РІШЕННЯ

Іменем України

15 жовтня 2019 року м. Чернігів

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Оленич Т.Г., розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження справу №927/684/19

за позовом: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601

до відповідача: Приватного підприємства «СПЕЦІАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ», вул. Любецька, буд. 60-А, м. Чернігів, Чернігівська область, 14021

про стягнення 11622грн.92коп.

без проведення судового засідання, повідомлення (виклику) сторін в порядку письмового провадження.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 10881грн.04коп. пені, нарахованої за період з 16.02.2016 по 07.04.2016, та 741грн.88коп. трьох процентів річних, нарахованих за період з 16.02.2016 по 07.04.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору №2251/16-БО-39 постачання природного газу від 15.12.2015 позивачем в період з січня по квітень 2016 року включно передано у власність відповідача природний газ на загальну суму 964284грн.18коп., про що складено акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2016, 29.02.2016, 31.03.2016 та від 30.04.2016. За повідомленням позивача, відповідач оплату за переданий газ здійснював з порушенням строку, встановленого в п.6.1. договору, в зв`язку з чим позивач застосовує до відповідача передбачені договором та законом заходи відповідальності у вигляді сплати пені та трьох процентів річних та просить стягнути їх з відповідача в судовому порядку.

Відповідач у відзиві проти позовних вимог заперечує та вказує, що розрахунок пені і 3% річних здійснений позивачем «з урахуванням платежів, що були здійснені відповідачем до 03.11.2016, тобто станом на день набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», що є порушенням приписів закону».

15 жовтня 2019 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив №14/4-63-19 від 11.10.2019, в якій викладено клопотання про поновлення наданого судом строку для надання відповіді на відзив.

Ухвалою від 15.10.2019 судом відмовлено в поновленні строку для надання відповіді на відзив, в зв`язку з чим, оскільки відповідь на відзив подано позивачем з пропуском встановленого судом строку, відповідь на відзив залучена судом до матеріалів справи, однак залишена судом без розгляду, а позиції, викладені в ній не приймаються судом до уваги під час вирішення спору.

Згідно з ч.5, 7 ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

В прохальній частині позовної заяви позивачем викладено клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від відповідача до суду не надходило.

Відтак, розгляд даної справи здійснюється судом без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) сторін в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, що також передбачено ч.13 ст.8 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі ст.248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи, що ухвалу про відкриття провадження у цій справі винесено судом 16.08.2019, тому справа має бути розглянута в строк до 15 жовтня 2019 року включно.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши подані докази, суд ВСТАНОВИВ:

15 грудня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник за договором) та Приватним підприємством «СПЕЦІАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ» (відповідач у справі, споживач за договором) укладено договір №2251/16-БО-39 постачання природного газу (далі за текстом - договір постачання), за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність відповідачу у 2016 році природний газ, а відповідач, в свою чергу, зобов`язався прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору.

Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року №226 «Питання акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» відбулась зміна типу акціонерного товариства в найменуванні Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» з публічного на приватне, в зв`язку з чим суд доходить до висновку, що позивач є стороною договору №2251/16-БО-39 постачання природного газу від 15.12.2015 та йому належать права та обов`язки постачальника, які виникли на підставі даного договору.

Відповідно до п.1.2. договору постачання, в редакції додаткової угоди №1 від 31.12.2015, газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами.

Згідно із п.1.3. договору постачання, в редакції додаткової угоди №1 від 31.12.2015, за цим договором постачається імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на митну територію України).

За змістом п.2.1. договору постачання з урахуванням додаткової угоди №4 від 28.03.2016, постачальник передає споживачу з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року (включно) газ обсягом до 210тис.куб.м. (двісті десять куб.м), у тому числі по місяцях: січень - 80тис.куб.м; лютий - 80тис.куб.м.; березень - 50тис.куб.м. Постачальник передає споживачу з 01 квітня 2016 року по 30 квітня 2016 року (включно) газ обсягом до 12тис.куб.м. (дванадцяти тисяч куб.м).

Обсяги газу, що планується передати за цим договором (плановий обсяг), можуть змінюватись сторонами протягом місяця поставки в установленому порядку (підп.2.1.2. п.2.1. договору).

Допускається відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі + 5% (плюс/мінус п`ять відсотків) від підтвердженого постачальником планового обсягу газу без узгодження сторін (підп.2.1.3. п.2.1. договору постачання).

