номер провадження справи 17/88/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2019 Справа № 908/1039/19

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді - Корсун В.Л., при секретарі судового засідання - Юсубовій Д.В. розглянувши матеріали справи № 908/1039/19

за позовною заявою: товариства з обмеженою відповідальністю "АЛАН", 49000, м. Дніпро, вул. Стартова, 26

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ", 69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, буд. 25, кімната 207

про стягнення 195 845,36 грн.

Учасники у справі:

від позивача: Денисов М.Д., ордер серії ДП № 2568 від 18.07.19

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

26.04.19 до господарського суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "АЛАН" (далі ТОВ "АЛАН") з вимогами про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ" (надалі ТОВ "УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ") 195 845,36 грн. заборгованості (складається з 149 639,16 грн. суми основного боргу, 26 402,10 грн. пені, 5 165,63 грн. 3 % річних та 14 638,47 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою від 02.05.19 судом позовну заяву ТОВ "АЛАН" до ТОВ "УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ" залишено без руху із наданням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви (7 днів від дня одержання ухвали про залишення позовної заяви без руху).

Ухвалою від 20.05.19 судом, у зв`язку з усуненням позивачем недоліків позовної заяви (16.05.19 до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви), вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1039/19 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 12.06.19 о 14 год. 10 хв.

У підготовчому засіданні 12.06.19 представником відповідача надано відзив за змістом якого ТОВ "УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ" не визнає позовні вимоги посилаючись не недоведеність позивачем того, що поставка товару зазначеного в накладних, була здійснена в рамках укладеного між позивачем та відповідачем договору поставки від 14.03.16 № 1403 (оскільки будь-яких специфікацій підписаних сторонами договору поставки матеріали справи не містять). Крім того, відповідач вважає, що надані позивачем видаткові накладні у якості доказу поставки товару не відповідають вимогам первинних документів наведеним у ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Також відповідач вказує на ненадання позивачем в обґрунтування позовних вимог товарно-транспортних накладних, довіреностей на осіб, які мають право на передачу товару.

З огляду на подання відповідачем відзиву на позовну заяву у межах строку, встановленого судом при відкритті провадження у цій справі та з дотриманням вимог ст. 165 ГПК України, судом прийнято його до розгляду та приєднано до матеріалів справи.

Ухвалою від 12.06.19 судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів - до 19.08.19 включно, відкладено підготовче засідання на 23.07.19 о 12 год. 00 хв.

10.07.19 до суду від позивача надійшла відповідь від 09.07.19 на відзив, у якій позивачем викладено контраргументи проти доводів відповідача викладених у відзиві. Зокрема, позивач вказує, що відповідачем жодним чином не спростовано позовні вимоги.

У підготовчому засіданні 23.07.19 судом прийнято до розгляду відповідь на відзив, як таку, що подана у межах строку, встановленого судом при відкритті провадження у цій справі та з дотримання вимог ст. 166 ГПК України.

У засіданні 23.07.19 судом оголошувалась перерва на 30.07.19.

30.07.19 до суду надійшло клопотання позивача від 24.07.19 про приєднання до матеріалів справи № 908/1039/19 специфікації до договору поставки від 14.03.16 № 1403. Обґрунтовуючи клопотання від 24.07.19 позивач зазначав, що під час подачі позову та відповіді на відзив ним були надано відповідні документи, до списку яких входили ТТН від 14.12.17 № 153502, від 23.12.17 № 155462. На думку позивача, надання вказаних документів було достатнім для вирішення спору. 23.07.19 під час підготовчого засідання виникла необхідність у наданні специфікації до договору поставки від 14.03.16 № 1403. Посилаючись на норму ч. 10 ст. 80 ГПК України, позивач зазначив, що специфікація до договору поставки від 14.03.16 № 1403 є важливим доказом у справі, яка додатково підтверджує факт поставки товару.

