ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.10.2019 Справа № 905/885/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Курило Г.Є.

при секретарі судового засідання Доннік А.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду матеріали справи

за позовом: Фізичної особи-підприємця Гордійченко Петра Валерійовича, м. Маріуполь

до відповідача Маріупольської міської ради Донецької області, м. Маріуполь

про визнання незаконним та скасування рішення Маріупольської міської ради Донецької області від 26.02.2019 №7/39-3623; визнання укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 14.03.2014

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 05.09.2019 по 23.09.2019 та з 23.09.2019 по 01.10.2019.

СУТЬ СПОРУ: Позивач, Фізична особа-підприємець Гордійченко Петро Валерійович, м.Маріуполь, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Маріупольської міської ради Донецької області, м.Маріуполь про визнання незаконним та скасування рішення Маріупольської міської ради Донецької області від 26.02.2019 №7/39-3623; визнання укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 14.03.2014, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.04.2014 за №5562498 у відповідній редакції.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішення Маріупольської міської ради Донецької області від 26.02.2019 №7/39-3623 «Про поновлення строку оренди земельної ділянки по біля перехрестя вул.Приазовської та вул.Курчатова в Кальміуському районі міста фізичній особі-підприємцю Гордійченку П.В.» є незаконним та підлягає скасуванню та відповідно до ст.33 Закону України «Про оренду землі», просить суд визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 14.03.2014, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.04.2014 за №5562498. Також позивач наголошував, що після спливу строку договору оренди землі продовжує користуватись земельною ділянкою, а відповідачем не направлено протягом одного місяця після закінчення строку договору листа - повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 22.05.2019 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі №905/885/19; справу №905/885/19 вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

18.06.2019 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що позивач не виконав всі вимоги ч.ч. 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» та п.3.2. договору, а саме позивачем було порушено строк подання листа повідомлення, не додано проект додаткової угоди про поновлення договору, позивач використовує земельну ділянку не за цільовим призначенням.

08.07.2019 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній вважає доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву необґрунтованими, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 09.07.2019 продовжено строк підготовчого провадження у справі 905/885/19 на 30 (тридцять) днів та відкладено підготовче засідання на 01.08.2019.

Ухвалою суду від 08.08.2019 закрито підготовче провадження у справі № 905/885/19, призначено розгляд справи по суті на 05.09.2019.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 05.09.2019 по 23.09.2019 та з 23.09.2019 по 01.10.2019.

Представники позивача та відповідача в судові засідання 05.09.2019, 23.09.2019, 01.10.2019 не з`явились, про час, дату та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

За висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Згідно ст.165 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив.

14.03.2014 на підставі рішення Маріупольської міської ради від 24.12.2013 №6/33-4043 між позивачем, Фізичною особою - підприємцем Гордійченко Петром Валерійовичем (Орендар) та відповідачем, Маріупольською міською радою Донецької області (Орендодавець) був укладений договір оренди земельної ділянки ( договір).

Згідно пункту 1.1 договору, Орендодавець надав, а Орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: м.Маріуполя, біля перехрестя вул.Приазовської та вул.Курчатова в Іллічівському районі (кадастровий номер: :01:014:0176).

В оренду передається земельна ділянка площею 0,0035 га (п.2.1.договору).

Відповідно до п.3.1. договору, його укладено на 5 років (до 24.12.2018).

За змістом п.3.2. договору, після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 2 (два) місяця до закінчення строку дії договору оренди повідомити письмово орендодавця про намір поновлення терміну дії договору. В іншому випадку договір поновленню не підлягає.

Земельна ділянка передається в оренду з метою та за цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (експлуатація та обслуговування торгівельного павільйону з реалізації квітів) (п.5.1 договору).

Відповідно до п.9.2.6 договору орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до мети та цільового призначення, визначених у договорі, з дотриманням режиму використання земель.

Відповідно до п.9.3.1.1. договору правом орендодавця є вимога використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди.

Згідно п.9.2.9. договору орендар зобов`язаний звернутися до орендодавця за 2 (два) місяця до закінчення строку дії договору оренди з письмовою заявою про поновлення терміну дії договору. В іншому випадку договір поновленню не підлягає.

За змістом п.11.1, 11.2. договору зміна його умов здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку.

Договір підписано ФОП Гордійченко П.В. та уповноваженою особою Маріупольської міської ради.

Сторонами було підписано акт прийому-передачі земельної ділянки площею 0,0035га, кадастровий номер::01:014:0176, розташовану за адресою: м.Маріуполь, біля перехрестя вул.Приазовської та вул.Курчатова в Іллічівському районі .

