ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2019 рокуСправа № 910/6956/19
Господарський суд Кіровоградської області колегією у складі головуючого судді Макаренко Т.В., суддів Глушкова М.С. та Кабакової В.Г., за участю секретаря судового засідання Кравченко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали справи №910/6956/19

за позовом Комунального підприємства "Київпастранс", 04070, м. Київ, Набережне шосе, 2,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтопостач-Агро", 25006, Кіровоградська обл., м. Кропивницький, вул. Покровська, буд. 73А, кімн. 4

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, 03056, м. Київ, вул. Виборзька, 32

про визнання зобов`язання виконаним

Представники учасників судового процесу:

від позивача - Музика В.І. посвідчення адвоката №КВ4787 від 25052015 року, ордер серія КВ №728780 від 22.07.2019;

від позивача - Тараско Т.Є. , довіреність № 06-5/29 від 08.01.19, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю ЧК № 000809 від 02.10.2017р. ;

від відповідача - Твердохліб І.Ю. адвокат, ордер серія ПТ №013661 від 12.03.2019 року, в рижимі відеоконференції;

від 3-ї особи - участі не брали;

У судовому засіданні 04.10.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Комунального підприємства "Київпастранс"(надалі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтопостач-Агро" (надалі - відповідач) про визнання зобов`язання, зазначеного у Договорі про розстрочення заборгованості від 08.07.2016 № 45.16-15 виконаним у повному обсязі.

Вказана позовна заява надійшла за підсудністю на підставі ухвали Господарського суду м. Києва № 910/6956/19 від 03.06.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з метою виконання 10 судових наказів Господарського суду м. Києва, де боржником є Комунальне підприємство "Київпастранс", між позивачем та відповідачем було укладено Договір про розстрочення боргу від 08.07.2016 № 45.16-15 (далі Договір) у загальній сумі 3 624 444, 67 грн.

За доводами позивача, на момент укладання вищезазначеного договору сторонами не були враховані повні та часткові оплати за судовими наказами, які є предметом Договору про розстрочення заборгованості від 08.07.2016 № 45.16-15.

Позивач зазначає, що на виконання наказів Господарського суду м. Києва у справах: № 38/42, № 42/138, № 30/17, № 30/16 КП "Київпастранс" у період з 18.07.2016 по 26.07.2012 сплатило на користь ТОВ "Фірма Октан" 1 635 000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками.

На виконання умов Договору про розстрочення заборгованості у період з 18.07.2016 по 19.04.2017р. позивач сплатив відповідачу грошові кошти у сумі 1 999 444,67 грн., що позивач підтверджує наданими до матеріадів справи банківськими виписками.

Отже, за доводами позивача, з урахуванням оплат здійснених КП "Київпастранс" у минулі періоди, на користь ТОВ "Фірми Октан" за наказами: № 38/42, № 42/138, № 30/17, № 39/16 та оплат, здійснених на виконання умов договору про розстрочення заборгованості від 08.07.2016 № 45.16-15, що підверджується відповідними квитанціями, зобов`язання позивача зазначені у Договорі, є достроково виконаними у повному обсязі.

Проте відповідач, незважаючи на письмові звернення позивача та всупереч умовам Договору (п. 2.1.2.), не звертається протягом тривалого часу до відповідних органів державної виконавчої служби із заявами про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі судових рішень, які були предметом договору.

Ухвалою від 26.06.2019 відкрито провадження у справі №910/6956/19 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 22.07.2019 о 10:00 та визначено учасникам справи строк для подачі пояснень та заперечень.

У наданому до суду 24.06.2019 відзиві відповідач вимоги позивача не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а також застосувати позовну давність до вимог позивача, оскільки з моменту укладення Договору минув трирічний термін для звернення до суду із такими вимогами. В обгрунтування своїх заперечень відповідач зазначив наступне.

