ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2019 року м.Дніпро Справа №908/603/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)

суддів:Березкіної О.В., Орєшкіної Е.В.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г

Представники сторін не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл», м. Запоріжжя на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.06.2019р (повний текст рішення складено 04.07.2019, суддя Горохов І.С.) у справі №908/603/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «С.К.С», м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл», м.Запоріжжя

про стягнення заборгованості за договором поставки

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Товариство з обмеженою відповідальністю «С.К.С», звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл» з подальшим поданням уточнень від 11.04.2019 про стягнення заборгованості за договором поставки №13/2018 від 03.05.2018 в сумі 1 851 461,11 грн., в т.ч.: 1 616 000,10 грн суму основного боргу, інфляційного збільшення в розмірі 44 421,12 грн,3% відсотків річних в розмірі 14 644,09 грн, пені в сумі 176 395,80 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані порушенням відповідачем умов договору поставки №13/2018 від 03.05.2018 щодо оплати товару в повному обсязі та наявністю підстав для покладення на відповідача додаткової відповідальності у вигляді передбачених законом та договором санкцій.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 25.06.2019 у справі №908/603/19 позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 1 616 000,10 грн, 3% річних в сумі 14 644,09 грн., інфляційні втрати в сумі 26 956,66 грн., судовий збір у сумі 24 864,01 грн. і витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13 429,40 грн. У задоволенні позову в частині стягнення пені в сумі 176395,80 грн. та інфляційних втрат у сумі 17 464,46 грн. відмовлено.

Рішення суду мотивоване відсутністю доказів припинення дії договору, наявністю доказів виконання позивачем умов договору в частини поставки відповідачеві товару на загальну суму 1 616 000,10 грн. Так з видаткових та товарно-транспортних накладних вбачається, що своїми підписами, які скріплені печатками підприємства, уповноважені особи відповідача підтвердили отримання товару. При цьому відсутні докази відмови відповідача від приймання товару або звернень відповідача до позивача з приводу відсутності або неналежного оформлення супровідних документів на товар.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат лише в частині суд виходив з недотримання позивачем норм чинного законодавства при розрахунку розміру боргу з урахуванням індексу інфляції . Розрахунок 3 % річних у сумі 14 644,09 грн. суд визнав правильним, а позовні вимоги в частині стягнення пені безпідставними, оскільки їх розмір не передбачений ні діючим законодавством, ні умовами договору.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з рішенням Господарського суду Запорізької області від 25.06.2019, Товариство з обмеженою відповідальністю "Український Рітейл" подало апеляційну скаргу, в якій, просить скасувати вказане рішення і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Узагальнення доводів апеляційної скарги :

Скаржник вважає, що підставою скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Судом не враховано, що надані позивачем видаткові накладні не є належними доказами поставки товару, оскільки на них відсутні такі обов`язкові реквізити, як зазначення посад осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, а також інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції., а тому зазначені документи не підтверджують факт передачі і отримання товару повноважними представниками.

Відповідач не визнає, що печатка на видаткових накладних і товарно-транспортних накладних є його печаткою і посилаючись на ст. 58-1 ГПК України зазначає, що наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків.

Скаржник звертає увагу на те, що позивачем до позовної заяви не було додано товарно-транспортних накладних. Позивачем на підтвердження своїх вимог товарно-транспортні накладні були подані після спливу строку на їх подання без зазначення поважності причин їх не подання разом з позовною заявою, що є порушенням ч. 2 і ч. 4 ст. 80 ГПК України. Прийнявши товарно-транспортні накладні в якості доказів в цьому разі суд порушив ч.8 ст. 80 ГПК України.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду у складі колегії суддів: головуючого судді Дарміна М.О., суддів: Березкіної О.В., Орєшкіної Е.В. від 06.08.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Український Рітейл, м.Запоріжжя на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.06.2019р у справі №908/603/19 та призначено розгляд справи до розгляду у судовому засіданні на 28.08.2019 на 12:00.

У зв`язку з перебуванням члена колегії суддів Орєшкіної Е.В у відпустці та з урахуванням п.2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду №2 від 08.10.2018р. (зі змінами) судове засідання, призначене на 28.08.2019, не відбулося

Після виходу судді Орєшкіної Е.В. з відпустки ухвалою суду від 09.09.2019 розгляд апеляційної скарги призначено на 24.09.2019 на 12:00.

