ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/2419/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Принцевської Н.М.

суддів: Ярош А.І., Лавриненко Л.В.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, проспект Шевченка,29)

Секретар судового засідання: Соловйова Д.В.;

Представники сторін:

Від Міністерства юстиції України - Коваленко А.А., посвідчення ОД № 0688, від 21.12.18;

від Державної установи "Ширяївський виправний центр №111" - Стоян В.І., довіреність №2-248/Грв, від 25.02.19;

від Головного управління Держгеокадастру в Одеській області - Ярошенко Г.Ю., довіреність № 31-15-0.62-41/62-19, від15.07.19;

від прокуратури - Лянна О.А., посвідчення № 031420, від 19.01.15;

від Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції" - Компанієць А.В., довіреність № б/н, від 03.04.19;

розглянувши апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.04.2019 року

по справі №916/2419/18

за позовом Заступника керівника Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області

в інтересах держави в особі:

- Міністерства юстиції України;

- Головного управління Держгеокадастру в Одеській області;

до відповідачів:

-Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємства Державної кримінально-виконавчої служби України (№111)";

- Фермерського господарства "АГРОГРАНО";

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

- Державної установи Ширяївський виправний центр № 111;

-Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції

про визнання недійсним договору та зобов`язання вчинити певні дії,-

(колегія суддів першої інстанції: головуючий Оборотова О.Ю., судді: Малярчук І.А., Цісельський О.В., дата та місце постановлення ухвали: 16.04.2019, Господарський суд Одеської області, м.Одеса, проспект Шевченка, 29)

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.04.2019 по справі №916/2419/18 позовну заяву Заступника керівника Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави Міністерства юстиції України та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області до відповідачів: Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№111)" (далі ДП "Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№111)") та Фермерського господарства "АГРОГРАНО" (далі ФГ «АГРОГРАНО») за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державної установи Ширяївський виправний центр № 111 та Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про визнання недійсним договору та зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду, Заступник прокурора Одеської області звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.04.2019 по даній справі скасувати, а справу передати на розгляд до суду першої інстанції.

Зокрема, апелянт зазначає, що висновки суду, викладені в ухвалі, не ґрунтуються на повному, всебічному, об`єктивному розгляді справи та є помилковими.

Господарським судом Одеської області за невірним застосуванням ст.23 Закону України «Про прокуратуру» та в порушення ст.26 Господарського процесуального кодексу України безпідставно не прийнято до уваги, що у даному випадку прокурор набув право на представництво, оскільки Міністерство юстиції України та Головне управління Держгеокадастру в Одеській області не здійснюють захист інтересів держави.

Володіючи відповідними повноваженнями, враховуючи факти порушення з боку відповідачів інтересів держави, які тривали з 2015 року, відповідачами по даній справі впродовж тривалого періоду не вжито належних заходів щодо захисту інтересів держави шляхом звернення до суду з позовом, з огляду на що позовна заява прокурора в даному випадку є єдиним ефективним способом захисту.

На думку апелянта, в даному випадку прокурор, встановивши порушення інтересів держави мав не тільки законне право, а й обов`язок здійснити захист таких інтересів, обравши при цьому один із способів захисту.

Крім того прокурор зазначає, що наведення причин невжиття позивачем заходів до поновлення порушених інтересів держави не передбачено жодною нормою діючого законодавства, яке регулює порядок звернення прокурора до суду. Жодним нормативно-правовим документом не передбачено необхідність надання до суду доказів щодо виконання позивачем своїх обов`язків.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №916/2419/18 за апеляційною скаргою Заступника прокурора Одеської області на ухвалу господарського суду Одеської області від 16.04.2019.

До Південно-західного апеляційного господарського суду від Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції надійшов відзив на апеляційну скаргу прокурора, в якому відповідач заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а ухвалу місцевого господарського суду без змін.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.05.2019 апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області на ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.04.2019 по справі №916/2419/18 призначено до розгляду на 24.06.2019.