Дійсно протягом 2010-2012 років Господарським судом міста Києва на користь ТОВ "Фірма Октан" (нова назва - ТОВ "Нафтопостач-Агро") було винесено десять судових рішень, у яких КП "Київпастранс" є Боржником та на виконання яких видано судові накази, які наразі перебувають на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби:

від 26.02.2010 №38/42 заборгованість за яким становить 1 610 503,83 грн.,

від 11.10.2010 № 56/205 заборгованість за яким становить 85 830,45 грн.,

від 06.03.2012 № 1/44 заборгованість за яким становить 151 388,55 грн.,

від 29.08.2011 № 10/264 заборгованість за яким становить 110 807,40 грн.,

від 08.02.2010 № 13/529 заборгованість за яким становить 69 028,06 грн.,

від 06.03.2012 № 1/43 заборгованість за яким становить 50 062,86 грн.,

від 03.06.2010 № 42/138 заборгованість за яким становить 100 646,80 грн.,

від 15.03.2010 № 30/17 заборгованість за яким становить 240 616,96 грн.,

від 15.03.2010 № 30/16 заборгованість за яким становить 887 987,16 грн.,

від 15.03.2010 № 30/18 заборгованість за яким становить 317 572,60 грн.

Загальна сума боргу за такими наказами становить 3 624 44,67 грн.

08.07.2016 з метою погашення заборгованості за такими наказами суду між КП "Київпастранс" та ТОВ "Фірма Октан" (нині - ТОВ "Нафтопостач-Агро") було укадено Договір про розстрочення заборгованості № 45.16-16, загальна сума якого становила 3 624 44,67 грн.

Зазначає, що твердження позивача про повне погашення боргу за Договором не відповідає дійсності. На думку відповідача факт неповного виконання позивачем умов Договору підтверджується судовими рішеннями, що набрали законної сили:

- ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.03.2018 у справі № 38/42;

-постановами Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2018 у справі № 30/18, від 17.04.2018 у справі № 10/264, від 17.05.2018 у справі №13/529, від 07.06.2018 у справі № 56/205.

Також відповідач зазначає, що у лютому 2018р. КП "Київпастранс" звернувся до ВПВР із заявами про закінчення виконавчих проваджень по вищевказаних судових наказах, оскільки вважав, що заборгованість за даними Наказами і Договорами сплачена у повному обсязі.

ВПВР було відмовлено у закінченні виконавчих проваджень, що стало підставою для звернення КП "Київпастранс" зі скаргами на дії державного виконавця в межах справ № 39/18, № 10/264, № 13/529, № 56/205, № 38/42.

Постановами Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2018р. № 30/18, від 17.04.2018р. № 10/264, від 17.05.2018р. № 13/529, від 07.06.2018р. № 56/205; Ухвалою Господарського суду м. Києва від 01.03.2018 у справі № 38/42 було визнано неправомірною відмову ВПВР у закінченні виконавчих проваджень та спростовано твердження КП "Київпастранс" про повне погашення суми боргу за Договором, так як у призначенні платежів на суму 1 999 444,67 зазначено "погашення боргу зг договору про розстрочення № 45.16.-15 від 08.07.16" та суд конкретно не може встановити куди, як і за що КП "Київпастранс" сплачував дані грошові кошти.

Звертає увагу суду, що обставини неповної сплати заборгованості за наказами та договором вже були предметом дослідження в межах справ № 30/18, № 10/264, № 13/529, № 56/205; № 38/42, та судовими рішеннями в даних справах установлений факт неповного виконання КП "Київпастранс" зобов`язань за договором, а тому в силу норм ч. 4 ст. 75 ГПК України, не потребують доказуванню у даній справі.

Також відповідач зазначає про відсутність правових підстав для зміни призначення платежів з "Погашення боргу за Договором" на "Виконання наказів господарського суду м. Києва". Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтопостач-Агро" вказує, що позивач не звертався з проханням повернути кошти, які були перераховані на виконання умов Договору, як помилково сплачені, з метою їх повторного перерахування на рахунок відповідача із зазначенням платежу "Виконання наказів господарського суду м. Києва".

17.07.2019 до суду надійшло клопотання відповідача від 16.07.2019 №88 про залишення позовної заяви без руху, у зв`язку із недотриманням позивачем вимог ст. 162 Господарського процесуального кодексу України. Ухвалою суду від 18.07.2019 задоволено дане клопотання та залишено позовну заяву без руху.