Відповідно до п.3.4. договору постачання приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно із п.5.1. договору постачання, в редакції додаткової угоди №1 від 31.12.2015, ціна на природний газ визначається відповідно до п.5.2 цього договору. В подальшому ціна на газ визначається шляхом підписання сторонами відповідних додаткових угод до договору на підставі ціни, що розміщується на офіційному веб-сайті постачальника. У разі зміни ціни постачальником, така ціна є обов`язковою для сторін даного договору. Споживач підписанням цього договору підтверджує, що погоджується з даним порядком визначення та зміни ціни. Тарифи на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ «Укртрансгаз» установлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), і є обов`язковими за цим договором з моменту введення їх в дію.

В пункті 5.2. договору постачання сторонами встановлено, що ціна за 1000куб.м газу на дату укладання договору становить 6474,00грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування та розподіл природного газу, крім того збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; до сплати за 1000куб.м природного газу - 6603,48грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 7924,18 (сім тисяч дев`ятсот двадцять чотири гривні 18коп.) гривень.

Додатковою угодою №1 від 31.12.2015 сторонами внесені зміни до п.5.2. договору постачання шляхом викладення його у такій редакції: «ціна за 1000куб.м газу за цим договором з 01 січня 2016 року становить 6398,00 гривень, крім того податок на додану вартість - 20%. До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ «Укртрансгаз» - 17,20грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 20,64грн. (двадцять грн.64коп.). До сплати за 1000куб.м природного газу - 6415,20грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ 7698,24грн. (сім тисяч шістсот дев`яносто вісім грн. 24коп.)».

Відповідно до п.9 додаткової угоди №1 від 31.12.2015 дана додаткова угода набуває чинності з дати її підписання сторонами і діє з 01 січня 2016 року.

Додатковою угодою №2 від 29.01.2016 сторонами внесені зміни до п.5.2. договору постачання шляхом викладення його у такій редакції: «ціна за 1000куб.м газу за цим договором з 01 лютого 2016 року становить 6239,00 гривень, крім того податок на додану вартість - 20%. До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ «Укртрансгаз», відповідно до території ліцензованої діяльності ПАТ «Чернігівгаз», - 17,20грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 20,64грн. До сплати за 1000куб.м природного газу - 6256,20грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 7507,44грн. (сім тисяч п`ятсот сім грн. 44коп.)».

Згідно із п.3 додаткової угоди №2 від 29.01.2016 дана додаткова угода набуває чинності з дати її підписання сторонами і поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 лютого 2016 року.

Додатковою угодою №3 від 22.02.2016 сторонами внесені зміни до п.5.2. договору постачання шляхом викладення його у такій редакції: «ціна за 1000куб.м газу за цим договором з 01 березня 2016 року становить 6255,00 гривень, крім того податок на додану вартість - 20%. До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ «Укртрансгаз», відповідно до території ліцензованої діяльності ПАТ «Чернігівгаз», 17,20грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 20,64грн. до сплати за 1000куб.м природного газу - 6272,20грн., крім того ПДВ - 20% всього з ПДВ - 7526,64грн. (сім тисяч п`ятсот двадцять шість грн. 64коп.)».

В силу п.3 додаткової угоди №3 від 22.02.2016 дана додаткова угода набуває чинності з дати її підписання сторонами і діє з 01 березня 2016 року.

Додатковою угодою №4 від 28.03.2016 сторонами внесені зміни до п.5.2. договору постачання шляхом викладення його у такій редакції: «ціна за 1000куб.м газу за цим договором з 01 квітня 2016 року становить 6255,00 гривень, крім того податок на додану вартість (20%) - 1251,00грн. до сплати за 1000куб.м природного газу з ПДВ - 7506,00грн. (сім тисяч п`ятсот шість грн. 00коп.)».

Відповідно до п.13 додаткової угоди №4 від 28.03.2016 дана додаткова угода набуває чинності з дати її підписання сторонами і діє з 01 квітня 2016 року.

Згідно зі ст.12 договору постачання з урахуванням додаткової угоди №4 від 28.03.2016, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01 січня 2016 року до 30 квітня 2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Як вбачається з наданих до матеріалів справи копій примірників договору постачання та додаткових угод до нього №1-№4, вони підписанні сторонами та скріплені печатками, що свідчить про набрання ними чинності.

Доказів розірвання або визнання недійсними вказаних правочинів в судовому порядку на час розгляду даної справи сторонами не надано, а тому в силу ст.629 Цивільного кодексу України договір постачання є обов`язковими для виконання сторонами, що також не оспорювалось жодною із сторін в ході розгляду справи.