У зв`язку з перебуванням судді - члена колегії Разюк Г.П. у відпустці, розпорядженням керівника апарату суду №312 від 21.06.2019 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/2419/18.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 21.06.2019 визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя Принцевська Н.М., судді: Ярош А.І., Лавриненко Л.В.

21.06.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Головного управління Держгеокадастру в Одеській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначив, що прокурором при зверненні до суду першої інстанції не визначено в чому саме полягає порушення інтересів держави, а саме Головного управління Держгеокадастру в Одеській області.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.06.2019 апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області на ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.04.2019 по справі №916/2419/18 прийнято до розгляду колегією суддів у складі: головуючий суддя Принцевська Н.М., судді: Ярош А.І., Лавриненко Л.В.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.06.2019 провадження за апеляційною скаргою Заступника прокурора Одеської області на ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.04.2019 по справі №916/2419/18 зупинено до отримання правового висновку Великої Палати Верховного Суду по справі №587/430/16-ц.

27.09.2019 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання Заступника прокурора Одеської області про поновлення апеляційного провадження у справі №916/2419/18 за апеляційною скаргою Заступника прокурора Одеської області на ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.04.2019, у зв`язку із закінченням касаційного перегляду справи №587/430/16-ц та усуненням обставин, які зумовили зупинення провадження у справі №916/2419/18.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.10.2019 поновлено апеляційне провадження по справі №916/2419/18 за апеляційною скаргою Заступника прокурора Одеської області на ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.04.2019, розгляд апеляційної скарги призначено на 16.10.2019.

В судовому засіданні прокурор, представники сторін підтримали доводи та заперечення, викладені ними письмово.

Представники ДП "Сільськогосподарське підприємства Державної кримінально-виконавчої служби України (№111)" та ФГ "АГРОГРАНО" в судове засідання не з`явились, не повідомивши завчасно про причини неявки. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представників, які не з`явились, за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, Заступник керівника Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства юстиції України та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області звернувся до ДП "Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№111)" та ФГ "АГРОГРАНО" (треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державної установи Ширяївський виправний центр №111, Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції) з позовом про визнання недійсним договору та зобов`язання вчинити певні дії.

Звертаючись до Господарського суду Одеської області, заступник керівника Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області зазначав, що 15 квітня 2015 року між ДП Сільськогосподарське підприємство Ширяївського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№ 111) та СФГ Любава-І (правонаступником якого є СФГ «АГРОГРАНО») було укладено договір підряду №63 вирощування кормових культур, багаторічних трав та заготівлю сіна.

Одночасно, прокурор вказував, що його звернення до суду в даному випадку спрямоване на задоволення суспільної потреби у встановленні законності використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності, яке здійснюється відповідачами з порушенням вимог чинного законодавства.

У своїх додаткових поясненнях прокурор зазначав, що ним реалізуються визначені Конституцією повноваження щодо вчинення процесуальних дій з метою захисту інтересів держави.

Нездійснення захисту згідно ст. 23 Закону України Про прокуратуру полягає в тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень - Міністерство юстиції України, незважаючи на очевидний характер порушень з боку ДП Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України та ТОВ АГРОГРАНО за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, до суду з метою захисту інтересів держави не звернулось.

На думку прокурора, володіючи відповідними повноваженнями та знаючи про факти порушення інтересів держави з боку відповідачів, Міністерством юстиції та Головним управлінням Держгеокадастру у Одеській області впродовж тривалого періоду не вжито належних заходів щодо захисту інтересів держави шляхом звернення до суду з позовом, а тому позовна заява прокурора у даному випадку є єдиним ефективним засобом їх захисту.

Також прокурором зазначено, що 12 квітня 2016 року прокуратурою Одеської області розпочато кримінальне провадження № 0000265 за ч. 2 ст. 364 КК України за фактом незаконного використання земельних ділянок Ширяївського виправного центру УДПтС України в Одеській області.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 31.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/2419/18.