На орендованій земельній ділянці позивачем розміщено торговий павільйон з реалізації квітів у відповідності до паспорту на об`єкт обслуговування населення № 14 від 21.04.2004.

15.11.2018 у зв`язку із закінченням терміну дії Договору оренди позивач звернувся до відповідача із заявою про подовження права оренди земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Листом від 28.11.2018 №657836 Управління земельних відносин Маріупольської міської ради повідомило позивача, що вищезазначена заява знаходиться на розгляді в Департаменті по роботі з активами Маріупольської міської ради та про прийняте рішення позивача буде проінформовано Центром надання адміністративних послуг.

За результатами розгляду заяви позивача, Маріупольською міською радою прийнято рішення №7/39-3623 від 26.02.2019 "Про поновлення строку оренди земельної ділянки біля перехрестя вул.Приазовської та вул.Курчатова в Кальміуському районі міста фізичній особі - підприємцю Гордійченку П.В.", згідно з яким відмовлено фізичній особі-підприємцю Гордійченко Петру Валерійовичу у поновленні строку оренди земельної ділянки (землі житлової та громадської забудови міської ради) (кадастровий номер :01:014:0176) площею 0,0035 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (експлуатація та обслуговування торгівельного павільйону з реалізації квітів) біля перехрестя вул.Приазовської та вул.Курчатова в Кальміуському районі міста.

В обґрунтування даного рішення зазначено, що згідно зауваження до проекту рішення Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 14.12.2018 №46.3/42784 запитувана земельна ділянка надається в оренду для експлуатації та обслуговування торгівельного павільйону з реалізації квітів. Однак, за даною адресою розміщується павільйон з надання розважальних послуг (гральні автомати), що є недоцільним використання земельної ділянки. Розміщення тимчасових споруд біля перехрестя вул.Приазовської та вул.Курчатова не передбачено «Комплексною схемою розміщення тимчасових споруд на території м.Маріуполя».

24.04.2019 позивач звернувся до Маріупольської міської ради з листом б/н від 22.04.2019, відповідно до якого просив внести зміни до договору оренди земельної ділянки щодо продовження дії договору оренди на тих самих умовах та на той самий строк, на підставі ч. 6 ст.33 Закону України «Про оренду землі» та надав до листа два примірника проекту додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 14.03.2014, зареєстрованому в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.04.2014 за №5562498.

Позивач наполягає, що на сьогоднішній день земельна ділянка використовується для експлуатації та обслуговування торгівельного павільйону з реалізації квітів, що підтверджується Технічною документацією по винесенню та закріпленню на місцевості меж земельної ділянки від 2019 року.

Судом встановлено, що з моменту звернення до відповідача з заявою про поновлення строку оренди земельної ділянки до моменту звернення до суду, позивач продовжує користуватися спірною земельною ділянкою та своєчасно та в повному обсязі сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою, про що свідчать наявна в матеріалах справи копія довідки Департаменту фінансів Маріупольської міської ради про відсутність заборгованості з орендної плати за землю №28.2-7530-28.8.1 від 22.03.2019, а також платіжні доручення. Матеріали справи не містять доказів несвоєчасного внесення відповідних платежів орендарем.

Вважаючи рішення Маріупольської міської ради №7/39-3623 від 26.02.2019 необґрунтованим, незаконним та таким, що порушує право на оренду земельної ділянки, ФОП Гордійченко П.В. звернувся до господарського суду Донецької області з вказаним позовом.

При розгляді заявлених в цій справі позовних вимог, суд виходить з наступного.

Правовідносини щодо оренди земельних ділянок, які виникли між позивачем та відповідачем, регулюються насамперед Законом України "Про оренду землі", Земельним кодексом України та Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

За приписами ст.ст.2, 3 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За змістом ч.1 ст.116 вказаного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з ч.1 ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 2 ст.792 Цивільного кодексу України також встановлено, що відносини по найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Статтею 2 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно із статтями 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст.15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно зі ст.31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

За змістом положень ч.1 ст.764, ст.777 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений. Наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк.

Аналогічні підстави поновлення договорів оренди землі передбачено ст.33 Закону України "Про оренду землі", яка конкретизує порядок такої пролонгації.

Відповідно до приписів статті 33 Закону України "Про оренду землі", по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) (ч.1). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі (ч.2). До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди (ч.3). При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (ч.4). Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (ч.5). У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності) (ч.6). Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу (ч.7). Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку (ч.8). Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді (ч.11).

Таким чином стаття 33 цього Закону фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди.

При цьому у першому випадку, за яким орендар, який має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк, і який має намір скористатися таким переважним правом, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. І у цьому випадку поновлення договору оренди землі здійснюється на підставі додаткової угоди, проект якої орендар додає до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі. При цьому при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін, що вбачається із приписів частин 1-4 вказаної статті.

