2019.

СуддяВ.В. Сівакова