ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року

м. Київ

Справа № 915/983/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицької Н. О. - головуючого, Могила С. К., Случа О. В.,

секретар судового засідання - Мельникова Л. В.,

за участю представників:

позивача - не з'явилися,

відповідача - не з'явилися,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Миколаївської міської ради

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.02.2019 (суддя - Семенчук Н. О.) та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.06.2019 (Доповідач Принцевська Н. М., судді Савицький Я. Ф., Ярош А. І.) у справі

за позовом Фізичної особи-підприємця Лигалова Андрія Вікторовича

до Миколаївської міської ради

про визнання незаконним та скасування рішення,

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. У вересні 2018 року Фізична особа - підприємець (далі - ФОП) Лигалов Андрій Вікторович звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, після уточнення якої, просив визнати незаконним та скасувати рішення Миколаївської міської ради (далі - міськрада) від 15.09.2015 №49/36 "Про відмову ФОП Лигалову А. В. у передачі в оренду земельної ділянки для обслуговування зупиночного комплексу з вбудованим торговельним павільйоном по вул. Генерала Карпенка, 77-а".

Короткий зміст судових рішень у справі

2. Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 21.02.2019 у справі № 915/983/18, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.06.2019 позов задоволено. Скасовано рішення міськради від 15.09.2015 №49/36 "Про відмову ФОП Лигалову А. В. у передачі в оренду земельної ділянки для обслуговування зупиночного комплексу з вбудованим торговельним павільйоном по вул. Генерала Карпенка,77-а".

3. Рішення суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, аргументовано тим, що зупиночний комплекс з вбудованим торгівельним павільйоном є нерухомим майном, право власності на яке у позивача виникло згідно договору купівлі-продажу від 27.10.2011, на підставі якого ФОП Лигалов А. В. набув право оренди земельної ділянки в обсязі та на умовах, як у попереднього власника. Відсутність пролонгації дії договору оренди земельної ділянки, правового значення для вирішення спору у цій справі не має, оскільки набуття позивачем права оренди спірної земельної ділянки в обсязі та на умовах, як у попереднього власника, є достатньою правовою підставою для визнання незаконним і скасування спірного рішення. Крім того, підставою прийняття рішення міськради від 15.09.2015 № 49/36 зазначено самовільне зайняття позивачем земельної ділянки, розташованої під літнім майданчиком, площею 162 м2, що не знайшло свого підтвердження в матеріалах справи та суперечить наданим відповідачем доказам.

4. Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Миколаївської області від 21.02.2019 і постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.06.2019 у справі № 915/983/18, міськрада звернулася до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначені рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

6. Скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій не враховано, що позивач не оформив та не зареєстрував речове право на спірну земельну ділянку, після набуття права власності на зупинковий комлекс з вбудованим торговельним павільйоном, розташованим за адресою: м. Миколаїв, вул. Генерала Карпенка, 77-а. Водночас позивач мав звернутися з вимогою про передачу земельної ділянки у користування, оскільки станом на час звернення із заявою про переоформлення земельної ділянки 03.04.2014, строк дії договору оренди землі від 09.01.2008 № 5489 закінчився.

7. Судами першої і апеляційної інстанцій не взято до уваги, що факт звернення позивача щодо оформлення права користування земельною ділянкою підтверджується листом виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 19.09.2019 № 4010/02.02.01-20/14/17 та службовою запискою на ім'я заступника міського голови Турупалова В. В., відповідно до яких ФОП Лигалов А. В. у 2014 році звертався із проханням про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки та передачі її в оренду строком на 10 років.

8. Суди не звернули увагу, що позивачем не наведено законодавчої норми, яка встановлює невідповідність спірного рішення міськради Конституції України або законам України у відповідності до положень статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

9. Інші учасники справи не скористалися правом подати відзив на касаційну скаргу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

10. Як установили суди попередніх інстанцій і вбачається із матеріалів справи, згідно з умовами договору купівлі-продажу від 01.09.2011, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Іскрицькою Г. В. 01.09.2011 реєстровий № 1640, Лигалов А. В. придбав у Волкова Ярослава Романовича зупиночний комплекс із вбудованим торгівельним павільйоном магазину, який розташований у м. Миколаєві, вул. Генерала Карпенка,77-А, загальною площею 71.20 м2.