У другому ж випадку не встановлюється обов`язку для орендаря, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі, а визначається, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Правову позицію щодо розрізнення підстав пролонгації договору оренди землі було сформульовано Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 25.02.2015 у справі №6-219цс14 і Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 10.04.2018 у справі №594/376/17-ц та від 10.09.2018 у справі №920/739/17.

Отже, підстави для поновлення договору оренди земельної ділянки, передбачені у частинах 1-5 і частині 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", не пов`язані одна з іншою.

Строк дії договору оренди до 24.12.2018, в п.п. 3.2., 9.2.9. договору зазначено, що орендар зобов`язаний звернутися до орендодавця за 2 (два) місяця до закінчення строку дії договору оренди з письмовою заявою про поновлення терміну дії договору. В іншому випадку договір поновленню не підлягає.

Як встановлено судом, та не заперечується сторонами позивач звернувся до відповідача із заявою про подовження оренди земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі тільки 15.11.2018, тобто з порушенням строків встановлених договором. Крім того, до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар не додав проект додаткової угоди.

Проект додаткової угоди був наданий відповідачу 24.04.2019, тобто після розгляду звернення позивача до Маріупольською міською радою прийнято рішення №7/39-3623 від 26.02.2019 "Про поновлення строку оренди земельної ділянки біля перехрестя вул.Приазовської та вул.Курчатова в Кальміуському районі міста фізичній особі - підприємцю Гордійченку П.В."

Таким чином, договір земельної ділянки від 14.03.2014 не вважається продовжений на підставі частин 1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Щодо підстави для поновлення договору оренди земельної ділянки, що передбачені частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" суд зазначає наступне.

Для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов`язки за договором, відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди, сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Відтак, частиною 6 статті 33 зазначеного Закону врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору).

При цьому необхідно звернути увагу, що повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно з цією частиною статті саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору.

Відсутність такого заперечення, як уже зазначалося, може мати прояв у "мовчазній згоді".

У контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах. Щодо прав та обов`язків орендодавця слід акцентувати, що він має право заперечити стосовно поновлення згідно із цією частиною статті 33 Закону України "Про оренду землі", і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті.

У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк. Орендодавець, у свою чергу, в будь-який час до укладення додаткової угоди стосовно поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах може звернутися із вимогою про звільнення земельної ділянки. Тобто договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі". При цьому відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді.

Законом не встановлений початок перебігу строку для надсилання повідомлення орендодавця. В даному випадку має значення лише те, чи закінчився встановлений законом місячний строк для повідомлення орендодавцем про відмову в поновленні договору оренди, оскільки саме з його закінченням пов`язане продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце обґрунтовані заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

В матеріалах справи відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди землі протягом одного місяця після закінчення строку договору.

Як зазначалось вище, згідно з п.5.1. договору земельна ділянка передається в оренду з метою та за цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (експлуатація та обслуговування торгівельного павільйону з реалізації квітів).

Відповідно до п.9.2.6 договору орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до мети та цільового призначення, визначених у договорі, з дотриманням режиму використання земель.

Відповідно до п.9.3.1.1. договору правом орендодавця є вимога використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди.

Позивачем не заперечується факт тимчасового розміщення в торгівельному павільйоні гральних автоматів, що підтверджується зауваженням до проекту рішення Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 14.12.2018 №46.3/42784, при цьому позивач наполягає, а відповідач не спростовує, що на теперішній час в торгівельному павільйоні здійснюється реалізація квітів.

В зауваженнях до проекту рішення Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 14.12.2018 №46.3/42784 зазначено: земельна ділянка надається в оренду для експлуатація та обслуговування торгівельного павільйону з реалізації квітів. Однак, за даною адресою розміщується павільйон з надання розважальних послуг (гральні автомати), що є нецільовим використанням земельної ділянки. Розміщення тимчасових споруд біля перехрестя вул.Приазовської та вул.Курчатова не передбачено «Комплексною схемою розміщення тимчасових споруд на території м.Маріуполя».

Згідно Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 23.04.2019 земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: м.Маріуполь, біля перехрестя вул.Приазовської та вул.Курчатова в Іллічівському районі (кадастровий номер::01:014:0176): цільове призначення: 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; категорія земель: землі житлової та громадської забудови.

Стаття 19 Земельного кодексу України закріплює такі категорії земель: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; а також землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії згідно з частиною 1 статті 20 Земельного Кодексу України здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму. Земельні ділянки, віднесені до однієї категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення.

