ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2019 р. Справа№ 910/5825/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар судового засідання Бовсуновська Ю.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 15.07.2019

у справі № 910/5825/19 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Укренерготранс»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про відшкодування збитків, ціна позову 40 188,25 грн.

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Укренерготранс» (далі - ПрАТ «Укренерготранс», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця», відповідач) про відшкодування збитків. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що відповідач здійснюючи протягом жовтня-листопада 2018 перевезення залізничних вагонів №№ 53447710, 56813025 зі станції відправлення Кривий Ріг Придніпровської залізниці (код станції 467201) до станції Кам`янське Придніпровської залізниці (код станції 455806); № 53572376 зі станції відправлення Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці (код станції 460005) до станції Кам`янське Придніпровської залізниці (код станції 455806) та № 53572707 зі станції відправлення Інгулець Придніпровської залізниці (код станції 467703) до станції Кам`янське Придніпровської залізниці (код станції 455806) не виконав покладеного на нього обов`язку із забезпечення збереженості майна та допустив пошкодження (розукомплектування) згаданих залізничних вагонів, а саме, відсутність головних частин повітророзподілювачів, відтак ці вагони були направлені на технічне обслуговування, що в свою чергу стало причиною понесених позивачем збитків, пов`язаних з придбанням деталей та технічним обслуговуванням вагонів, які не відшкодовано відповідачем. Вважаючи, що його права порушено, позивач звернувся з даним позовом до суду та просив стягнути з відповідача на його користь збитки в розмірі 40 188,25 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.07.2019 у справі № 910/5825/19 позов Приватного акціонерного товариства «Укренерготранс» задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Приватного акціонерного товариства «Укренерготранс» 40 188,25 грн. збитків, 1 921, 00 грн. витрат по оплаті судового збору.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, АТ «Українська залізниця» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПрАТ «Укренерготранс». В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з`ясування фактичних обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводи апелянта зводяться до того, що місцевим судом не враховано того факту, що у позивача взагалі відсутні підстави для звернення з даним позовом до суду, адже він не є стороною договору на перевезення вантажу (не є ні відправником, ні одержувачем вантажу), а витрати позивача на придбавання деталей та ремонту вагонів в цілому сталися внаслідок розкомплектування ваготів сторонніми особами, а не з вини залізниці, що свідчить про відсутність всіх елементів цивільного правопорушення. Крім цього, відповідно до залізничних накладних всі вагони позивача були завантаженими, а не порожніми, оскільки договір на перевезення було укладено між відповідачем та відповідними вантажовідправниками, вина відповідача у заподіянні позивачу збитків щодо незабезпечення схоронності його майна відсутня. На переконання апелянта, звернувшись з даним позовом до суду, позивач фактично намагався безпідставно повернути сплачені за деталі та ремонт кошти, оплату яких він сам же гарантував.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказував на безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, а оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що передаючи перевізні накладні до суду, позивач підтверджував факт отримання відповідачем вагонів для здійснення перевезення в справному стані та не посилався на них як на договір перевезення, неналежне виконання відповідачем якого завдало збитків позивачу. За твердженнями позивача, він має право на пред`явлення позову до суду як особа, майну якої завдано шкоду через бездіяльність АТ «Українська залізниця» у забезпеченні схоронності вагонів, при цьому мова йде про встановлену законодавством відповідальність залізниці за незбереження приватних вагонів (майна іншої особи) під час їх використання (перевезення), а відтак статус такого майна (чи вантаж, чи пусті вагони) для встановлення складу цивільного правопорушення немає принципового значення. Крім цього, вважає хибними посилання відповідача на постанову Вищого господарського суду України від 03.06.2010 у справі № 17/106-09, оскільки в даній постанові прямо зазначено, що позивачу за цією справою відмовлено в задоволенні позовних вимог через те, що він не є вантажовідправником/вантажоодержувачем, з причин, що позовні вимоги позивача обґрунтовувались саме положеннями Статуту залізниць, які передбачають відповідальність залізниці за незбереження вантажу, в тому числі пошкодження прийнятого залізницею до перевезення вантажу. Натомість, позовні вимоги у даній справі ґрунтуються на приписах ст. 126 Статуту залізниць, якою прямо передбачено матеріальну відповідальність залізниці за пошкодження вагонів, які належать підприємствам в розмірі фактично заподіяною шкоди, а також ст.ст. 16, 22, 1166 ЦК України, ст. ст. 224, 225 ГК України, позивач також зазначив про наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення.

