ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/1996/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Україна", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернова група Київ", м. Київ
про стягнення коштів 236 105,06 грн.
за участю представнків:

позивача:Стрикаль М.В., адвокат;

відповідача: Брагінська А.Л., адвокат.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Україна" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення 236105,06 грн., з яких: передплата за недопоставлений товар складає 109998,90 грн., неустойка, яка станом на 21.06.2019 року складає - 29693,42 грн., штраф у розмірір 41685,00 грн. та упущена вигода у розмірі 54727,74 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань по поставці продуктів за договором поставки продуктів переробки зернових культур №0802-1 від 08.02.2019.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 922/1996/19, справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання на 30.07.2019 о 10:00.

04.07.2019 від ТОВ "Зернова група Київ" до суду надійшло клопотання про передачу справи за територіальною підсудністю (вх.№16128). Вказане клопотання мотивоване з посиланням на ст.27 ГПК України згідно якої, на думку відповідача, даний спір повинен розглядатись за загальним правилом територіальної підсудності за місцезнаходженням відповідача, у Господарському суді м.Києва.

29.07.2019 від ТОВ "Зернова група Київ" до суду надійшов відзив (вх.№18186), в якому відповідач погоджується з заявленими вимогами позивача в частині стягнення передплати за недопоставлений товар у розмірі 109998,90 грн., в частині стягнення неустойки, штрафу та упущеної вигоди просить відмовити у зв`язку із відсутності винних дій відповідача, оскільки транспорт на завантаження останньої партії товару від позивача так і не був поданий до 30.04.2019, поряд із тим, як Специфікацією №1 сторонами договору визначено, що відвантаження товару здійснюється на машину Покупця. Також, не погоджується з наданим позивачем розрахунком неустойки, а нарахований штраф вважає подвійним притягненням до юридичної відповідальності одного виду цивільно-правової відповідальності.

13.08.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив вх. №19481 , в якій позивач проти доводів відповідача заперечував, вказуючи на їх необгрунтованість та безпідставність.

Протокольною ухвалою від 30.07.2019, на підставі п.5 ст.29 ГПК України відмовлено відповідачу у клопотанні про передачу справи за територіальною підсудністю (вх.№16128), оскільки згідно з умовами Договору №0802-1 та Специфікації №1 до нього, місцем виконання договору було зазначено м.Харків, вул.Плеханівська, 114 , у зв`язку із чим, даний спір підлягає розгляду у Господарському суді Харківської області. Також, протокольними ухвалами від 30.07.2019 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та на підставі п.3 ч.2 ст.183 ГПК України відкладено підготовче засідання на 16.09.2019 о 15:00.

За усною згодою сторін, протокольною ухвалою від 16.09.2019 на підставі ч.6 ст.183 ГПК України закрито підготовче провадження та в той же день розпочато розгляд справи по суті.

Присутній у судовому засіданні 16.09.2019 повноважний представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав наведених у позові та відповіді на відзив.

Присутній у судовому засіданні 16.09.2019 представник відповідача не заперечував проти позовних вимог в частині стягнення передплати за недопоставлений товар у розмірі 109998,90 грн., в іншій частині вимог просив суд відмовити.

На підставі ч.2 ст.216 ГПК України у судовому засіданні було оголошено перерву до 07.10.2019.

03.10.2019 позивач до суду надав клопотання (вх.№23728), в якому просить суд закрити провадження по справі в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості у вигляді передплати за недопоставлений товар у розмірі 109998,90 грн. у зв`язку із її сплатою відповідачем після відкриття провадження у справі, а саме- 23.09.2019р.