11. Відповідно до пункту 7.1 договору зупиночний комплекс із вбудованим торгівельним павільйоном магазину розташований на земельній ділянці, яка має площу 129 м2 та кадастровий номер :05:004:0011 та яка перебуває в користуванні продавця на підставі договору оренди землі, зареєстрованого у Миколаївській регіональній філії ДП "Центр ДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 07.02.2008 за №03 та в книзі записів договорів оренди землі від 07.02.2008 за № 5489.

12. Технічним паспортом на громадський будинок - зупиночний комплекс з вбудованим торгівельним павільйоном, виготовленим 31.08.2011 Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації, визначено загальну площу приміщень літ. А 71,2 м2.

13. Витягом з ДЗК про земельну ділянку від 14.06.2018 № НВ-018 підтверджується, що спірна земельна ділянка площею 0,0129 га, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Генерала Карпенка,77-А, з кадастровим номером :05:004:0011, має цільове призначення: 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, категорія земель: землі житлової та громадської забудови, вид використання: для обслуговування тимчасово розміщеного зупинкового комплексу з вбудованим торгівельним павільйоном, та належить Миколаївській міській раді на праві власності.

14. Пунктом 1.1 договору оренди землі від 09.01.2008, укладеного між попереднім власником зупиночного комплексу ФОП Волковим Я. Р. та Миколаївською міською радою, який зареєстрований у Миколаївській регіональній філії ДП "Центр ДЗК" 07.02.2008 за №03, передбачено, що ФОП Волков Я. Р . прийняв в оренду земельну ділянку для подальшого обслуговування зупиночного комплексу із вбудованим торгівельним павільйоном магазину по вул. Генерала

Карпенка, 77-А у напрямку руху до центру міста без права оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

15. Відповідно до пункту 2.1 зазначеного договору в оренду передано земельну ділянку площею 129 м2, у тому числі 70 м2 для обслуговування торгівельного павільйону, 59 м2 - для обслуговування навісу для очікування громадського транспорту.

16. Пунктом 3.1 згаданого договору визначено, що договір діє протягом п`яти років з дати його державної реєстрації. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору звернутись письмово до орендодавця з проханням щодо продовження строку дії договору.

17. Згідно з заявою Волкова Я. Р., посвідченою приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Іскрицькою Г.В. 21.11.2011 реєстровий номер 2614, попередній власник зупиночного комплексу Волков Р. Я. відмовився від користування спірною земельною ділянкою площею 129 м2, кадастровий номер :05:004:0011 , на користь нового власника нерухомого майна, яке розташоване на цій земельній ділянці, а саме Лигалова А. В.

18. 03.04.2014 ФОП Лигалов А. В. звернувся до Миколаївської міської ради саме для переоформлення земельної ділянки, що підтверджується заявою позивача про переоформлення земельної ділянки поданою через Центр надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради.

19. Перевіркою дотримання вимог земельного законодавства з виїздом на місце, оформленою актом від 02.07.2015, проведеною управлінням земельних ресурсів Миколаївської міської ради за участю позивача, було встановлено, що "з фасадної частини торгівельного павільйону ФОП Лигаловим А. В. влаштовуються додаткові місця для очікування транспорту, з тильної сторони торговельного павільйону самовільно зайнята земельна ділянка, на якій встановлені самовільні навіси. Площа земельної ділянки, а саме: 70 м2 для обслуговування торгівельного павільйону та 59 м2 для очікування транспорту відповідає узгодженому проекту і дійсності. Самовільно встановлені навіси підлягають знесенню."

