ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2019 року, м. Херсон, справа № 923/479/19

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом прокурора заступника керівника Херсонської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі

позивача Управління комунальної власності Херсонської міської ради

до Публічного акціонерного товариства проектно-будівельної фірми «Херсонбуд»,

про стягнення 139 288,90 грн заборгованості з оренди, розірвання договору оренди № 1833 від 25.12.2015 та зобовязання повернути майно,

за участю:

секретаря судового засідання Бєлової О.С.,

представників:

від прокуратури Наумової Т.О.,

від Позивача Станівця Д.В.,

від Відповідача Миловського С.В.,

у с т а н о в и в:

Дії та аргументи Позивача

07.06.2019 прокурор заступник керівника Херсонської місцевої прокуратури звернувся в інтересах держави в особі Управління комунальної власності Херсонської міської ради з позовом до Публічного акціонерного товариства проектно-будівельної фірми «Херсонбуд» (з урахуванням заяви від 23.07.2019) про:

- стягнення 139 288,90 грн, з яких: 128 096,72 грн заборгованості з орендної плати та 11 192,18 грн пені;

- розірвання укладеного між сторонами договору оренди № 1833 від 25.12.2015;

- зобовязання повернути за актом приймання-передачі нежитлові приміщення четвертого поверху, загальною площею 424 м кв, які знаходяться за адресою: м. Херсон, вул. І. Кулика, буд. 133-а.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Прокурор вказав, що:

- 25.12.2015 між сторонами був укладений договір оренди комунального майна нежилих приміщень четвертого поверху, загальною площею 424 м кв, які розташовані за адресою: м. Херсон, вул. І. Кулика, буд. 133-А; за умовами якого Відповідач на умовах оренди отримав вказане майно у користування та зобовязався сплачувати щомісячно не пізніше 25 числа орендну плату,

- не дивлячись на умови договору Відповідач власні обовязки виконував несвоєчасно та не у повному обсязі, у звязку з чим у період з 25.04.2018 по 06.05.2019 заборгував 128 096,72 грн орендної плати, а тому йому нарахована пеня у сумі 11 192,18 грн,

- несплата Відповідачем протягом трьох місяців орендної плати є підставою для дострокового розірвання договору,

- представництво Прокурором інтересів держави в особі Позивача вчинене з метою захисту її економічних інтересів, які полягають у контролі за недопущенням завдання збитків державі унаслідок несплати орендної плати, оскільки безпосередньо Позивач не вживав тривалий час заходів щодо як стягнення орендної плати, так і дострокового розірвання договору, так як із жовтня 2018 року при наявності підстав для звернення з позовом до суду він не вчинив відповідних дій; бездіяльність Позивача стала наслідком збільшення суми заборгованості, а також призвела до неотримання тривалий час орендних платежів місцевим бюджетом Херсонської міської ради.

Дії та аргументи Відповідача

Відповідачем зазначені вимоги не визнаються з посиланням на відсутність у Прокурора права на представництво Позивача у суді, оскільки ним не доведено сам факт необхідності захисту інтересів держави через пасивну поведінку Позивача.

Процесуальні дії та рішення суду

Ухвалою суду від 10.06.2019 відкрите провадження у справі за правилами загального провадження. Цією ж ухвалою Відповідачу встановлений строк (01.07.2019) надати відзив на позов, а Прокурору та Позивачу строк (08.07.2019) для надання відповіді на відзив.

Безпосередньо підготовче провадження проведене у судовому засіданні, яке відбулося 09.07.2019, 30.07.2019 та 23.09.2019, а розгляд справи по суті 08.10.2019.

Установлені судом обставини спору

25.12.2015 між Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради, виступаючим у якості орендодавця, та Публічним акціонерним товариством проектно-будівельною фірмою «Херсонбуд», як орендарем, був укладений договір № 1833 оренди комунального майна міської територіальної громади.