Після перерви у судовому засіданні 07.10.2019 представник позивача підтримав позовні вимоги в частині стягнення з відповідача неустойкиу розмірі 29693,42 грн., штрафу 41685,00 грн. та упущеної вигоди 54727,74 грн., в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості у вигляді передплати за недопоставлений товар у розмірі 109998,90 грн. просив суд закрити провадження у зв`язку із відсутністю предмету спору.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову в частині стягнення штрафних санкцій та упущеної вигоди з підстав, викладених ним у відзиві на позовну заяву.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

08.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Україна" (надалі-позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Зернова Група Київ" (надалі- відповідач, постачальник) було укладено Договір поставки продуктів переробки зернових культур №0802-1, відповідно до умов якого, Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупця продукти переробки зернових культур (надалі-Товар) на умовах та в строки, обумовлені Договором, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити вартість Товару відповідно до умов Договору і Специфікацій, які є невід`ємною частиною Договору.

Згідно п.3.2 договору вартість кожної окремої партії Товару та ціна за одиницю Товару, що поставляється згідно з Договором, визначається у Специфікації до Договору, яку Сторони підписують на кожну окрему партію Товару.

Відповідно до п.4.3.2 Постачальник зобов`язаний поставити (передати) Товар, якість якого відповідає умовам, установлених розділом 2 Договору.

Пунктом 6.1 договору визначено, що місце передачі продукції фіксується у відповідній Специфікації до Договору. Разом з продукцією Постачальник зобов`язується передати Покупцю на кожну окрему партію продукції належним чином оформлену товарну (видаткову) накладну та товарно-транспортну накладну.

Так, 08.02.2019 на виконання умов договору поставки продуктів переробки зернових культур №0802-1 від 08.02.2019 сторонами була узгоджена Специфікація №1 до Договору (Додаток 5), за умовами якої Постачальник зобов`язався поставити і передати у власність, а Покупець оплатити та прийняти наступний товар:

-Борошно житнє обдирне у кількості 43 т, загальною вартістю 258 000 грн. з ПДВ;

-Борошно житнє обдирне у мішках у кількості 54 т, загальною вартістю 337 500 грн. з ПДВ.

За умовами Специфікації №1 до Договору загальна вартість Товару становить 595 500,00 грн., в т.ч. ПДВ - 97500,00 грн.

Строк поставки товару за Специфікацією №1 визначений до 30.04.2019р.

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов Договору №0802-1 та Специфікації №1 до нього у період з 06.03.2019 по 07.03.2019 на рахунок відповідача було перераховано грошові кошти у загальному розмірі 591 000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями (т.1 а.с.28-33).

Як зазначає позивач у позовній заяві, та що не заперечувалось відповідачем, останнім так і не було поставлено борошно житнє обдирне у мішках в кількості 17,599 тонн. на суму 109998,90 грн.

Враховуючи вищенаведене, позивачем було заявлено до стягнення 109998,90 грн. передплати за недопоставлений товар, неустойку, яка станом на 21.06.2019 року складає 29693,42 грн., штраф у розмірір 41685,00 грн. та упущену вигоду у розмірі 54727,74 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір поставки продуктів переробки зернових культур №0802-1 від 08.02.2019, укладений між позивачем та відповідачем.

Згідно з ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 ЦК України встановлює обовязковість договору для виконання сторонами.

З наданої позивачем до суду копії платіжного доручення №1637 від 23.09.2019 вбачається, що після звернення позивача з позовом до суду (25.06.209), відповідач сплатив позивачу 109998,90 грн. по переплаті за недопоставлений товар.

Оскільки спір в частині стягнення з відповідача заборгованості по переплаті за недопоставлений товар в сумі 109998,90 грн. врегульовано самими сторонами після звернення позивача з позовом до суду, суд вважає за можливе задовольнити клопотання позивача №23728 від 03.10.2019 в цій частині та закрити провадження у справі в частині стягнення з відповідача передплати за недопоставлений товар в розмірі 109998,90 грн., в звязку з відсутністю предмету спору, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Стосовно заявлених позовних вимог про стягнення неустойки 29693,42 грн., штрафу 41685,00 грн. та упущеної вигоди у розмірі 54727,74 грн., які були нараховані позивачем за неналежне виконання відповідачем умов договору поставки продуктів переробки зернових культур №0802-1 від 08.02.2019 , суд зазначає наступне.