23.07.2019 до суду від позивача надійшла заява від 22.07.2019 №06-1/947 про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 24.07.2019 продовжено розгляд справи № 910/6956/19 та призначено підготовче засідання на 19.08.2019 об 11:00.

Ухвалою суду від 30.07.2019 повернуто позивачу заяву про забезпечення позову від 24.07.2019 №06-1/974, у зв`язку із відсутністю в ній пропозицій щодо зустрічного забезпечення.

Ухвалою суду від 12.08.2019 відмовлено позивачу у задоволенні заяви від 08.08.2019 06-1/1050 про забезпечення позову за недоведеністю необхідності застосування такого забезпечення.

Ухвалою суду від 19.08.2019 оголошено перерву в підготовчому засіданні до 11.09.2019 о 16:00.

Ухвалою від 11.09.2019 постановлено продовжити розгляд справи № 910/6956/19 колегіально у складі трьох суддів під головуванням судді Макаренко Т.В. та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 13.09.2019р. о 10:00 год. з метою визначення складу колегії. Справу передано до загального відділу (канцелярії) суду для авторозподілу.

За результатами авторозподілу справи № 910/6956/19, призначено колегії у складі: головуючого судді - Макаренко Т.В., суддів Глушкова М.С. та Кабакової В.Г.

Ухвалою від 11.09.2019 справу прийнято до свого провадження колегією у складі: головуючого судді - Макаренко Т.В., суддів Глушкова М.С. та Кабакової В.Г.

Ухвалою від 13.09.2019 відкладено підготовче засідання у справі №910/6956/19 на 27.09.2019 об 12:00 год. Визначено наступну дату засідання суду - 04.10.2019 о 12:00 год.

Ухвалою від 27.09.2019р. продовжено сторонам строк подання доказів у справі до 03.10.2019р. включно; закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/6956/19 до судового розгляду по суті на 04.10.2019р. о 12:00 год.

Третя особа жодних заяв, клопотань та пояснень з приводу предмету спору до матеріалів справи не подала.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача вимоги позивача не визнав, просив відмовити в їх задоволенні з підстав, наведених у відзиві.

Заслухавши пояснення присутніх представників сторін, розглянувши наявні матеріали справи та дослідивши в судовому засіданні наявні у справі докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

08.07.2016 між КП «Київпастранс» та ТОВ «Фірма Октан» (на даний час назва змінена на Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтопостач-Агро") було укладено договір про розстрочення заборгованості №45.16-15 (далі - Договір), загальна сума якого становила 3 624 444,67 грн. Вказаний Договір був укладений з метою погашення заборгованості за судовими наказами господарського суду м. Києва, а саме:

від 26.02.2010 №38/42 заборгованість за яким становить 1 610 503,83 грн.,

від 11.10.2010 № 56/205 заборгованість за яким становить 85 830,45 грн.,

від 06.03.2012 №1/44 заборгованість за яким становить 151388,55 грн.,

від 29.08.2011 № 10/264 заборгованість за яким становить 110 807,40 грн.,

від 08.02.2010 № 13/529 заборгованість за яким становить 69 028,06 грн.,

від 06.03.2012 №1/43 заборгованість за яким становить 50 062,86 грн.,

від 03.06.2010 №42/138 заборгованість за яким становить 100 646,80 грн.,

від 15.03.2010 № 30/17 заборгованість за яким становить 240 616,96 грн.,

від 15.03.2010 № 30/16 заборгованість за яким становить 887 987,16 грн.,

від 15.03.2010 № 30/18 заборгованість за яким становить 317 572,60 грн.

Згідно п.п. 1.2., 1.3., 1.4. Договору позивач зобов`язався погасити визнаний ним борг по переліченим вище виконавчим провадженням, який на день підписання цього Договору становить 3 624 444,67 грн. та гарантував сплачувати заборгованість згідно узгодженого графіка погашення боргу шляхом здійснення щомісячних платежів (не пізніше 20 числа кожного місяця) по 200 000,00 грн. з липня 2016 року до листопада 2017 та 224 444,67 грн. у грудні 2017 року, але не пізніше 31 грудня 2017 року включно.