Розглянувши у підготовчому засіданні 30.07.19 клопотання позивача від 24.07.19 про долучення до матеріалів справи специфікації до договору поставки від 14.03.16 № 1403, приймаючи до уваги правову позицію присутніх представників сторін, а також той факти, що стороною позивача не обґрунтовано неможливість подання специфікації до договору поставки від 14.03.16 № 1403, яка є безпосередньо додатком № 1 до договору поставки від 14.03.16 № 1403 у строк, встановлений нормами чинного ГПК України для подання доказів, судом відмовлено у задоволенні клопотання позивача від 24.07.19 про долучення документів (специфікації) до матеріалів цієї господарської справи.

У підготовчому засіданні 30.07.19 судом з`ясовано у представників сторін положення ч. 2 ст. 182 ГПК України та повноту виконання запропонованих вимог, викладених в ухвалі суду про відкриття провадження у даній справі.

Представники позивача та відповідача у підготовчому засіданні 30.07.19 повідомили суду про те, що ними (сторонами) до матеріалів справи надані всі документи, необхідні для вирішення даної справи по суті спору.

У підготовчому засіданні 30.07.19, суд враховуючи думку представників сторін щодо подальшого розгляду справи та можливого переходу до розгляду справи по суті спору, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 19.08.19 об 11 год. 30 хв. Про вказане судом винесено відповідну ухвалу.

13.08.19 на адресу суду від ТОВ "УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ" надійшло клопотання за вих. від 09.08.19 № 413 про відкладення розгляду справи, призначеної на 19.08.19, у зв`язку з перебуванням представника відповідача у щорічній основній відпустці.

У судовому засіданні 19.08.19 судом оголошувалась перерва під час розгляду справи по суті спору. Судове засідання призначено на 28.08.19 о 12 год. 30 хв.

28.08.19 позивачем до суду подано заяву від 28.08.19 про залишення позовної заяви у цій справі без розгляду з підстав визначених статтями 42, 46, 61 ГПК України.

Розглянувши в судовому засіданні 28.08.19 вказану заяву про залишення позову без розгляду у справі № 908/1039/19 судом відмовлено у її задоволенні з підстав визначених ст. 185 та 226 ГПК України.

Після розгляду наведеної вище заяви представником позивача у судовому засіданні 28.08.19 заявлено усне клопотання про перерву з метою надання можливості вказаній особі підготувати заяву про відвід головуючому судді у цій справі.

У судовому засіданні 28.08.19 судом оголошувалась перерва (до 14 год. 10 хв. 28.08.19) для надання часу представнику позивача підготувати заяву про відвід судді.

У судовому засіданні 28.08.19 (після перерви) представник позивача надав заяву про відвід судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 28.08.18 у справі № 908/1039/19 (суддя Корсун В.Л.) визнано необґрунтованою заяву позивача від 28.08.19 про відвід судді Корсуна В.Л. Зупинено провадження у справі № 908/1039/19 до вирішення питання про відвід судді іншим складом суду, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу. Ухвала вступила у законну силу з моменту її оголошення.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.18, справу № 908/1039/19 для вирішення питання про відвід судді Корсуна В.Л. визначено для розгляду судді Науменку А.О.

Ухвалою судді Науменко А.О. від 02.09.19 у справі № 908/1039/19 відмовлено у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "АЛАН" від 28.08.2019 про відвід судді Корсуна В.Л.

Ухвалою від 03.09.19 судом поновлено провадження у справі № 908/1039/19 з 12.09.19 із стадії, на якій його було зупинено. Судове засідання призначено на 01.10.19 о 11 год. 30 хв.

Представник позивач у судовому засіданні 01.10.19 підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив.

Представник відповідача у судове засідання призначене на 01.10.19 не з`явився.

Як свідчать наявні у матеріалах справи докази, відповідач приймав участь у підготовчих засіданнях у цій справі, у т.ч. у підготовчому засіданні 30.07.19 в ході якого судом було винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі № 908/1039/19 та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.08.19 о 11 год. 30 хв.

Зокрема, представником відповідача у підготовчому засіданні 30.07.19 про надання до матеріалів справи всіх документів необхідні для вирішення даної справи по суті спору.

Отже, відповідач обізнаний про розгляд справи № 908/1039/19 господарським судом Запорізької області по суті спору та всі документи необхідні доля розгляду цієї справи по суті спору представником відповідача надано до суду, у т.ч. відзив на позовну заяву.