20. Внаслідок розгляду заяви позивача від 03.04.2014, зазначивши як підставу для відмови той факт, що за результатами інструментального обміру земельної ділянки площа торгівельного павільйону складає 80 м2, самовільно зайнята земельна ділянка площею 162 м2 розташована під літнім майданчиком, міськрада прийняла рішення від 15.09.2015 № 49/36 про відмову ФОП Лигалову А. В. у передачі в оренду строком на 10 років земельної ділянки загальною площею 129 м2 для обслуговування зупиночного комплексу. ФОП Лигалова А. В. оскаржуваним рішенням зобов`язано привести у відповідність до проекту землеустрою площу торгівельного павільйону та звільнити самовільно зайняту земельну ділянку під літнім майданчиком.

Позиція Верховного Суду

21. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

22. Питання переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються статтею 120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) і статтею 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

23. Частиною першою статті 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

24. Згідно з частинами 1, 2 статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

25. За змістом частини третьої статті 7 Закону України "Про оренду землі" до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

26.У розумінні наведених положень законодавства при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду (відповідно до договору, який містить необхідні за законом істотні умови), право попереднього власника або користувача припиняється в силу прямої вказівки закону без припинення у цілому договору оренди земельної ділянки. Відповідно, новий власник об`єкта нерухомості, якому переходить право оренди, набуває права оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки, тобто має місце заміна сторони у зобов`язанні.

27. При цьому Верховний Суд зазначає, що у разі переходу права власності на нерухомість заміна орендаря земельної ділянки у відповідному чинному договорі оренди землі відбувається автоматично, в силу прямої норми закону, незалежно від того, чи відбулося документальне переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін у договір стосовно орендаря, оскільки переоформлення лише формально відображає те, що прямо закріплено в законі.

28. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.03.2018 у справі № 904/6296/17, від 07.11.2018 у справі № 910/20774/17, від 27.02.2019 у справі № 913/661/17, від 06.03.2019 у справі № 914/2687/17, від 06.08.2019 у справі № 922/3421/18.

29. Судами встановлено, а відповідачем не спростовано, що договором купівлі-продажу від 01.09.2011, який недійсним не визнавався, ФОП Лигалов А. В. набув право власності на зупиночний комплекс із вбудованим торгівельним павільйоном магазину, який розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Генерала

Карпенка, 77-А, загальною площею 71,20 м2. Таким чином, з моменту купівлі відповідного майна, фактичним орендарем за договором оренди землі від 09.01.2008 став ФОП Лигалов А. В. Саме до нього, як власника нерухомого майна, перейшло право оренди за договором оренди, без потреби в повторному оформленні права оренди на спірну земельну ділянку. У зв'язку із викладеним, доводи скаржника в цій частині є помилковими.

30. Відповідно до положень статті 377 ЦК України, статей 120, 125 ЗК України та принципу слідування юридичної долі земельної ділянки долі нерухомості, що на ній розташована, Верховний Суд дійшов висновку, що у разі переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку право на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на розташовані на земельній ділянці об'єкти, оскільки право власності на будівлі з усіма притаманними для власності складовими - володіння, користування, розпорядження ними, неможливе без перебування у власника будівель земельної ділянки, на якій розташовані об'єкти нерухомості, у власності або користуванні. Відсутність у відповідача правовстановлюючих документів на земельну ділянку не може кваліфікуватися як самовільне її зайняття, у разі правомірності набуття та оформлення у встановленому законом порядку розташованого на ній майна. (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.03.2019 № 910/6186/17).

31. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

32. Згідно з частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

33. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

34. З матеріалів справи вбачається, що на теперішній час у позивача відсутні правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку. За договором купівлі-продажу від 01.09.2011, який недійсним не визнавався, ФОП Лигалов А. В. набув право власності на зупиночний комплекс із вбудованим торгівельним павільйоном магазину, який розташований у м. Миколаєві, вул. Генерала Карпенка, 77-А, загальною площею 71.20 м2, право власності зареєстроване у Реєстрі прав на нерухоме майно (витяг про державну реєстрацію прав від 27.10.2011 № 31812815). Таким чином, судами не встановлено, а відповідачем не доведено підстав вважати, що нерухоме майно позивача неправомірно знаходиться на спірній земельній ділянці. Станом на момент прийняття рішення міськради від 15.09.2015 № 49/36 ФОП Лигалов А. В., продовжував користуватися земельною ділянкою в межах визначених як договором оренди землі від 09.01.2008, за яким він фактично набув статусу орендаря, так і за самим договором купівлі-продажу від 01.09.2011 відповідно до розміру нерухомого майна, придбаного ним.