Як зазначалося раніше, ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.04.2019 по справі №916/2419/18 позовну заяву Заступника керівника Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства юстиції України та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання недійсним договору та зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Місцевий господарський суд зазначив, що позовну заяву подано до Господарського суду Одеської області Заступником керівника Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області, з визначенням останнього у статусі позивача, що в свою чергу не підтверджено відповідними доказами та не обґрунтовано відповідно до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим суд дійшов висновку щодо відсутності у Заступника керівника Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області повноважень на підписання позовної заяви.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять доказів, на підставі яких можливо було б дійти висновку, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження.

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Статтею 53 Господарського процесуального кодексу України передбачено участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. При цьому передумовою участі органів та осіб, зазначених у цій статті, в господарському процесі є набуття ними господарського процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, і наявність процесуальної правосуб`єктності, яка охоплює процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.

На відміну від осіб, які беруть участь у справі (позивач, відповідач, третя особа, представник), відповідні органи та особи повинні бути наділені спеціальною процесуальною правоздатністю, тобто здатністю мати процесуальні права та обов`язки органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Така процесуальна правоздатність настає з моменту виникнення у цих осіб відповідної компетенції або передбачених законом повноважень. Необхідною умовою зазначеної участі є норми матеріального права, які визначають випадки такої участі, тобто особи, перелічені у статті 53 Господарського процесуального кодексу України, можуть звернутися до суду із позовною заявою або беруть участь у процесі лише у випадках, чітко встановлених законом.

За змістом ч.ч. 3 - 5 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Законом України "Про прокуратуру" визначено правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України. Зокрема, за змістом статті 1 зазначеного Закону прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави

Частинами 1, 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Таким чином, прокурор має право здійснювати в господарському суді представництво законних інтересів держави в особі органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень за умови його попереднього повідомлення, а також підтвердження представництва.

У рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи значення поняття "інтереси держави", висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Оскільки "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який як однієї із засад правосуддя, передбачений пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває права на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, передбачає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Підстави представництва прокурором інтересів держави з`ясовуються насамперед судом першої інстанції, який має досить широкий розсуд (дискрецію) в оцінці підстав звернення прокурора

Наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом, про що зазначено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №924/1256/17.

Крім того, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі №587/430/15-ц вказано, що держава може вступати як у цивільні (господарські), так і у адміністративні правовідносини. У випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність на рівні з іншими учасниками цивільних правовідносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції, встановленої законом. У випадку, коли держава вступає в адміністративні правовідносини, вона діє через свої органи як суб`єкт владних повноважень.

Поведінка органів, через які діє держава у цивільних або адміністративних відносинах, розглядається як поведінка держави у цивільних або адміністративних відносинах. При цьому відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, як у цивільних, так і в адміністративних відносинах органи, через які діє держава, не мають власних прав і обов`язків, але наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних відносинах.

Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що прокурор має право звернутися до Господарського суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або в інтересах держави з позовом, в якому зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або з позовом в інтересах держави, зазначивши про відсутність у відповідного органу повноважень щодо звернення до господарського суду. При цьому, у будь-якому разі наявність підстав для представництва інтересів держави має бути обґрунтована прокурором у позовній заяві відповідно до приписів наведених норм.

Більше того, саме лише посилання прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, неналежним чином здійснює відповідні повноваження захисту державних інтересів, не достатньо для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абзацу 2 частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва.

Як зазначалося вище, з урахуванням вимог чинного законодавства, при зверненні з позовом до суду прокурор зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву прокурором подано в інтересах держави в особі Міністерства юстиції України та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області в зв`язку з необхідністю захисту цих інтересів, які порушені відповідачами, внаслідок незаконної передачі земельної ділянки та бездіяльністю позивачів з цього приводу.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Частиною 4 ст. 122 Земельного кодексу України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до ч. 2 ст. 90 Земельного кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно із ч. ч. 1, 2 п. п. "а, б, в, г" ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Звернення в інтересах Міністерства юстиції України, на думку прокурора, обумовлене тим, що ДП "Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№111)" у відповідності до діючого Статуту безпосередньо підпорядковане Міністерству юстиції України, яке здійснює управління ним безпосередньо або через територіальні органи Міністерства юстиції України.