Основними умовами договору оренди, які впливають на взаємовідносини сторін щодо наявного спору, є наступні:

- «орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нежилі приміщення четвертого поверху, загальною площею 134 м кв, а саме: № 16 нежиле приміщення, загальною площею 17 м кв, № 17 нежиле приміщення, загальною площею 16,9 м кв, № 18 нежиле приміщення, загальною площею 17 м кв, № 19 коридор, загальною площею 23,1 м кв, № 20 санвузол, загальною площею 3,9 м кв, № 21 санвузол, загальною площею 3,2 м кв, № 22 підсобне, загальною площею 7,5 м кв, № 23 підсобне, загальною площею 10,4 м кв, № 24 нежиле приміщення, загальною площею 22,8 м кв, 1 / 2 частини коридору, загальною площею 24,4 м кв, які розташовані за адресою: м. Херсон, вул. І. Кулика, буд. 133-А; усього загальною площею 424,3 м кв …» (пункт 1),

- «Орендна плата … становить 94 533,59 грн без урахування ПДВ на рік …» (пункт 3.1.),

- «Орендна плата становить 7 877,80 грн (грудень 2015 року) …перераховується Орендарем Управлінню комунальної власності … не пізніше 25 числа поточного місяця. З урахуванням щомісячного індексу інфляції і податку на додану вартість …» (пункт 3.2.),

- «Орендна плата перерахована несвоєчасно або не повному обсязі стягується Орендодавцем … з урахуванням пені в розмірі двох облікових ставок НБУ від суми заборгованості за весь час прострочення платежу» (пункт 3.4.),

- «Цей договір діє з 25 грудня 2015 року до 25 грудня 2020 року» (пункт 11.1.),

- «Договір оренди може бути розірвано за згодою сторін. На вимогу Орендодавця договір оренди може бути достроково розірваний з підстав: … не внесення орендної плати протягом 3 місяців поспіль» (пункт 11.4).

На виконання умов договору 25.12.2015 між сторонами складений Акт прийняття-передачі, за змістом якого Відповідач отримав в оренду від Позивача обумовлене майно.

Як слідує зі здійсненого Позивачем «Розрахунку заборгованості з орендної плати та пені» (а.с. 63) Відповідач умови договору виконував несвоєчасно та не у повному обсязі. Зокрема, у період з 25.04.2018 по 06.05.2019 йому нараховано 169 043,24 грн орендної плати, а саме: за квітень 2018 року 12 588,74 грн, травень 12 689,45 грн, червень 12 689,45 грн, липень 12 689,45 грн, серпень 12 600,62 грн, вересень 12 600,62 грн, жовтень 12 840,70 грн, листопад 13 058,32 грн, грудень 13 241,14 грн, січень 2019 року 13 347,06 грн, лютий 13 480,54 грн, березень 13 547,94 грн, квітень 13 669,87 грн; але Відповідачем сплачено лише 40 946,52 грн у якості оплати орендної плати та 10 021,12 грн у якості сплати пені.

У даному контексті суд зазначає, що ні Прокурором, ні сторонами не надано доказів, на підставі яких у Розрахунку здійснені розмежування сум проведених Відповідачем оплат у вказаний період між сумою оренди та нарахованої пені, а тому з урахуванням положень частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України ці обставини не потребують додаткового доказування, оскільки визнані сторонами.

За таких обставин загальна сума заборгованості Відповідача зі сплати орендної плати за Розрахунком Позивача складає 128 096,72 грн за період з 25.04.2018 по 06.05.2019, а пені 11 192,18 грн. При цьому суд зазначає, що Позивачем пеня нарахована не за кожним з періодичних платежів зі сплати орендної плати, а на загальну суму заборгованості станом на період нарахування пені, що слідує з таблиць розрахунків пені (а.с. 58-61) та Розрахунку заборгованості (а.с. 63).

Оцінка суду установлених обставин та норм діючого законодавства

Щодо прокурорського представництва інтересів держави

Положеннями статті 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка згідно зі статтями 167, 170 ЦК України набуває і здійснює цивільні права та обовязки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Одним із таких органів є прокуратура, на яку покладено функції представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

За змістом частини 1 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» «представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом».