Розрахунок за Договором здійснюється у національній валюті України шляхом переказу коштів на рахунок стягувача не пізніше 20 числа кожного місця, починаючи з місяця в якому укладено Договір(п. 3.1. Договору).

У п. 7.3. Договору сторонами узгоджено повне та остаточне врегулювання будь-яких зустрічних претензій щодо визнаного боржником боргу, розміру та строків його погашення.

У п. 7.4 Сторони підтвердили, що всі викладені умови цього Договору відповідають їх реальному волевиявленню та інтересам і породжують настання наслідків, зазначених у тексті Договору. Наслідки укладення даного Договору сторонам відомі.

У п. 7.6. Договору сторони узгодили, що уся інформація, викладена у Договорі, сприймається Сторонами як повною мірою договірна. Кожна Сторона окремо несе повну відповідальність за недостовірність інформації, яка зазначена у цьому Договорі.

Договір набуває чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2017, але в будь-якому випадку до повного погашення боргу (п. 6.1. Договору).

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками.

Статтею 174 Господарського кодексу України унормовано, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке ж положення містить і стаття 173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України, встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Оскільки сторони договору, відповідно до норм ст. 6 та ст. 627 Цивільного кодексу України, є вільними у визначенні умов договору, то вони визначились з умовами погашення всієї існуючої заборгованості (у сумі 3 624 444, 67 грн.), за узгодженим графіком.

Статтями 73, 74, 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

В ході розгляду спору судом встановлено, що на виконання умов Договору від 08.07.2016 у примусовому порядку позивачем було здійснено оплату в загальній сумі 1 999 444,67 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (а.с. 166-180).

Згідно платіжного доручення № від 07.08.2019р. Головним територіальним управлянням юстиції у м. Києві у примусовому порядку з відповідача було списано 1 380 362,34 грн.

Згідно платіжного доручення № від 30.08.2019р. Головним територіальним управлянням юстиції у м. Києві у примусовому порядку з відповідача було списано 693,12 грн.

Представник відповідача отримання таких коштів не заперечує.

Разом з тим, позивачем подано до матеріалів справи копію платіжного доручення № від 03.10.2019р. на примусове списання коштів Головним територіальним управлянням юстиції у м. Києві у сумі 428 380,00 грн.

Копія вказаного платіжного доручення не засвідчена банком, отримання таких грошових коштів відповідачем заперечено в судовому засіданні. В обгрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що вказані кошти на його рахунок станом на час розгляду справи не надходили, що підтверджується поданими до матеріалів справи засобами електронного зв`язку з використанням КЄП, виписками по рахунку відповідача за 02.10.2019, 03.10.2019р., 04.10.2019р.

За таких обставин, господарський суд не приймає в якості належних та допустимих доказів у справі у розумінні норм ст.ст. 76,77 Господарського процесуального кодексу України копію платіжного доручення № від 03.10.2019р. на примусове списання коштів Головним територіальним управлянням юстиції у м. Києві у сумі 428 380,00 грн.

Отже, в ході розгляду спору судом встановлено, що на виконання зобов`язань за договором від 08.07.2016 позивачем сплачено самостійно 1 999 444,67 грн. та у примусовому порядку після укладення такого договору списано Головним територіальним управлянням юстиції у м. Києві 1 380 362,34 грн. та 693,12 грн., що у загальній сумі складає 3 380 500,13 грн.

Щодо сплати позивачем коштів, які не визнаються відповідачем у розмірі 1 635 000,00 грн., сплату яких позивач підтверджує виписками з банку то суд критично оцінює вказані докази, оскільки Договір був укладений 08.07.2016, а наданні виписки із банку свідчать про сплату коштів у період 2011-2012 рр.