Порядком нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та промисловості України від 25.11.2016 №489, передбачено, що за основним цільовим призначенням землі поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення (Секція А); землі житлової та громадської забудови (Секція В); землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення (Секція С); землі оздоровчого призначення (Секція D); землі рекреаційного призначення (Секція Е); землі історико-культурного призначення (Секція G); землі лісогосподарського призначення (Секція Н); землі водного фонду (Секція І); землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (Секція J); землі запасу, резервного фонду та загального користування (Секція К).

За функцією використання землі поділяються на: землі сільськогосподарського призначення (01); землі житлової забудови (02); землі громадської забудови (03); землі природно-заповідного фонду (04); землі іншого природоохоронного призначення (05); землі оздоровчого призначення (06); землі рекреаційного призначення (07); землі історико-культурного призначення (08); землі лісогосподарського призначення (09); землі водного фонду (10); землі промисловості (11); землі транспорту (12); землі зв`язку (13); землі енергетики (14); землі оборони (15); землі запасу (16); землі резервного фонду (17); землі загального користування (18); для цілей підрозділів 16.00-18.00 та для збереження і використання земель природно-заповідного фонду (19).

Таким чином, поділ земель передбачено за цільовим призначенням і функцією використання, які не є тотожними.

Статтею 38 Земельного кодексу України передбачено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови (стаття 39 Земельного кодексу України).

У свою чергу наказом Держкомзему України від 23.07.2010 № 548 "Про затвердження Класифікації видів цільового призначення земель", зареєстрованим в Мін`юсті 01.11.2010 за № 1011/18306, визначено класифікацію видів цільового призначення земель в межах категорій, встановлених статтею 19 Земельного кодексу України.

Відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548 до земель житлової та громадської забудови належать землі житлової забудови (секція В, код 02) та землі громадської забудови - землі, які використовуються для розміщення громадських будівель і споруд (готелів, офісних будівель, торговельних будівель, для публічних виступів, для музеїв та бібліотек, для навчальних та дослідних закладів, для лікарень та оздоровчих закладів), інших об`єктів загального користування) (секція В, код 03). В свою чергу землі для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (секція В, код В.03.07) належать до житлової та громадської забудови.

Враховуючи зазначене, використання земельної ділянки, яка надана за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі передбачає використання земельної ділянки в межах категорії земель житлової та громадської забудови, тобто для розміщення та експлуатації будівель торгівлі.

Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою (частина 5 статті 20 Земельного кодексу України).

Суд вважає, що тимчасове розміщення позивачем гральних автоматів в торгівельному павільйоні, що розташований на земельній ділянці, яка передана в оренду згідно договору оренди земельної ділянки від 14.03.2014, не є зміною мети або цільового призначення земельної ділянки, що надана в оренду, тому відповідачем не доведено факту порушення позивачем умов договору оренди земельної ділянки.

Рішенням Маріупольської міської ради від 28.09.2016 №7/11-768 затверджена комплексна схема розміщення тимчасових споруд та їх архітектурного типу для провадження підприємницької діяльності на території Центрального району міста Маріуполя, а також прийнято Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності відповідно до рішення Маріупольської міської ради від 28.09.2016 №7/11-729, однак дане рішення прийняте після укладення договору оренди земельної ділянки від 14.03.2014, тому посилання на нього в зауваженнях до проекту рішення Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 14.12.2018 №46.3/42784 не є підставою для відмови в поновленні строку оренди.

Згідно зі ст.24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Організація та діяльність органів місцевого самоврядування регулюється Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" (розділ II). Тому ненормативні правові акти органів місцевого самоврядування правозастосовного та юрисдикційного змісту приймаються на основі Конституції і законів України, а самі ці органи як носії публічної влади є відповідальними за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами (частина перша статті 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

За приписами ст.152 Земельного Кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно зі ст.393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ч.1 ст.21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до пункту 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Аналіз положень указаних норм законодавства свідчить про те, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права.

Прийняте Маріупольською міською радою рішення №7/39-3623 від 26.02.2019 «Про поновлення строку оренди земельної ділянки по біля перехрестя вул.Приазовської та вул.Курчатова в Кальміуському районі міста фізичній особі-підприємцю Гордійченку П.В.», порушує приписи ст.33 Закону України "Про оренду землі", оскільки орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою, не порушує обов`язки за договором, та відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі.

У частині 1 статті 190 Цивільного кодексу України зазначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки, а положення Глави 23 "Загальні положення про власність" і Глави 29 "Захист права власності" передбачають поняття та правові механізми захисту права власності на майно у наведеному значенні.

Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном». До таких активів може відноситися право оренди (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» від 25.03.1999, заява №311107/96, п.54).