Відповідно до частини 3 статті 23 зазначеного Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною 3 статті 4 ГПК України встановлено, що до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно частини 4 статті 53 того ж Кодексу прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 Господарського процесуального кодексу України.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 наголосив, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, Прокурор, здійснюючи представництво інтересів держави, з метою захисту її економічних інтересів, які полягають у контролі за недопущенням завдання збитків державі унаслідок несплати орендної плати, правомірно звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з орендної плати, розірвання договору оренди та повернення майна.

Суд також зазначає, що Прокурор звернувся до суду за захистом інтересів держави, оскільки безпосередньо Позивач не вживав тривалий час заходів щодо як стягнення орендної плати, так і дострокового розірвання договору, оскільки із жовтня 2018 року при наявності підстав для звернення з позовом до суду він не вчинив відповідних дій. Бездіяльність Позивача стала наслідком збільшення суми заборгованості, а також призвела до неотримання тривалий час орендних платежів місцевим бюджетом Херсонської міської ради.

Щодо правової природи договору та договірних відносин

Установлені судом обставини наявності укладеного між сторонами договору, свідчать про виникнення між ними майново-господарських зобовязань, у силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

За частиною 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зміст та умови договору, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобовязань (майново-господарських зобовязань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між сторонами на його підставі, з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладений договір оренди майна.

Так, за статтею 283 ГК України: «За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності» (частина 1); «У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ)» (частина 2); «Обєктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання;нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання» (частина 3).

Поряд з цим у відповідності до статті 286 того ж Кодексу орендар сплачує орендодавцеві незалежно від наслідків своєї господарської діяльності орендну плату, яка є фіксованим платежем та встановлюється сторонами у грошовій формі.

Зі змісту приписів статті 1, частини другої статті 9, частини другої статті 759, частини третьої статті 760 ЦК України та частини другої статті 4, частини шостої статті 283 ГК України випливає, що Цивільним кодексом України встановлені загальні положення про найм (оренду), а особливості регулювання майнових правовідносини, які виникають між субєктами господарювання і повязані з укладенням, виконанням та припиненням договорів оренди, передбачені Господарським кодексом України. Отже, якщо останній не містить таких особливостей, то застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Так, за приписами статті 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Разом з тим, враховуючи, що орендоване майно є комунальним майном, на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Зокрема, відповідно до частини 1 статті 2 «орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності».

Зі змісту наведених норм слідує висновок, що орендар зобовязаний сплатити орендодавцеві оренду плату у встановлений строк, а безпосередньо між сторонами такого правочину виникають правовідносини оренди (найму).

У даному випадку Відповідач за період з липня 2018 року по квітень 2019 року не сплатив 128 096,72 грн орендної плати, а тому станом на 06.05.2019 має заборгованість у цій сумі, яка станом на час розгляду справи в суді не сплачена.

Статтею 193 ГК України встановлено, що «не допускаються одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином» (частина 7).

Отже, протягом строку дії договору Відповідачем допущено порушення статті 193 ГК України, оскільки він не сплатив 128 096,72 грн орендної плати у встановлений строк та прострочив виконання зобовязання на цю суму.

Щодо відповідальності за невиконання зобовязання

Вирішуючи правомірність нарахованої та заявленої до стягнення суми пені, суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 199 ГК України виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за частинами 1 та 2 статті 217 ГК України такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.

Безпосередньо правові наслідки порушення грошових зобовязань передбачені приписами статей 230-237 ГК України та статей 549 - 552, 611 ЦК України.

Так, згідно із частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

В статті 549 ЦК України конкретизовано визначення таких штрафних санкцій, а саме «пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання» (частина 3).

Разом з тим, у відповідності до приписів частини 2 статті 551 того ж Кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобовязання; за допомогою неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання зобовязання; неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобовязання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності.