Враховуючи, що пунктами 1.1., 1.2., 1.3., 1.4. Договору чітко визначена сума боргу 3 624 444,67 грн. яка повністю погоджена сторонами на момент підписання Договору, як погоджено і періоди її сплати у графіку , наведеному у п. 1.2. Договору, то виписки з банку про сплату коштів у період 2011-2012 рр. за вищезазначеними наказами Господарського суду міста Києва, на переконання суду є недопустимими доказами в розумінні ст. 77 Господарського процесуального кодексу України та не можуть свідчити про виконання позивачем зобов`язань саме за Договором від 08.07.2016р.

Твердження позивача, що ним помилково не було враховано суму сплаченого боргу в розмірі 1 635 000,00 грн. при укладанні Договору у зв`язку з відсутністю у його розпорядженні на той час документів, не спростовує факт наявності в нього зобов`язань за Договором від 08.07.2018р. та не звільняє позивача від повного виконання зобов`язань за таким Договором на умовах, погоджених сторонами під час його укладення.

В той же час суд зазначає, що вказані вище обставини (щодо сплати коштів в сум 1 635 000,00 грн.) можуть бути підставою для звернення позивача до суду з позовом про визнання недійсним частини Договору в порядку ст. 229 Цивільного кодексу України, як Договору вчиненого під впливом помилки, або для звернення в межах справ, по яким виконуються накази в примусовому порядку про визнання наказів такими, що не підлягають виконанню.

Враховуючи вищенаведене, господарський суд дійшов висновку, що посилання позивача у позовній заяві на сплату заборгованості в сумі 1 635 000,00 грн. до укладення договору, на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.07.2017 у справі №1/44, якою визнано таким, що не підлягає виконанню наказ господарського суду м. Києва від 06.03.2012 №1/44 та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.07.2017 у справі №1/43, якою визнано таким, що не підлягає виконанню наказ господарського суду м. Києва від 06.03.2012 №1/43 та посилання позивача на сплату позивачем боргу по наказам господарського суду міста Києва від 15.03.2010 № 30/18, від 29.08.2011 № 10/264, від 08.02.2010 № 13/529, від 11.10.2010 № 56/205, від 26.02.2010 №38/42 з огляду на зміну позивачем призначення платежу згідно листів позивача які, за доводами позивача направлялись відповідачу у період з 03.09.2018 по 07.09.2018 (а.с. 192-1196,т.1), проте , доказів направлення таких листів суду не подано, не мають правового значення у даній справі.

Суд також приходить до висновку, що посилання відповідача на Постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2018 у справі № 30/18, якою встановлено факт не виконання позивачем наказу від 15.03.2010 № 30/18 заборгованість за яким становить 317 572,60 грн.; Постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 у справі 10/264, якою встановлено факт не виконання позивачем наказу від 29.08.2011 № 10/264; Постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2018 у справі № 13/529, якою встановлено факт не виконання позивачем наказу від 08.02.2010 № 13/529; Постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2018 у справі № 56/205, якою встановлено факт не виконання позивачем наказу від 11.10.2010 № 56/205; Ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.03.2018 у справі № 38/42, якою встановлено факт не виконання позивачем наказу від 26.02.2010 №38/42 також не впливають на вирішення спору у даній справі, оскільки факти несплати позивачем заборгованості були встановлені на час розгляду скарг у межах таких справ ще 2018 році. Проте під час розгляду даної справи № 912/837/19 судом встановлено, що на виконання зобов`язань за договором від 08.07.2016 позивачем сплачено самостійно 1 999 444,67 грн. та у примусовому порядку після укладення такого договору списано Головним територіальним управлянням юстиції у м. Києві 1 380 362,34 грн. та 693,12 грн., що у загальній сумі складає 3 380 500,13 грн.

Враховуючи зазначене, не надання позивачем до суду належних доказів, які б підтверджували повну сплату заборгованості за Договором, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме в частині визнання зобов`язання, зазначеного у Договорі про розстрочення заборгованості від 08.07.2016 № 45.16-15 виконаним частково, на суму 3 380 500,13 грн. Суд ще раз наголошує, що ця сума 3 380 500,13 грн. складається із коштів, сплачених позивачем самостійно в сумі 1 999 444,67 грн. та списаних у примусовому порядку Головним територіальним управлянням юстиції у м. Києві 1 380 362,34 грн. та 693,12 грн. після укладення такого договору.