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені статтею 611 Кодексу. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 ЦК України та частини першої статті 230 ГК України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 7.1 договору встановлено, що у випадку порушення своїх зобов`язань за Договором, Сторони несуть відповідальність, визначену Договором та чинним в Україні законодавством.

Пунктом 7.4 договору обумовлено, що у випадку порушення Постачальником строків поставки партії товару Постачальник зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості партії товару за кожен календарний день прострочення виконання зобов`язань, а за прострочення понад десять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків від вказаної суми.

Сплата штрафних санкцій та відшкодування збитків не звільняє Сторони від взятих на себе зобов`язань за Договором. (п.7.7.)

Відповідно до статті 224 Господарського Кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до статті 22 Цивільного Кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Таким чином, у вигляді реальних збитків відшкодовуються тільки ті витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті доходи, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Статтею 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Отже, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

У відповідності до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Як було вже зазначено вище, штрафні санкції та упущена вигода були нараховані позивачем у зв`язку із неналежним виконання відповідачем умов договору поставки продуктів переробки зернових культур №0802-1 від 08.02.2019, що полягає у непоставці позивачу у повному об`ємі та визначені строки товару, умови поставки якого перебачені цим договором та Специфікацією №1 до нього.

Так, пунктом 6.2 Договору сторони визначили, що поставка (передача) Покупцю замовленої продукції здійснюється Постачальником на умовах вказаних в Специфікаціях до договору.

Пунктом 2 Специфікації №1 встановлено місце поставки: із завантаженням на машину Покупця за адресою:м.Харків, вул.Плеханівська, 114.

Відповідачем у судовому засіданні та у наданому до суду відзиві на позовну заяву неодноразово наголошувалось, що борошно житнє обдирне в мішках не було поставлене в обумовлені договором строки в кількості 17,599 тонн на суму 109 998,90 грн. саме з вини позивача, оскільки у визначені в Специфікації №1 строки позивачем так і не було подано машину на адресу м.Харків, вул.Плеханівська, 114 для завантаження товару, поряд із тим, як термін поставки та місце поставки товару чітко визначені у Специфікації №1.

Позивач жодних доказів в розумінні ст.74 ГПК України, які б підтверджували факт вчинення з його боку дій стосовно поставки машини для завантаження товару до 30.04.2019 за адресою м.Харків, вул.Плеханівська, 114, як це встановлено п.2 Специфікації №1 до договору надано не було.

Таким чином, за наслідком дослідження матеріалів та встановлення фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що непоставка в обумовлені договором строки товару в мішках в кількості 17,599 тонн на суму 109 998,90 грн. відбулася не з вини відповідача, а саме за відсутністю необхідних дій з боку позивача, оскільки останній належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог суду не надав.

З урахуванням вказаного, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення неустойки 29693,42 грн., штрафу 41685,00 грн. та упущеної вигоди у розмірі 54727,74 грн. у зв`язку із їх недоведеністю та безпідставністю.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що судом відмолено в задоволенні позову в частині стягнення неустойки 29693,42 грн., штрафу 41685,00 грн. та упущеної вигоди 54727,74 грн., судові витрати в цій частині, відповідно до приписів ч.1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі закриття провадження у справі. Таким чином, судовий збір у розмірі 1649,99 грн., сплачений позивачем за подання цього позову, підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України за клопотанням останнього.

Керуючись ст. 193 ГК України, ст. 525, 526, 530, 610, 611, 625, 629, 712 ЦК України, ст. 73, 74, 76 - 80, 86, 123, 129, 165, 178, 5 ч. 1 ст. 226, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст. 232 - 233, 237, 238, 240, 241 ГПК України

ВИРІШИВ:

Закрити провадження по справі №922/1996/19 в частині стягнення передплати за недопоставлений товар у розмірі 109 998 грн. 90 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення буде розміщено за адресою в мережі Інтернет: www.court.gov.ua.

Повне рішення складено "15" жовтня 2019 р.

Суддя С.Ч. Жельне