Копії ухвал суду від 19.08.19, від 28.08.19 та від 03.09.19 направлялись судом за належною адресою відповідача ( 69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, буд. 25, кімната 207) відповідно до положень ст. 120, ст. 242 ГПК України з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Разом з тим, станом на 01.10.19, на адресу суду від підприємства поштового зв`язку не повернулись ані рекомендовані повідомлення про вручення вказаних копій ухвал суду відповідачу, ані самі поштові відправлення (ухвали) з позначкою про причини не вручення вказаних документів відповідачу.

Судом враховано, що заяв про зміну місцезнаходження відповідача до матеріалів справи представником відповідача не подавалось.

З огляду на те, що судом дотримано положення вимог чинного ГПК України щодо надіслання за належною адресою відповідача копій наведених вище ухвал суду (якими повідомлено про вчинення відповідної процесуальної дії, у т.ч. про дату, час та місце судового засідання), а також те, що представник відповідача обізнаний про розгляд цієї справи по суті спору, проте не повідомив про причини своєї повторної неявки, суд враховуючи, строки розгляду справи по суті, вважає за можливе розглянути цю справу за відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 01.10.19 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Представнику позивача повідомлено коли буде складено повне рішення.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи пояснення представників сторін надані в ході розгляду цієї справи, суд

ВСТАНОВИВ:

14.03.16 між товариством з обмеженою відповідальністю "АЛАН" (Постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ" (Покупець) укладено договір поставки № 1403 з Протоколом розбіжностей від 14.03.16, за умовами якого (п. 1.1., п. 1.2) Постачальник зобов`язався поставляти, а Покупець приймати та оплачувати товар, далі «Товар», на умовах даного договору. Найменування, асортимент та ціна товару, який поставляється зазначається в Додатку № 1 «Специфікація», яке є невід`ємною частиною даного договору.

Пунктом 2.8. договору (в редакції протоколу розбіжностей від 14.03.16) сторони погодили, що зобов`язання поставки вважаються виконаними з моменту передачі товару і повного пакета належним чином оформлених товарно-супровідних документів Покупцю згідно умов даного договору та діючого законодавства України. Замовлення вважається виконаним, а Постачальник вважається таким, що виконав свої зобов`язання поставки, якщо він здійснив поставку товарів: у погоджені з Покупцем день та час; в асортименті та кількості, згідно Замовлення (при цьому, ваговий товар може бути поставлений з відхиленням в одиницях товару +/- 20% від ваги одиниці заявленого у Замовленні Покупця); по цінам затвердженим сторонами у Специфікації; з повним пакетом супровідної документації; у повній відповідності з діючим законодавством України та умовами даного договору.

Пунктом 6.1 договору (у редакції протоколу розбіжностей від 14.03.16) визначено, що ціна на товар визначається на підставі узгодженої сторонами Специфікації та може бути змінена виключно за попереднім погодженням з Покупцем не менше ніж за 14 календарних днів до змін (абз.1).

Згідно з п. 6.6. договору (у редакції додаткової угоди № 1 від 01.12.16), оплата товару проводиться шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 65 календарних днів з дня поставки товару. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Пунктом 11.1 договору (у редакції додаткової угоди № 2 від 30.12.16) визначено, що договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами і діє до 31 грудня 2017 р.

Як свідчать матеріали цієї справи, позивачем 24.12.17 на виконання умов договору поставки від 14.03.16 № 1403 поставлено ТОВ "УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ" товар на суму 674 231,03 грн., що підтверджується товарною накладною від 24.12.17 № 602247 та товарною накладною від 23.12.17 № 155462, яка засвідчена підписами покупця та постачальника, а також печатками кожної із сторін.

Враховуючи, що відповідач здійснив лише часткову оплату товару за поставлену продукцію по накладній від 24.12.17 № 602247 позивачем 11.02.19 на адресу відповідача надіслано претензію від 11.02.19 № 1839 з вимогою впродовж 10 календарних днів з дня отримання претензії сплати 149 639,18 грн. боргу за договором від 14.03.16 № 1403.