35. Зі спірного рішення міськради вбачається, що ним встановлюється обов'язок привести у відповідність до проекту землеустрою площу торговельного павільйону та звільнити частину самовільнозайнятої земельної ділянки під літнім майданчиком площею 162 м2. У рішенні зазначено, що площа торговельного павільйону складає 80 м2, хоча перевіркою дотримання вимог земельного законодавства з виїздом на місце, оформленою актом від 02.07.2015 встановлено, що площа земельної ділянки, а саме: 70 м2 для обслуговування торгівельного павільйону та 59 м2 для очікування транспорту відповідає узгодженому проекту і дійсності. Жодних відомостей щодо зміни розміру площі торговельного павільйону на 80 м2, на підставі яких міськрада дійшла відповідного висновку, судами попередні інстанцій не встановлено та з матеріалів не вбачається.

36. Більше того, вказуючи на необхідність звільнення с ФОП Лигаловим А. В. самовільнозайнятої земельної ділянки площею 162 м2, яка більша як за площу земельної ділянки, для обслуговування торгівельного павільйону (70 м2) так і за площу земельної ділянки для очікування транспорту (59 м2), міськрада фактично вказала на необхідність знесення нерухомого майна позивача. У зв'язку з чим, прийняття спірного рішення фактично порушує право власності ФОП Лигалова А. В. на майно розташоване за адресою: м. Миколаїв, вул. Генерала Карпенка,77-А, правомірність набуття якого ніким не оспорюється.

37. Згідно з преамбулою Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" цей Закон відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

38. За змістом частини 3 статті 24 зазначеного Закону органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

39. Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання (стаття 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

40. Статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що виключною компетенцією міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

41. За змістом статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

42. Згідно з частиною 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

43. Відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

44. Оскільки прийняте міськрадою рішення від 15.09.2015 №49/36 "Про відмову ФОП Лигалову А. В. у передачі в оренду земельної ділянки для обслуговування зупиночного комплексу з вбудованим торговельним павільйоном по вул. Генерала Карпенка,77-а" є незаконним та порушує права позивача на мирне володіння майном, суди дійшли правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог та скасування спірного рішення.

45. Посилання скаржника на те, що суди першої і апеляційної інстанцій не взяли до уваги, що позивач звертався у 2014 році із проханням про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки та передачі її в оренда строком на 10 років не підтверджені жодними доказами, адже у матеріалах справи не міститься доказів, які не були оцінені судами.

46. Крім того, суди попередніх інстанцій вказали на те, що звертаючись із позовною заявою, ФОП Лигалов А. В. обґрунтував свої вимоги саме незаконністю прийняття міськрадою спірного рішення, оскільки з урахуванням положень ЦК України та ЗК України після придбання нерухомого майна, він автоматично став орендарем земельної ділянки за договором оренди землі від 09.01.2008, водночас рішення від 15.09.2015 №49/36 порушує його право користування такою земельною ділянкою.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги та норми права, якими керувався суд

47 Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

48. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 цього Кодексу суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

49. Відповідно до частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

50. Беручи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, не отримали підтвердження, не спростовують висновків судів, тому підстав для скасування рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.02.2019 і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.06.2019 у справі № 915/983/18 немає.

51. Ураховуючи викладене зважаючи на зазначені положення законодавства, оскаржені у справі рішення та постанову слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Розподіл судових витрат

52. Оскільки підстав для скасування рішення і постанови у справі та задоволення касаційної скарги немає, судовий збір за подання касаційної скарги необхідно покласти на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті 308, статтями 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Миколаївської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.02.2019 і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.06.2019 у справі № 915/983/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