Згідно ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З аналізу вказаних положень вбачається, що майном є, в тому числі, і майнові права (наприклад, право користування майном - оренда), а відтак, від неправомірних посягань національним законодавством охороняється право власності не лише на саму річ, як об`єкт матеріального світу, а й на майнові права, які полягають, зокрема, у володінні та користуванні даною річчю.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, встановив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Саме тому у конкретних правовідносинах, зокрема щодо поновлення договору оренди землі на підставі статті 33 Закону України "Про оренду землі", добросовісність орендодавця по суті становить гарантію дотримання прав менш захищеної сторони, якою у спірних правовідносинах є орендар.

Отже, оскаржуваним рішенням Маріупольської міської ради, яким було відмовлено позивачу у поновленні строку оренди земельної ділянки відповідач порушив майнові права позивача, і ці права підлягають захисту в порядку ст.1 Першого протоколу до Конвенції та ст.16 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим воно підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

Враховуючи, що приписи ч.6 ст.33 Закону України "Про оренду землі" та вищевикладені висновки суду, суд дійшов висновку про наявність у позивача правових підстав для поновлення договору шляхом визнання укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 14.03.2014, зареєстрованого в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.04.2014 за №5562498 щодо поновлення договору оренди земельної ділянки на 5 (п`ять) років (з 24.12.2018 до 24.12.2023).

З урахуванням норм ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 42, 73, 86, 129, 165, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Гордійченко Петра Валерійовича, м.Маріуполь до відповідача, Маріупольської міської ради Донецької області, м. Маріуполь про визнання незаконним та скасування рішення Маріупольської міської ради Донецької області від 26.02.2019 №7/39-3623; визнання укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 14.03.2014 в редакції, яка викладена позивачем - задовольнити.

Скасувати рішення Маріупольської міської ради Донецької області від 26.02.2019 №7/39-3623 "Про поновлення строку оренди земельної ділянки біля перехрестя вул.Приазовської та вул.Курчатова в Кальміуському районі міста фізичній особі - підприємцю Гордійченку П.В.".

Визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 14.03.2014 в наступній редакції:

"ДОДАТКОВА УГОДА"

до договору оренди земельної ділянки від 14.03.2014, зареєстрованого в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.04.2014 за №5562498"

м. Маріуполь, Донецька область ___________________ року

ми, що нижче підписалися: Маріупольська міська рада (), місцезнаходження: м.Маріуполь, пр.Миру, буд 70, іменована далі "Орендодавець", в особі директора юридичного департаменту Маріупольської міської ради ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , діючий на підставі розпорядження Маріупольського міського голови "Про надання повноважень з вивчення правочинів" від 23.01.2017 року, №23р, з одного боку, та Фізична особа-підприємець Гордійченко Петро Валерійович (РНОКПП НОМЕР_2 ), що мешкає: АДРЕСА_4 , іменований далі "Орендар", з другого боку, уклали цю додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 14.03.2014, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.04.2014 за №5562498, на підставі ст.33 Закону України "Про оренду землі" про нижченаведене:

1. Пункт 3.1. розділу 3 "Строк дії договору" в Договорі оренди земельної ділянки від 14.03.2014, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.04.2014 за №5562498, викласти в наступній редакції:

" 3.1. Договір укладено на 5 (п`ять) років (з 24.12.2018 до 24.12.2023)".

2. Усі інші пункти договору оренди земельної ділянки від 14.03.2014, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.04.2014 за №5562498 не змінені цим договором, залишаються без змін.

3. Цей договір (додаткова угода) укладено у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться у орендодавця, другий - у орендаря.

4. Зміст ст.ст.12, 93, 127 Земельного кодексу України сторонам договору відомо.

5. Цей договір набуває чинності відповідно до ст.3,4,5 Закону України "Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" після його підписання сторонами та Державної реєстрації.

ПІДПИСИ СТОРІН
ОРЕНДОДАВЕЦЬ Маріупольска міська рада 87501, м.Маріуполь, пр.Миру, 70 ___________________підпис ОРЕНДАР Фізична особа-підприємець Гордійченко Петро Валерійович АДРЕСА_5 РНОКПП НОМЕР_2 ____________________________підпис

Стягнути з Маріупольської міської ради Донецької області (87501, м.Маріуполь, пр.Миру, 70, ) на користь Фізичної особи-підприємця Гордійченко Петра Валерійовича ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) судовий збір в сумі 3842,00грн.

Видати наказ після набрання рішення законної сили.

Відповідно до ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 01.10.2019 підписано вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст рішення складено та підписано 08.10.2019.

Суддя Г.Є. Курило