Надаючи правову кваліфікацію правовідносинам, які скалися між сторонами та в яких виник спір, суд виходить з такого:

Об`єктом спірних відносин є постачання природного газу. Природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів. Вказана правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 18.01.2019 у справі №913/66/18.

Відповідно до ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, за своєю правовою природою укладений між сторонами договір №2251/16-БО-39 від 15.12.2015 є договором постачання енергетичних ресурсів.

Згідно із ч.1, 2 ст.714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Аналіз договору №2251/16-БО-39 від 15.12.2015 свідчить, що в ньому відсутні будь-які застереження щодо застосування до правовідносин, які виникли між сторонами у зв`язку з його укладенням, положень про купівлю-продаж, про договір поставки, а тому судом при вирішенні даного спору застосовуються також норми чинного законодавства, які регулюють відносини купівлі-продажу та поставки.

За змістом ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Відповідно до ч.6 ст.265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

В силу ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

На виконання договору позивачем в період з січня по квітень 2016 року включно передано відповідачу природний газ загальною вартістю 964284грн.18коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2016 на суму 375435грн.47коп., від 29.02.2016 на суму 300027грн.34коп., від 31.03.2016 на суму 253820грн.89коп. та від 30.04.2016 на суму 35000грн.48коп.

Як вбачається зі змісту вищевказаних актів, в них відсутні застереження споживача щодо обсягу та вартості переданого природного газу, акти підписані сторонами та скріплені їх печатками.

Факт передання позивачем у власність відповідача природного газу у визначених в актах обсягах та відповідної вартості відповідачем під час розгляду справи в місцевому господарському суді не оспорювався.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем належним чином виконано взяті на себе за договором зобов`язання в частині постачання природного газу відповідачу.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В пункті 6.1. договору постачання, в редакції додаткової угоди №1 від 31.12.2015, сторонами узгоджено, що оплата планових обсягів газу з урахуванням вартості транспортування магістральними трубопроводами ПАТ «Укртрансгаз» здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно із п.6.1. договору постачання, в редакції додаткової угоди №4 від 28.03.2016, оплата планових обсягів газу здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до ст.251, 252 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначений актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Згідно із ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому в силу ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до ч.1 ст.255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

З огляду на вищенаведену умову договору поставки щодо проведення відповідачем остаточного розрахунку за газ та враховуючи правила обчислення строків, встановлені ст.253, 254 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що відповідач був зобов`язаний оплатити отриманий ним природний газ:

- по акту приймання-передачі природного газу від 31.01.2016 - до 15 лютого 2016 року включно (оскільки останній день припадає на вихідний день - неділю);

- по акту приймання-передачі природного газу від 29.02.2016 - до 14 березня 2016 року включно;

- по акту приймання-передачі природного газу від 31.03.2016 - до 25 квітня 2016 року включно;

- по акту приймання-передачі природного газу від 30.04.2016 - до 25 травня 2016 року включно.

За повідомленням позивача, відповідач розрахунок за переданий газ здійснював з порушенням строку, встановленого в п.6.1. договору постачання, чим порушив умови господарського зобов`язання, в зв`язку з чим позивач застосовує до відповідача передбачені договором та законом заходи відповідальності у вигляді сплати пені та трьох процентів річних та просить стягнути їх з відповідача в судовому порядку.

Як вбачається з доданих до позовної заяви розрахунку штрафних санкцій та 3% річних (а.с.27-28), довідки по операціях за договором « 2251/16-БО-39», підприємство «Спеціальна Енергетична Компанія ПП» з 01-01-2016 по 30-06-2018 (а.с.34), копій банківських виписок (а.с.35-47), а також доданої до відзиву «картки рахунку: 631 контрагенти: НАК «Нафтогаз України»: договори: договір 2251/16-БО (15.12.15) за 01.01.15-31.12.19 ПП «Спеценергоком» (а.с.63) оплату здійснено таким чином:

за природний газ, переданий позивачем в січні 2016 року згідно з актом приймання-передачі від 31.01.2016 відповідачем сплачено, а позивачем зараховано 29.02.2016 - 345435грн.47коп. та 17.03.2016 - 30000грн.00коп.;

за природний газ, переданий позивачем в лютому 2016 року згідно з актом приймання-передачі від 29.02.2016 відповідачем сплачено, а позивачем зараховано 17.03.2016 - 70000грн.00коп., 29.03.2016 - 200027грн.34коп. та 08.04.2016 - 30000грн.00коп.;

за природний газ, переданий позивачем в березні 2016 року згідно з актом приймання-передачі від 31.03.2016 відповідачем сплачено, а позивачем зараховано 08.04.2016 - 253820грн.89коп.;

за природний газ, переданий позивачем в квітні 2016 року згідно з актом приймання-передачі від 30.04.2016 відповідачем сплачено, а позивачем зараховано 23.05.2016 - 35000грн.48коп.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку штрафних санкцій та 3% річних (а.с.27-28) фактично пеня та три проценти річних нараховані позивачем за несвоєчасну оплату відповідачем природного газу, отриманого останнім в січні-лютому 2016 року.