В призначений час представники сторін в судове засідання не явились, у зв`язку з чим ухвалою суду від 24.09.2019 розгляд апеляційної скарги було відкладено на 07.10.2019 на 12:40.

Представники сторін в судове засідання не явились, про дату час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується витягами с сайту Урпошти. Беручи до уваги, що явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась, неявка сторін не перешкоджала перегляду справи по суті, матеріали справи є достатніми для її розгляду у судовому засіданні, справа переглядалася без участі представника сторін за наявними у справі матеріалами

07.10.2019р. в судовому засіданні оголошено вступну і резолютивну частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

03.05.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл" (Покупець) і Товариством з обмеженою відповідальністю "С.К.С." (Постачальник) укладено договір поставки № 13/2018 відповідно до умов якого Постачальник зобов`язався поставляти, а Покупець приймати та оплачувати товар, на умовах договору. Найменування, асортимент і ціна товару поставленого товару зазначається у додатку № 1 "Специфікація", який є невід`ємною частиною Договору. (п. п. 1.1, 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1 товар постачається Постачальником окремими партіями у відповідності з замовленнями на поставку.

Зобов`язання по поставці вважаються виконаними з моменту передачі товару та повного пакету належним чином оформлених товаросупровідних документів покупцю згідно умов даного договору та діючого законодавства України. Замовлення вважається виконаним, а постачальник вважається таким, що виконав свої зобов`язання з поставки, якщо він здійснив поставку товарів: у погоджені з покупцем день та час; в асортименті та кількості, згідно замовлення; за цінами, затвердженими сторонами у специфікації; з повним пакетом правильно заповненої супровідної документації; у повній відповідності до діючого законодавства України та умов договору. (п. 2.6 договору).

Згідно з п. 3.2 приймання товару по кількості та якості проводиться покупцем у місці поставки товару від постачальника на підставі супровідних документів.

У пункті 3.7 договору зазначено, що разом із товаром постачальник зобов`язаний надати наступні товаросупровідні документи: товарно-транспортну накладну; видаткову накладну; посвідчення якості товару; інші документи на товар, надання яких передбачено законодавством України.

Пунктом 6.6 Договору встановлено, що вимоги по оплаті товару зазначаються у Додатку №6 до цього Договору.

Згідно із п. 3 Додатку №6 до договору поставки від 03.05.2018 № 13/2018 оплата товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 70 календарних днів з дня поставки товару. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Відповідно до п. 11.1 Договору, даний договір набирає сили з моменту його підписання сторонами та діє до 31.01.2019. У разі, якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії договору сторони у письмовій формі не заявлять про розірвання договору, договір автоматично пролонгується на кожен наступний рік.

Закінчення строку дії договору не звільняє сторін від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов цього договору, яке мало місце в період дії договору (п. 11.2 договору).

Відповідно до видаткових постачальником поставлено Покупцю товар на загальну суму 2 552 862,00 грн.

У зв`язку із залишенням несплаченою заборгованості у сумі 1616 000,10 грн. постачальник звернувся з позовом до господарського суду та окрім стягнення з покупця суми заборгованості просив також стягнути 421,12 грн інфляційного збільшення, 14 644,09 грн 3 % річних і 176 395,80 грн. пені.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:

Відповідно до абзацу 4 пункту 3.12. Постанови № 18 від 26.12.2011р. Пленуму ВГСУ " Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" , під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Предметом позову є матеріально правова вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 13/2018 від 03.05.2018р. з додатками.

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договори є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обов`язковість договору для виконання сторонами встановлена ст. 629 ЦК України.

Статтею 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічне визначення договору наведено у ч. 1 ст. 712 ЦК України.

За приписами частини шостої статті 265 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару (частина 1 статті 664 ЦК України).

Як було встановлено судом першої інстанції сторонами у п. 2.1,2.2., 2.6. договору погоджені умови виконання Постачальником зобов`язань з поставки товару, а у п. 3.7. договору - перелік супровідних документів, які Постачальник зобов`язаний надати з товаром.