За приписом статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

При цьому за частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

У пункті 3.4. договору сторони дійшли згоди щодо нарахування пені у розмірі двох облікових ставок НБУ від суми заборгованості за весь час прострочення платежу.

У даному випадку Прокурором та Позивачем пеня у сумі 10 021,12 грн нарахована, виходячи з наступних розрахунків:

- 2 402,48 грн за період з 01.01.2019 по 31.01.2019 від суми заборгованості 81 838,65 грн (а.с. 58, 63),

- 2 413,60 грн за період з 01.02.2019 по 28.02.2019 від суми заборгованості 87 398,37 грн (а.с. 59, 63),

- 3 084,50 грн за період з 01.03.2019 по 31.03.2019 від суми заборгованості 100 878,91 грн (а.с. 60, 63),

- 3 291,60 грн за період з 01.04.2019 по 30.04.2019 від суми заборгованості 114 426,85 грн (а.с. 61, 63).

За таких обставин, нарахування пені є правомірним.

Щодо розірвання договору

За загальним правилом, встановленим статтею 188 ГК України, розірвання господарського договору в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Зокрема, за змістом частини 3 статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди може бути розірвано на вимогу однієї із сторін у разі невиконання сторонами своїх зобовязань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Поряд з цим, частиною 3 статті 291 ГК України встановлено, що «Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу».

У свою чергу, частиною 2 статті 651 ЦК України передбачено, що «Договір може бути … розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору».

Зокрема, у пункті 11.4. договору сторонами обумовлена можливість розірвання договору з підстави невнесення орендної плати протягом 3 місяців поспіль.

Аналізуючи наявність «істотного порушення договору» відповідачем у контексті статті 651 ЦК України, суд зазначає, що наявність заборгованості з орендної плати у вказаній сумі, яка виникла за період, який перевищує 3 місяці підряд, свідчить про завдання позивачу шкоди, яка повязана з несвоєчасною сплатою орендної плати, а тому несплата орендної плати протягом тривалого періоду є істотним порушенням умов договору.

Водночас, положеннями Цивільного кодексу України установлений правовий інститут припинення договору найму, який включає в себе право наймодавця відмовитися від договору найму.

Зокрема, у відповідності до частини 1 статті 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Поряд з цим, за змістом частини 1 статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобовязаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорів.

Таким чином, для відмови від договору найму необхідним та обовязковими умовами є невнесення орендарем плати за користування майном протягом трьох місяців підряд.

Відповідне право наймодавця на відмову від договору найму не є перешкодою для його звернення до суду з вимогою щодо розірвання договору в разі несплати наймачем платежів, якщо має місце істотне порушення умов договору, оскільки воно є його правом, а не обовязком .

Отже, суд приходить до висновку, що несплата Відповідачем орендної плати більш ніж 3 місяці підряд, а також наявність значної суми заборгованості зі сплати орендної плати, є істотним порушенням умов договору, а тому являється підставою для його дострокового розірвання у судовому порядку.

Щодо повернення орендованого майна

За змістом частини 1 статті 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі розірвання договору оренди орендар зобовязаний повернути орендодавцеві обєкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Частиною 4 статті 291 ГК України встановлено, що правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Так, відповідно до частини 1 статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобовязаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Пунктом 5.6. договору оренди сторонами передбачено, що у разі припинення дії договору Відповідач повинен повернути майно Позивачу у належному стані, не гіршому ніж на час передачі його в оренду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що за результатами розірвання договору, укладеного між сторонами у судовому порядку, Відповідач зобовязаний повернути Позивачу орендоване майно.