В силу ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності вимог щодо виконання зобов`язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань.

За змістом ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу ст.611 Цивільного кодексу України правовим наслідком порушення зобов`язання є, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч.3 вказаної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Доказами, наявними в матеріалах справи, підтверджується прострочення відповідачем зобов`язань по оплаті природного газу, отриманого від позивача в січні-лютому 2016 року на підставі договору №2251/16-БО-39 постачання природного газу від 15.12.2015, що в силу вищенаведених норм чинного законодавства є підставою для застосування до відповідача відповідальності у вигляді трьох процентів річних та пені.

Разом з тим, під час вирішенні спору судом враховується, що 30 листопада 2016 року набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі за текстом - Закон), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Положеннями частини 1 статті 1 Закону визначені такі поняття:

заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, - кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води;

постачальник природного газу - Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та її дочірня компанія «Газ України»;

процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості;

реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - реєстр), - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства;

спожиті енергоносії - спожиті природний газ, електрична енергія;

учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно зі ст.2 Закону дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Частиною 1 статті 5 Закону визначено, що реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 01.07.2016 для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31.12.2016.

Постановою Кабінету Міністрів України №93 від 21.02.2017 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром, який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Відповідно до п.14 вказаного Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно з Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Частинами 1, 3 статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» визначено, що на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 01.07.2016 неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості. На заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є нормою прямої дії. При цьому застосування приписів ч.3 ст.7 цього Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом.

Зокрема, застосування даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої статтями 1, 2, 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом.

Якщо заборгованість погашено до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», тоді положення статей 1, 2, 3 вказаного Закону не застосовуються. Відтак не потребує доведенню факт включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість, яка є предметом регулювання цим Законом, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню, у зв`язку з припиненням зобов`язань щодо їх сплати, на підставі частини третьої статті 7 цього Закону.

Наведена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду, зокрема, у постанові від 04.04.2019 у справі №905/1526/18, у постанові від 15.05.2019 у справі №912/975/18 та у постанові від 18.09.2019 у справі №920/102/19, яка, відповідно до ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України, враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Як вбачається із зазначених вище розрахунку штрафних санкцій та 3% річних (а.с.27-28), довідки по операціях за договором « 2251/16-БО-39», підприємство «Спеціальна Енергетична Компанія ПП» з 01-01-2016 по 30-06-2018 (а.с.34), копій банківських виписок (а.с.35-47), «картки рахунку: 631 контрагенти: НАК «Нафтогаз України»: договори: договір 2251/16-БО (15.12.15) за 01.01.15-31.12.19 ПП «Спеценергоком» (а.с. 63), заборгованість за природний газ, переданий позивачем відповідачу на підставі договору №2251/16-БО-39 постачання природного газу від 15.12.2015 в період з січня по квітень 2016 року, на яку позивачем нараховано заявлені до стягнення суми пені та 3% річних, була погашена до 30.11.2016, тобто до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Оскільки застосування приписів ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» не ставиться в залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності цим Законом, наявність у відповідача заборгованості за отриманий газ на підставі договору, покладеного в основу позову, станом на 30.11.2016 не підтверджується матеріалами справи, а тому у позивача відсутні правові підстави для нарахування заявлених у позові сум пені та 3% річних.

З огляду на вищевикладене суд доходить висновку про безпідставність позовних вимог, у зв`язку з чим в задоволенні позову має бути відмовлено в повному обсязі.

Згідно із ч.1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на відмову в задоволенні позовних вимог, судовий збір, сплачений позивачем за подання даного позову до господарського суду, покладається в повному обсязі на позивача, тобто не підлягає йому відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст.8, 13, 123, 129, 233, 237, 238, 240, 241, 248, 252, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 20077720) до Приватного підприємства «СПЕЦІАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ» (вул. Любецька, буд. 60-А, м. Чернігів, Чернігівська область, 14021, ідентифікаційний код 35884309) про стягнення 11622грн.92коп. відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 15 жовтня 2019 року.

Суддя Т. Г. Оленич