Постачальником в підтвердження виконання своїх зобов`язань з поставки товару на загальну суму 2 552 862,00 грн. Були надані копії накладних №№ КS000455728 від 23.07.2018 (т.1 а.с. 47); КS000570507 від 03.09.2018 (т.1 а.с. 48); КS000587006 від 10.09.2018 (т.1 а.с. 49); з актом розбіжностей (т.1 а.с. 50) ; КS000618682 від 17.09.2018р. (т.1 а.с. 51) з актом розбіжностей (т.1 а.с. 52).; КS000618685 від 17.09.2018р. (т.1 а.с. 53); КS000634939 від 24.09.2018р. (т.1 а.с. 54) з актом розбіжностей (т.1 а.с. 55); КS000661169 від 01.10.2018 (т.1 а.с. 56); КS000671673 від 08.10.2018р. (т.1 а.с. 57); КS 000694378 від 15.10.2018р. (т.1 а.с. 58); КS000718218 від 22.10.2018р. (т.1 а.с. 59); КS000735948 від 29.10.2018р. (т.1 а.с. 60); КS000744777 від 05.11.2018р. (т.1 а.с. 61); КS000748041 від 12.11.2018р (т.1 а.с. 62); КS000751192 від 19.11.2018 (т.1 а.с. 63), в яких отримання товару покупцем підтверджується підписами його представників, які скріплені печатками товариства..

Покупець за поставлений товар розплатився частково у загальній сумі 963861,90 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № від 24.09.2018 на суму 50 000,00 грн. і № від 22.01.2019 на суму 500 000,00 грн. та заявою про зарахування однорідних зустрічних вимог на суму 386 861,90 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Доводи апеляційної скарги щодо неможливості прийняття в якості допустимого доказу копії видаткових накладних через те, що в них неможливо ідентифікувати посади осіб позивача, відповідальних за прийняття товару відхиляються з огляду на наступне:

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську діяльність та підтверджує її здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 названого Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарських операцій, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Необхідно зазначити, що накладна - це супроводжуючий первинний документ, що використовується в бухгалтерському обліку та містить основні облікові дані про товар, що передається, відправляється, транспортується. Отже, накладна є належним документом, що підтверджує оформлення договірних відносин між сторонами.

За приписами ст. 666 ЦК України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Пунктами 3.5., 3.9 договору сторони передбачили, що при невідповідності супровідних документів поставленому товару, умовам договору або вимогам законодавству, або відсутності супровідних документів при передачі товару, Покупець вправі відмовитись від приймання товару, відстрочити дату розрахунків.

При невідповідності (помилки) у супровідних документах сторони в п. 3.6 договору погодили необхідність складання акту розбіжностей за участю представника Покупця і особи, яка безпосередньо здійснює доставку (передачу) товару, в якому вказуються виявлені при прийманні невідповідності.

В матеріалах справи відсутні докази щодо здійснення відповідачем дій, направлених на відмову у прийманні товару, встановлення строку для відстрочення дати розрахунків на строк надання необхідних документів або складання акту розбіжностей.

Абзацом 9 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для не визнання господарської операції за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, тощо.

На підтвердження отримання товару, який відпускався відповідачеві позивачем надано товарно-транспортні накладні, дати яких збігаються з датами видаткових накладних. В товарно-транспортних накладних містяться дані, які дозволяють ідентифікувати за необхідності відповідальних осіб відповідача, які безпосередньо здійснювали прийому товару за видатковими накладними.

В усіх більшій кількості видаткових накладних, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, міститься розшифрування підпису (прізвище) особи, що отримала товар. Апелянт не вказує, в якій саме видатковій накладній підпис особи, відповідальної за прийняття товару неможливо ідентифікувати.

Щодо невизнання відповідачем своєї печатки на видаткових накладних і товарно-транспортних накладних, то товариство не надало доказів, які б свідчали про її неналежність, втрату, підробку .або інше незаконне використання третіми особами.

Верховним Судом в постанові від 23.07.2019 р. у справі № 918/780/18 зроблено висновок, що печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин. Враховуючи наявність печатки товариства на документах та той факт, що позивач не довів фактів протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, так само і не надав доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки, відсутні підстави вважати, що печатка товариства використовувалась проти волі позивача.