Висновки суду з предмету судового розгляду

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів, обставин справи та вказаних правових положень, суд вважає, що:

- Відповідач за період з липня 2018 року по квітень 2019 року не сплатив 128 096,72 грн орендної плати, а тому станом на 06.05.2019 має заборгованість у цій сумі, яка станом на час розгляду справи в суді не сплачена,

- через наявність заборгованості зі сплати орендної плати на підставі пункту 3.4. договору та положень діючого законодавства Відповідач повинен сплатити Позивачу пеню у сумі 10 021,12 грн за вказаний період її розрахунку,

- несплата Відповідачем орендної плати більш ніж 3 місяці підряд, а також наявність значної суми заборгованості зі сплати орендної плати, є істотним порушенням умов договору, а тому являється підставою для його дострокового розірвання у судовому порядку,

- за результатами розірвання договору, укладеного між сторонами у судовому порядку, Відповідач зобовязаний повернути Позивачу орендоване майно,

- Прокурор, здійснюючи представництво інтересів держави, з метою захисту її економічних інтересів, які полягають у контролі за недопущенням завдання збитків державі унаслідок несплати орендної плати, правомірно звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з орендної плати, розірвання договору оренди та повернення майна,

- Прокурор звернувся до суду за захистом інтересів держави, оскільки безпосередньо Позивач не вживав тривалий час заходів щодо як стягнення орендної плати, так і дострокового розірвання договору, оскільки із жовтня 2018 року, при наявності підстав для звернення з позовом до суду, він не вчинив відповідних дій, а безпосередньо бездіяльність Позивача стала наслідком збільшення суми заборгованості та призвела до неотримання тривалий час орендних платежів місцевим бюджетом Херсонської міської ради.

З огляду на зроблені висновки позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат

Судовими витратами у даній справі є витрати Прокурора на сплату судового збору відповідно до платіжного доручення № 773 від 03.06.2019 у сумі 5 931,33 грн, які у відповідності до приписів частини 2 статті 129 ГПК України підлягають стягненню з Відповідача.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 238, 240 ГПК України,

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства проектно-будівельної фірми «Херсонбуд» (73000, м. Херсон, вул. Кірова, буд. 24; ідентифікаційний код 01273243) на користь Управління комунальної власності Херсонської міської ради (73000, м. Херсон, проспект Ушакова, буд. 37; ідентифікаційний код 37465469) 128 096,72 грн заборгованості з орендної плати та 11 192,18 грн пені.

3. Розірвати договір оренди комунального майна № 1833 від 25.12.2015, укладений між Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради та Публічним акціонерним товариством проектно-будівельною фірмою «Херсонбуд».

4. Зобовязати Публічне акціонерне товариство проектно-будівельної фірми «Херсонбуд» (73000, м. Херсон, вул. Кірова, буд. 24; ідентифікаційний код 01273243) повернути Управлінню комунальної власності Херсонської міської ради (73000, м. Херсон, проспект Ушакова, буд. 37; ідентифікаційний код 37465469) за актом приймання-передачі нежилі приміщення четвертого поверху, загальною площею 424,3 м кв, а саме: № 16 нежиле приміщення, загальною площею 17 м кв, № 17 нежиле приміщення, загальною площею 16,9 м кв, № 18 нежиле приміщення, загальною площею 17 м кв, № 19 коридор, загальною площею 23,1 м кв, № 20 санвузол, загальною площею 3,9 м кв, № 21 санвузол, загальною площею 3,2 м кв, № 22 підсобне, загальною площею 7,5 м кв, № 23 підсобне, загальною площею 10,4 м кв, № 24 нежиле приміщення, загальною площею 22,8 м кв, 1 / 2 частини коридору, загальною площею 24,4 м кв; які розташовані за адресою: м. Херсон, вул. І. Кулика, буд. 133-А.

5. Стягнути з Публічного акціонерного товариства проектно-будівельної фірми «Херсонбуд» (73000, м. Херсон, вул. Кірова, буд. 24; ідентифікаційний код 01273243) на користь Прокуратури Херсонської області (73000, м. Херсон, вул. Михайлівська, буд. 33; ідентифікаційний код 04851120) 5 931,33 грн компенсації по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 09.10.2019

Суддя М.К. Закурін