Невиконання відповідачем вимог позивача щодо сплати 149 639,18 грн. боргу за договором від 14.03.16 № 1403 стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду.

Предметом спору є вимоги позивача про стягнення з відповідача 149 639,16 грн. основного боргу, 26 402,10 грн. пені, 5 165,63 грн. 3 % річних та 14 638,47 грн. інфляційних втрат.

Вирішуючи спір у цій справі по суті суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить Господарський кодекс України, п.п. 1, 7 ст. 193.

Грошові зобов`язання, як і будь-які інші цивільно-правові або господарські зобов`язання, можуть виникати з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України і ст. 174 ГК України, у т.ч. з договорів, які відповідно до ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

В силу припису ч. 4 ст. 631 ЦК України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Частиною 1 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно з ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Враховуючи викладені положення закону та умови п. 6.6. договору (у редакції додаткової угоди № 1 від 01.12.16) зобов`язання щодо оплати товару за товарно накладною від 24.12.17 № 602247 у сумі 674 231,03 грн. (у якій міститься посилання на договір поставки від 14.03.16 № 1403 як на підставу її складання), відповідач мав виконати у строк по 27.02.18.

Як свідчить акт перевірки взаєморозрахунків між ТОВ "АЛАН" та ТОВ "УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ" станом на 09.01.19, який засвідчений підписами головних бухгалтерів кожної із сторін та засвідчений печаткою товариства позивача та відповідача (кожного окремо), заборгованість відповідача на користь ТОВ "АЛАН" складає суму 149 639,18 грн.

Жодних доказів повного чи часткового повернення відповідачем позивачу товару отриманого за товарною накладною від 24.12.17 № 602247, з огляду на невідповідність ціни, асортименту товару чи з інших підстав, до матеріалів справи відповідачем не надано, як і не надано доказів складання акту розбіжностей до вказаної накладної.

Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У даному випадку, відповідач не довів, що з боку позивача були порушені умови договору щодо поставки товару або щодо ненадання відповідачу належних товарно-супровідних документів на товар.

Строк оплати товару поставленого позивачем відповідачу за товарною накладною від 24.12.17 № 602247 станом на час звернення ТОВ «АЛАН» з позовом до суду настав.

Проте, як свідчать матеріали цієї справи, відповідач свої зобов`язання з оплати поставленого товару за договором від 14.03.16 № 1403 належним чином не виконав, здійснив лише часткову оплату товару за вказаним договором, внаслідок чого заборгованість відповідача склала 149 639,18 грн.

Вказане підтверджується актом перевірки взаєморозрахунків між сторонами станом на 09.01.19, який підписаний головними бухгалтерами позивача та відповідача та засвідчений печатками сторін (кожної окремо).

Частинами 2 та 3 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 № 996-XIV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Акти звіряння взаєморозрахунків є зведеними обліковими документами, які відображають загальну суму заборгованості на певну дату та фіксують стан розрахунків між сторонами.

Згідно з ч. 4 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно обирає форми його організації, однією з яких є введення до штату підприємства посади бухгалтера або створення бухгалтерської служби на чолі з головним бухгалтером.

Частиною 7 вказаної вище статті встановлено, що головний бухгалтер, зокрема, організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій.

Судом враховано, що проведення звірки розрахунків між сторонами по поставкам за договором на підставі Акту звірки передбачено п. 6.9 договору.

Відповідачем доказів оплати 149 639,18 грн. основного боргу за договором поставки від 14.03.16 № 1403 станом на 01.10.19 до суду не надано, наявності обставин, які б звільняли боржника від виконання грошового зобов`язання перед позивачем не доведено.

З огляду на наведені норми законодавства України та встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "АЛАН" про стягнення з відповідача 149 639,18 грн. основного боргу за договором поставки від 14.03.16 № 1403.

Щодо інших доводів відповідача, то останні судом визнаються неспроможними і такими, що не спростовують вказані вище висновку суду, оскільки не зазначення у товарній накладній посади особи, відповідальної з боку відповідача за здійснення господарської операції, не є підставою для не визнання господарської операції, оскільки за наявності особистого підпису, прізвища особи, яка брала участь у господарській операції та печатки ТОВ "Український Рітейл" за № 180, такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати цю особу.