Враховуючи вищевикладене суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відсутність в видаткових накладних зазначення посад і даних, які дозволяють ідентифікувати осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, за наявності на документі підпису матеріально-відповідальної особи, яка скріплена печаткою покупця, а також за наявності на первинних документах інших обов`язкових відомостей, за умови, що достовірність здійснення господарських операцій за такими первинними документами підтверджена іншими належними доказами у справі, слід вважати неістотним недоліком документа, що містять відомості про господарську операцію і не є підставою для визнання господарської операції такою, що не відбулась.

Накладні підписані відповідачем без зауважень і застережень, а часткова оплата товару свідчить про схвалення поставки товару.

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідач не надав доказів на підтвердження того, що видаткові накладні підписані від імені ТОВ «Рітейл» неуповноваженими на отримання товару особами.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частинами першою та другою статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень.

Відповідно до положень ст.ст. 525,526 ЦК України та ст. 193 ГК України цивільні та господарські зобов`язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

За вимогами ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частинами 1,2 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідач не надав доказів оплати товару на суму 1616 000,10 грн.

За приписами ч. 3 ст. 14 ЦК України виконання цивільних обов`язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши нарахування інфляційних втрат з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та з`ясувавши, що позивач здійснив нарахування інфляційних з урахуванням неповного місяця прострочення заборгованості, що є неправильним, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат, а саме в сумі 26 956,66 грн..

Оскільки розрахунок 3% річних у сумі 14 644,09 грн. був здійснений позивачем правильно, рішення в цій частині також не може бути скасовано.

Позивачем було нараховано також до стягнення з відповідача 176 395,80 грн. пені.

Пеня визнана Господарським кодексом України і Цивільним кодексом України видом штрафної санкції. За приписами 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відповідних відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов`язання.

Статтею 231 ГК України визначено, що розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст.549 ЦК України).

Відповідальність сторін за виконання умов договору викладена сторонами у розділі 8 договору, яким не передбачено такого виду відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань як пеня, отже з урахуванням чинного законодавства і умов договору визначених і погоджених сторонами суд першої інстанції правильно відмовив у стягненні заявленої суми пені.

В апеляційній скарзі відповідач не погоджується також зі стягненням з нього витрат на професійну правничу допомогу в сумі 13 429,40 грн., проте не наводить доводів щодо їх необґрунтованості.

З огляду на п. 1 ч.3 ст. 123 ГПК витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частинами 1, 2 ст. 126 ГПК України, встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За вимогами ч. ч. 3, 4 ст.126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно умов договору про надання правової допомоги № 710-19 від 15.05.2019, укладеного між ТОВ «С.К.С.» і Адвокатським об`єднанням "Адвокатська фірма "Грамацький і партнери", клієнт доручив, а адвокатська фірма прийняла на себе зобов`язання здійснювати захист і представництво клієнта, надавати йому інші види правничої допомоги у спорі (судовій справі) за позовом клієнта до ТОВ "Український Рітейл" про стягнення заборгованості(на момент укладення Договору Господарським судом Запорізької області відкрито провадження з указаного спору, у судовій справі №908/603/19).

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу, позивачем були надані копії детальниого опису робіт (наданих послуг); Акт здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг); наказ № 274/1-ОК від 15.05.2019 про призначення адвоката АО "Адвокатська фірма "Грамацький і партнери" Войтовича М.М. представляти інтереси ТОВ "С.К.С."; ордер КВ № 407923 від 15.05.2019; платіжне доручення № 21725 від 22.05.2019 про сплату позивачем 15 000,00 грн. витрат з правової допомоги.

Проаналізувавши надані докази в підтвердження факту понесення витрат на оплату послуг адвоката, суд першої інстанції з врахуванням часткового задоволення позовних вимог дійшов до правильного висновку про їх обґрунтованість в частині оплати послуг за договором про надання правової допомоги № 710-19 від 15.05.2019 лише в сумі 13 429,40 грн.

За наведених обставин Центральний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Запорізької області є законним та обґрунтованим, підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні, доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки місцевого господарського суду, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

За п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.129,269,270,273,275,276,282 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл», м.Запоріжжя залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 25.06.2019р у справі №908/603/19 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги у даній справі покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл» .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, в строки визначені статтею 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 15.10.2019

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.В.Березкіна

Суддя Е.В.Орєшкіна