Разом з тим, відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України Кабінетом Міністрів України утворюються територіальні органи управління управління (відділи) в Автономній Республіці Крим, областях , місті Києві, Київській області, місті Севастополі.

Територіальні органи управління здійснюють керівництво оперативно-службовою та фінансово-господарською діяльністю підпорядкованих їм органів і установ та виконують функції, передбачені положеннями про територіальні органи управління.

Положенням про Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №395/5 від 16.02.2018 визначено, що Південне міжрегіональне управління з питання виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України утворюється для реалізації повноважень Міністерства юстиції України

Південне міжрегіональне управління з питання виконання кримінальних покарань та пробації забезпечує ефективне та цільове використання державного майна та здійснює функції з управління майном підпорядкованих органів і установ (п.3 Положення).

Міністерство юстиції України, як центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань делегувало Південному міжрегіональному управлінню питання виконання покарань та пробації Міністерства юстиції України повноваження в частині управління державним майном підпорядкованих установ та органів.

Таким чином, прокурором не доведено, що в даному випадку саме Міністерство юстиції України є тим органом, який уповноважений державою захищати її інтереси в даних правовідносинах.

Щодо Головного управління Держгеокадастру в Одеській області судова колегія зазначає наступне.

В позовній заяві прокурором визначено Головне управління Держгеокадастру в Одеській області в якості позивача, оскільки останнє розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, прокурором.

Разом з тим, судова колегія не погоджується з визначенням у даній справі в якості позивача, як органу, що уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, саме Головного управління Держгеокадастру в Одеській області.

Положенням про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, Держгеокадастр є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Основними завданнями Держгеокадастру є: реалізація державної політики у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль): за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за: проведенням землеустрою, виконанням заходів, передбачених проектами землеустрою, зокрема за дотриманням власниками та користувачами земельних ділянок вимог, визначених у проектах землеустрою; дотриманням порядку визначення та відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Посадові особи Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, в межах своїх повноважень мають право: звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Держгеокадастр в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України та наказів Мінагрополітики видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання.

Проте, в даному випадку прокурором заявлено позов про визнання правочину недійсним та зобов`язання відповідача ФГ «АГРОГРАНО» повернути спірну земельну ділянку відповідачеві ДП «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№111)», як постійному землекористувачеві.

Судова колегія вважає, що в даній справі, враховуючи характер правовідносин і позовні вимоги, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області не є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а відтак, не має повноважень на звернення до суду саме з даним позовом.

Вищенаведені обставини виключають наявність підстав для визначення в якості позивачів саме Міністерства юстиції України та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області.

Судова колегія наголошує, що обставини наявності визначених законодавством підстав для представництва інтересів держави та їх доведення прокурором підлягають з`ясуванню судом не залежно від того, чи має місце факт порушення чинного законодавства у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України недотримання порядку представництва унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. Лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення права і відповідно ухвалює рішення на його захист чи відмову позивачу у захисті, встановивши необґрунтованість заявленого позову.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що у даній справі судом першої інстанції вірно констатовано недоведеність прокурором законних підстав для представництва інтересів держави у правовідносинах з визнання недійсним удаваного правочину, укладеного відповідачами по справі та повернення земельної ділянки на користь одного з відповідачів, що свідчить про заявлення позову особою, яка не має процесуальної дієздатності та є підставою для залишення позову без розгляду відповідно до пункту 1 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин доводи скаржника, викладені у апеляційній скарзі судова колегія вважає непереконливими та такими, що спростовуються вищевикладеним, а прийняту у справі ухвалу слід вважати такою, що відповідає нормам процесуального права, у зв`язку з чим підстав для її зміни чи скасування, не вбачається.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області на ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.04.2019 року по справі №916/2419/18 слід залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.04.2019 року по справі №916/2419/18 - без змін.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу, Південно-західний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області на ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.04.2019 року по справі №916/2419/18 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.04.2019 року по справі №916/2419/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбаченими ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя Н.М. Принцевська

Судді: Л.В. Лавриненко

А.І.Ярош