Також судом визнається безпідставним посилання відповідача на те, що позивачем не доведено, що поставка товару була здійснена за товарною накладною від 24.12.17 № 602247 за укладеним сторонами договором, оскільки у зазначеній товарній накладній міститься посилання на підставу її складання договір від 14.03.16 № 1403, за яким заявлено вимогу про стягнення основного боргу. Поряд з викладеним судом враховано, що у зазначеній накладній визначено код, найменування товару, кількість товару у кг, ціну товару та загальну його вартість з ПДВ.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 26 402,10 грн. пені за загальний період з 10.05.18 по 09.11.18, 5 165,63 грн. 3 % річних за загальний період з 27.02.18 по 22.04.19 та 14 638,47 грн. інфляційних втрат за загальний період з березня 2018 р. по березень 2019 р.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема, у випадку прострочення виконання.

За визначенням ч. 3 ст. 549 ЦК України, пеня - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Статтями 1 і 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 232 ГК України закріплено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У п. 2.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.13 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» роз`яснено, що до пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис ч. 6 ст. 232 ГК України, яким передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеняі який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Умовами п. 8.11 договору (у редакції протоколу розбіжностей від 14.03.16) передбачено, що у випадку порушення строку оплати вартості поставленого товару, Постачальник має право стягнути з Покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який нараховується за кожний день прострочення.

Зміст п. 8.11 договору не свідчить про установлення цим договором іншого, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (пеня).

Передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем коли відповідне зобов`язання мало бути виконане.

Таким чином, є правомірним нарахування пені з наступного дня після того, як зобов`язання за товарною накладною від 24.12.17 № 602247 мало бути виконано відповідачем, тобто з 28.02.18 по 28.08.18 (не більше шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане).

Враховуючи викладені обставини справи та вимоги закону, перевіривши за допомогою ІПС "Законодавство" заявлену до стягнення суму пені, суд не виходячи за межі визначеного позивачем періоду протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідної пені, дійшов висновку про те, що позивачем правомірно нараховано до стягнення з відповідача 15 664,97 грн. пені нарахованої за період з 10.05.18 по 28.08.18 на суму 149 639,16 грн.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Щодо заявленої до стягнення суми 3 % річних, то за розрахунком суду ( здійснено за допомогою ІПС "Законодавство") позивачем правомірно нараховано до стягнення з відповідача загальну суму 3 % річних у розмірі 5 153,33 грн. за період з 28.02.18 по 22.04.19 на суму 149 639,16 грн.

В іншій частині вимоги про стягнення 3 % річних судом відхиляються через безпідставність, а саме щодо нарахування 3 % річних за 27.02.18 (1 день), оскільки вказаний день є останнім днем строку виконання відповідачем свого грошового зобов`язання за товарною накладною від 24.12.17 № 602247.

Перевіривши розрахунок індексу інфляції, суд дійшов висновку, що його здійснено вірно. Як наслідок судом визнається законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача 14 638,47 грн. індексу інфляції за період з березня 2018 р. по березень 2019 р. за порушення грошового зобов`язання по оплаті 149 639,16 грн.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у сумі 2 776,44 грн., судом покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 11-15, 24, 42, 46, 73-80, 86, 91, 129, 202, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ" (69006, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, буд. 25, кімната 207, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АЛАН" (49000, м. Дніпро, вул. Стартова, 26, ) - 149 639 (сто сорок дев`ять тисяч шістсот тридцять дев`ять) грн. 16 коп. основного боргу, 15 664 (п`ятнадцять тисяч шістсот шістдесят чотири) грн. 97 коп. пені, 5 153 (п`ять тисяч сто п`ятдесят три) грн. 33 коп. 3 % річних, 14 638 (чотирнадцять тисяч шістсот тридцять вісім) грн. 47 коп. індексу інфляції, 2 776 (дві тисячі сімсот сімдесят шість) грн. 44 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено у апеляційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 253-285 ГПК України та пп. 17.5. п. 1 Розділу XI "ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" ГПК України.

Повне рішення складено 11.10.19.

Суддя В.Л. Корсун