Вимоги в частині визнання зобов`язання, зазначене у Договорі про розстрочення заборгованості від 08.07.2016 № 45.16-15 виконаним з підстав сплати позивачем коштів у сумі 1 625 000,00 грн. задоволенню не підлягають.

При цьому суд зауважує, що посилання представників позивача у судовому засіданні, що підставою позову позивачем не визначалась сплата заборгованості в сумі 1 380 362,34 грн. та 693,12 грн. є неспроможними, виходячи з такого. Предметом позову є вимоги позивача про визнання зобов`язання, зазначеного у Договорі про розстрочення заборгованості від 08.07.2016 № 45.16-15 виконаним, підстава позову - сплата заборгованості. Відповідно, платіжні доручення на перехування грошових сум є доказами сплати такої заборгованості, а не підставами позову.

Стосовно заяви відповідача у відзиві на позовну заяву про застосування строку загальної позовної давності на підставі ст. 257 Цивільного кодексу України та відмовити у задоволенні позовних вимог по справі суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно матеріалів справи позивач надіслав листа від 19.01.2018 №06-1/62 (т. 1 а.с. 184) відповідачу, з актом звірки оплати заборгованості станом на 19.01.2019. Відповідач 10.04.2018 надав позивачу лист- відповідь від 05.04.2018 № 47 (т. 1 а.с. 187-187 ), у якому зазначив про неможливість підписання акту звірки оплати станом на 19.01.2019 за період 18.04.2011-19.04.2017, згідно якого на виконання умов Договору позивачем сплачена повна сума заборгованості. Вказаний лист позивачем був отриманий 10.04.2018, про що свідчить відповідний штамп позивача про отримання.

Отже, з моменту отримання позивачем відмови відповідача у підписанні акту звірки оплати про відсутність заборгованості, тобто з 19.04.2017 почався перебіг трирічного строку позовної давності, і відповідно станом на момент подання позову 24.06.2019 загальний строк позовної давності не минув, а тому заява відповідача про застосування позовної давності задоволенню не підлягає.

Стосовно інших аргументів сторін, а саме: звернення позивача до органів Державної виконавчої служби, відсутність звернення позивача до відповідача з вимогою повернути кошти для зміни призначення платежів та ін., суд зазначає що вони не мають істотного значення для вирішення справи, не спростовують та не підтверджують позицію сторін, а тому при їх дослідженні суд керується практикою Європейського суду з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" у якій Суд зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи зазначене, не надання позивачем до суду доказів, які б підтверджували повну сплату заборгованості за Договором, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині визнання зобов`язання, яке зазначене у Договорі про розстрочення заборгованості від 08.07.2016 № 45.16-15 виконаним частково, а саме на суму 3 380 500,13 грн.

Позовні вимоги в частині визнання зобов`язання, яке зазначене у Договорі про розстрочення заборгованості від 08.07.2016 № 45.16-15 виконаним на суму 1 625 000,00 грн. задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони порівну.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати зобов`язання, зазначеного у Договорі про розстрочення заборгованості від 08.07.2016 № 45.16-15 виконаним частково, у сумі 3 380 500,13 грн.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтопостач-Агро" (25006, Кіровоградська обл., м. Кропивницький, вул. Покровська, буд. 73А, кімн. 4, ідентифікаційний код 24718890) на користь Комунального підприємства "Київпастранс" (04070, м. Київ, Набережне шосе, 2, ідентифікаційний код 31725604) 960,50 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Кіровоградської області.

Копії рішення вручити або направити рекомендованим листом з повідомленням про вручення Комунальному підприємству "Київпастранс" (04070, м. Київ, Набережне шосе, 2) Товариству з обмеженою відповідальністю "Нафтопостач-Агро" (25006, Кіровоградська обл., м. Кропивницький, вул. Покровська, буд. 73А, кімн. 4) Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві (03056, м. Київ, вул. Виборзька, 32).

Повне рішення складено 11.10.2019.

Суддя Т. В. Макаренко

Суддя М.С. Глушков

Суддя В.Г. Кабакова