Враховуючи ціну позову у даній справі (40 188,25 грн.), яка становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та відсутність клопотань учасників справи про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з їх повідомленням (викликом), апеляційний суд дійшов висновку, що дана апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Разом з цим, в судове засідання апеляційної інстанції 08.10.2018 з`явився представник позивача, представник відповідача (апелянта) не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання на його адресу та адресу його філії відповідної ухвали про призначення розгляду справи, яка згідно повідомлень про вручення отримана представником останнього - 18.09.2019, а уповноваженою особою філії - 19.09.2019, відтак апеляційний суд вважав за можливе справу розглядати за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача в даному судовому засіданні надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін з підстав, викладених у відзивах на апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, протягом жовтня-листопада 2018 відповідач здійснював перевезення належних позивачу залізних вагонів №№ 53447710, 56813025 зі станції відправлення Кривий Ріг Придніпровської залізниці (код станції 467201) до станції Кам`янське Придніпровської залізниці (код станції 455806), № 53572376 зі станції відправлення Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці (код станції 460005) до станції Кам`янське Придніпровської залізниці (код станції 455806), 53572707 зі станції відправлення Інгулець Придніпровської залізниці (код станції 467703) до станції Кам`янське Придніпровської залізниці (код станції 455806), що підтверджується наявними у матеріалах справи залізничними накладними №№ 46387544 від 21.11.2018, 46387544 від 21.11.2018, № 45453446 від 25.10.2018 та № 45956075 від 09.11.2018.

Під час курсування указаних вагонів виявлено їх розукомплектування, а саме у вагонах №№ 53447710, 56813025, 53572376, 53572707 відсутні головні частини повітророзподілювачів, що підтверджується викладеними у позовній заяві поясненнями позивача, наявними у справі повідомленнями про приймання вантажних вагонів за формою ВУ-36М від 28.12.2018, 29.12.2018, 30. 12.2018, повідомленнями за формою ВУ-23М від 9, 13 та 25.11.2018.

Листами №№ 3.6-1958 від 09.11.2018, 3.6-1977 від 13.11.2018, 3.6-2033 від 25.11.2018, позивач повідомив структурний підрозділ «Вагонне депо Кам`янське» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» про виявлене розукомплектування залізничних вагонів.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст.173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Перевезення вантажу згідно ст. 908 ЦК України здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За змістом ч. 1 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, а також додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань (ч. 5 ст. 307 ГК України).

Відповідно до п. 2 Статуту залізниць України Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

За приписами ст. 3 Статуту залізниць України дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (далі - залізничні під`їзні колії).

На підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи (ст. 5 Статуту залізниць України).

Відповідно до положень ст. 6 Статуту залізниць України накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 314 ГК України, положення яких кореспондуються із вимогами ст. 924 ЦК України, перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт» перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

За приписами п. 2 ст. 126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, які належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Відповідно до ст. 8 Статуту залізниць України перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться в вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

Згідно п. 1.2 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України № 17 від 29.01.2015, власні вантажні вагони - вантажні вагони, які мають загальномережеву нумерацію, яка нанесена на вагони відповідно до альбому-довідника 632-2011 ПКБ ЦВ «Знаки и надписи на вагонах грузового парка колеи 1520 мм», затвердженого Радою із залізничного транспорту держав - учасниць СНД 25.04.2001 (далі - Знаки і написи), та мають ознаку в АБД ПВ «власний вагон».

