Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2019 р. м. Рівне Справа № 918/624/19

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Горплюка А.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Мирогощанського аграрного коледжу

про стягнення пені та трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов`язання в розмірі 6 245 грн. 90 коп.

Секретар судового засідання Сідлецька Ю.Р.

представники:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

05 вересня 2019 року Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Мирогощанського аграрного коледжу про стягнення пені та трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов`язання в розмірі 6 245 грн. 90 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.02.2015 між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" та Мирогощанським аграрним коледжем укладено Договір № 4124/15-БО(Т)-28 постачання природного газу, за яким позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 962 211 грн. 84 коп. Однак, всупереч взятих на себе зобов`язань, Мирогощанський аграрний коледж оплату за природний газ здійснював несвоєчасно та не у повному обсязі, чим порушив п. 6.1 Договору.

Ухвалою від 09 вересня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі № 918/624/19. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 26.09.2019.

Ухвалою суду від 26.09.2019 розгляд справи відкладено на 10.10.2019.

09.10.2019, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи.

В судове засідання 10.10.2019 позивач не забезпечив явку уповноваженого представника, проте подав заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у встановлений законом строк.

В матеріалах справи наявні поштові повернення про отримання відповідачем ухвал суду від 09.09.2019 та від 26.09.2019.

З огляду на викладене, Мирогощанський аграрний коледж вважається повідомленим про призначені судові засідання 26.09.2019 та 10.10.2019 належним чином, оскільки судом виконано всі покладені на нього обов`язки, а відповідач отримав вказані ухвали суду, тому судові засідання проводились за його відсутності.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються подана позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, господарський суд прийшов до наступних висновків.

09.02.2015 між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Мирогощанським аграрним коледжом укладено Договір постачання природнього газу №4124/15-БО(Т)-28 (а.с. 21-26), за умовами якого продавець зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

За п. 1.1. Договору цей договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2015 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Протягом 2015 року між сторонами укладено ряд Додаткових угод до Договору купівлі-продажу природнього газу від 09.02.2015 №4124/15-БО(Т)-28, а саме:

- Додаткова угода №1 від 27.02.2015 (а.с. 27-28);

- Додаткова угода №2 від 31.03.2015 (а.с. 29-30);

- Додаткова угода №3 від 12.05.2015 (а.с. 31-32);

- Додаткова угода №4 від 10.06.2015 (а.с. 33-34);

- Додаткова угода №5 від 17.11.2015 (а.с. 35-36);

- Додаткова угода №6 від 17.11.2015 (а.с. 37-38);

- Додаткова угода №7 від 13.11.2015 (а.с. 39);

- Додаткова угода №8 від 17.11.2015 (а.с. 40-41);

- Додаткова угода №10 від 28.12.2015 (а.с. 42).

Вказаними додатковими угодами сторони погоджували змінювати обсяги поставки природнього газу, а також ціну газу.

За частиною 3 статті 631 Цивільного кодексу України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Враховуючи вищенаведене положення Цивільного кодексу та пункт 11 Договору, сторони (в тому числі і відповідач), підписавши Договір, погодились, що останній має зворотну дію, а саме поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2015 року.

Відповідно до п. 1.2. Договору природний газ, що поставляється за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Згідно з п. 2.1. Договору загальний обсяг газу, що передається за цим договором у період з 01.01.2015 по 31.12.2015, становить 139,5 тис.куб.м.

Відповідно до п.п. 3.3.- 3.4. Договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місцем продажу газу, Покупець зобов`язується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа повертає Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивачем передано, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 962211,84 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 24.02.2015 на суму 85833,35 грн., від 28.02.2015 на суму 185480,33 грн., від 31.03.2015 на суму 50264,69 грн., від 31.10.2015 на суму 77209,13 грн., від 30.11.2015 на суму 190211,2 грн., від 31.12.2015 на суму 180587,61 грн., від 31.01.2016 на суму 192625,53 грн. (а.с. 43 - 49).

Згідно з п. 6.1. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач свої зобов`язання з оплати природного газу, поставленого протягом вказаного періоду, виконав несвоєчасно, що стверджується зведеними бухгалтерськими документами (сальдо по відповідачу та випискою з банку, а.с. 51-61).

Згідно з п. 7.2. Договору у разі невиконання Покупцем п. 6.1 цього договору Продавець має право не здійснювати поставку газу Покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання Покупцем п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 9.3 Договору строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років.

Враховуючи викладене, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 5865,10 грн. та 3% річних у розмірі 380,80 грн.

Вказані обставини підтверджуються наданими суду та дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи.

Розглядаючи спір по суті, господарський суд враховує наступне.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із відповідальністю за порушення строків оплати за переданий природний газ, регулювання яких здійснюється Законом України "Про ринок природьного газу", ГК України, ЦК України тощо.

Як установлено ч. 1. ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу", постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Статтею 655 ЦК України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За п. 2 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про ринок природного газу" відповідач зобов`язаний забезпечувати своєчасну оплату в повному обсязі послуг з постачання природного газу згідно з умовами договорів.

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 2 ст. 232 ГК України).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України).

За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наведених норм матеріального права, які регулюють наслідки порушення зобов`язання, вбачається право кредитора здійснити нарахування 3% річних та пені за неналежне виконання боржником грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ч. 1 ст. 73 ГПК України вказано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За умовами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", заява № 63566/00, рішення від 18.07.2006).

Перевіривши правильність нарахування пені та 3% річних, судом визнано його правильним та обґрунтованим, а відтак позовні вимоги про стягнення 5865,10 грн. пені та 980,80 грн. 3% річних підлягають до задоволення.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Мирогощанського аграрного коледжу (35624, Рівненська область, Дубенський район, с. Мирогоща, вул. Студентська, 1, ) на користь Акціонерного товариства "Національна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) - 6245 (шість тисяч двісті сорок п`ять) грн. 00 коп. заборгованості, з яких: 5865 (п`ять тисяч вісімсот шістдесят п`ять) грн. 10 коп. пені, 380 (триста вісімдесят) грн. 80 коп. 3% річних, а також 1921 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.М. Горплюк