Положеннями п. 3.4 Правил визначено, що власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

За змістом п. 4.1 цих Правил, випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Разом з цим, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження невідповідності технічного стану вагонів № 53447710, № 56813025, № 53572376, № 53572707 при прийнятті їх відповідачем до перевезення.

Відповідно до п.п. 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин внаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також внесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, яке має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

Як встановлено матеріалами справи, з метою подальшого використання залізничних вагонів №№ 53447710, 56813025, 53572376, 53572707 між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Об`єднання Євротрейд» було укладено Договір № 1310 пст від 13.10.2017, за умовами якого позивач придбав 4 шт. головних частин повітророзподілювача на загальну суму 33 600, 00 грн.

Виконання робіт щодо встановлення придбаних деталей на розкомплектовані вагони було здійснено у структурному підрозділі «Вагонне депо Кам`янське» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», вартість цих робіт склала 6 588,25 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями видаткової накладної № 1 від 26.11.2018, актами приймання-передачі від 26.11.2018, платіжним дорученням № 600022110 від 16.01.2019, рахунком № 15/(262) від 09.01.2019 та калькуляціями на послуги по технічному обслуговуванню з відчепленням вантажного вагону.

Відповідно до п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, сума збитків за пошкодження вагона складається з:

- витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.99 № 551, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 01.12.99 за № 828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;

- вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;

- витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;

- плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

На підставі наведеного позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача збитків в загальному розмірі 40 188,25 грн., вважаючи, що понесення ним витрат у заявленому розмірі зумовлене неправомірною поведінкою відповідача, який не забезпечив схоронність та допустив розукомплектування вагонів під час їх перевезення, така поведінка відповідача є винною, відповідно відповідач зобов`язаний відшкодувати заподіяні позивачу збитки.

Оскільки вагони перебувають в оперативному управлінні позивача, доводи відповідача (апелянта) про відсутність у позивача права на звернення з даним позовом до суду, відхиляються судом апеляційної інстанції як безпідставні на необґрунтовані, адже позивач має право на пред`явлення позову до суду як особа, майну якої завдано шкоду через бездіяльність АТ «Українська залізниця» у забезпеченні схоронності згаданих вагонів.

Посилання відповідача в обґрунтування своїх доводів на постанову Вищого господарського суду України від 03.06.2010 у справі № 17/106-09, апеляційний суд також вважає безпідставними, оскільки цією постановою позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог через те, що він не є вантажовідправником/вантажоодержувачем, а його позовні вимоги обґрунтовувались положеннями Статуту залізниць, які передбачають відповідальність залізниці за незбереження вантажу, в тому числі пошкодження прийнятого залізницею до перевезення вантажу. Натомість, позовні вимоги в даній справі ґрунтуються на приписах ст. 126 Статуту залізниць, якою прямо передбачено матеріальну відповідальність залізниці за пошкодження вагонів, які належать підприємствам в розмірі фактично заподіяною шкоди, а також ст. ст. 16, 22, 1166 ЦК України, ст. ст. 224, 225 ГК України.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів на підставі ст. 16 ЦК України є відшкодування збитків.

Збитками є втрати, яких особа зазнала в зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ст. 22 ЦК України).

Під збитками в розумінні ч. 2 ст. 224 ГК України передбачаються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, які підлягають відшкодуванню особою, що допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст. 225 ГК України).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, яка виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

При цьому, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. В свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, яка виявилась у незабезпеченні збереженості майна (вагонів), що перебувають в оперативному управлінні позивача, завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів та необхідність їх відновлення, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою - недотримання відповідачем обов`язку забезпечити збереженість майна під час здійснення перевезення. Наведене спростовує доводи відповідача в частині відсутності його вини у пошкодженні вагонів під час їх перевезення залізницею.

За таких обставин, за наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками й вини відповідача, апеляційний суд визнав висновки місцевого суду про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 40 188,25 грн. збитків доведеними належними та допустимими доказами, не спростованими відповідачем, відтак такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи відповідача (апелянта) з приводу неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2019 у справі № 910/5825/19 - без змін.

Матеріали справи № 910/5825/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 11.10.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук