ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30.09.2019 Справа № 905/952/19

Суддя Говорун О.В.

Секретар судового засідання Коновалова А.І.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Віртус».

Відповідач - Маріупольська міська рада.

Про визнання договору оренди землі поновленим та зобов`язання укласти додаткову угоду до договору оренди землі.

Представники учасників справи:

від позивача не з`явився;

від відповідача не з`явився.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Віртус» (далі позивач) звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Маріупольської міської ради (далі - відповідач) про визнання договору оренди землі поновленим та зобов`язання укласти додаткову угоду до договору оренди землі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем вимог ст.33 Закону України "Про оренду землі" щодо укладання додаткової угоди до договору оренди землі про його поновлення.

13.06.2019 позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій фактично збільшений розмір судового збору, який позивач просить стягнути з відповідача. Зазначена заява до уваги судом не приймається, оскільки стягнення судового збору не є позовною вимогою, а його розподіл відбувається судом за результатами розгляду справи на підставі закону, незалежно від наявності заяв сторін у справі.

Позивач та відповідач у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце були повідомлені належним чином. Позивач просив розглянути справу за відсутності його представника.

06.08.2019 представником відповідача подано відзив на позов, у якому відповідач заперечує щодо заявлених позовних вимог, з посиланням на те, що повноваження щодо розпорядження землями комунальної власності територіальної громади м.Маріуполя є виключною компетенцією відповідача.

28.08.2019 представником позивача подано відповідь на відзив, у якому представник позивача зазначає, що доводи викладені у відзиві є не обґрунтованими та просить задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

17.05.2006 між Маріупольською міською радою (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Віртус» (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки (далі - договір), за змістом п.п.1, 2, 3 яких, орендодавець надає згідно рішення від 28.02.2006 №1959 Маріупольської міської ради земельну ділянку, яка знаходиться по вул.Блажевича, 67 в Іллічівському районі міста Маріуполя, площею 0,0156 га, на якій знаходиться об`єкт нерухомого майна: торговий павільйон закусочна, а також інші об`єкти інфраструктури згідно проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с.20-22).

Договір укладено на 10 (десять років) до 28.02.2016. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 2 (два) місяця до закінчення строку дії договору оренди повідомити письмово орендодавця про намір поновлення терміну дії договору. В інших випадках договір поновленню не підлягає (п.п. 6-7 договору).

Відповідно до п.24 договору, передача земельної ділянки орендарю здійснюється протягом 5 днів після державної реєстрації цього договору згідно з актом приймання-передачі об`єкту оренди.

Договір зареєстрований у Маріупольському міському відділі Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру», про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 16.06.2006 №04.06.162.00142 (а.с. 21 зворотній бік).

На виконання умов договору оренди від 16.06.2006 Маріупольська міська рада передала, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Віртус» прийняло в користування земельну ділянку площею, 0,0156 га, кадастровий номер: :03:005:0157, розташовану за адресою, м. АДРЕСА_1 , Іллічівський р-н, вул.Блажевича, 67 (а.с.26).

У зв`язку з закінченням терміну дії договору від 16.06.2016, Маріупольська міська рада звернулась до господарського суду Донецької області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Віртус» з позовом про зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю «Віртус» повернути до земель запасу територіальної громади м.Маріуполя земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, площею 0,0156 га, яка була надана з метою та цільовим призначенням для обслуговування торгівельного павільйону-закусочної за адресою: вул.Блажевича, 67 у Кальміуському районі міста шляхом демонтажу торгівельного павільйону-закусочної.

Рішенням господарського суду Донецької області від 24.10.2017 було відмовлено у задоволенні позову. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 23.01.2019 рішення господарського суду залишено без змін.

Відповідно до зазначених вище рішень судів, договір оренди землі від 17.05.2006 є пролонгованим в силу статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Листом Маріупольська міська рада від 06.05.2019 №26.6.3-25754-26.1 повідомила Товариство з обмеженою відповідальністю «Віртус» про те, що підготувати проект додаткового договору до договору оренди земельної ділянки від 17.05.2006, щодо подовження (поновлення) терміну його дії є неможливим, оскільки суд не зобов`язав Маріупольську міську раду укласти відповідного додаткового договору (а.с.33).

З проектом додаткової угоди позивач до відповідача не звертався.

У постанові Верховного Суду від 10.09.2018 у справі № 920/739/17, прийнятій у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду, викладений такий правовий висновок:

"У контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах. Щодо прав та обов`язків орендодавця слід акцентувати, що він має право заперечити стосовно поновлення згідно із цією частиною статті 33 Закону України "Про оренду землі", і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті.

У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк. Орендодавець, у свою чергу, в будь-який час до укладення додаткової угоди стосовно поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах може звернутися із вимогою про звільнення земельної ділянки. Тобто договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі". При цьому відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді."

Аналогічна правова позиція щодо належного способу захисту права орендаря на поновлення договору оренди за статтею 33 Закону України "Про оренду землі" викладена в постановах Верховного Суду від 19.03.2019 у справі №908/2484/17, від 06.03.2019 у справі №916/600/18, від 13.02.2019 у справі № 911/3225/17, від 16.01.2019 у справі №908/127/17, 15.01.2019 у справі № 922/1464/18, від 10.01.2019 у справі № 918/850/17, від 06.12.2018 у справі № 915/456/17.

Позивач визначив свої позовні вимоги наступним чином: «визнати договір оренди землі №04.06.162.00142 від 16.06.2006, укладений між Маріупольською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Віртус» поновленим на той самий строк та на тих самих умовах та зобов`язати Маріупольську міську раду укласти додаткову угоду щодо подовження дії договору оренди землі №04.06.162.00142 від 16.06.2006».

Проект додаткової угоди до договору оренди землі, який суд мав би затвердити у випадку задоволення позовних вимог не зазначений ані в позові, ані окремо не доданий до нього.

Позивач до суду з не звертався з вимогою викладення тексту додаткової угоди щодо поновлення договору оренди у відповідній редакції, а суд позбавлений права самостійно визначати умови такої додаткової угоди.

В той же час, поновлення договору оренди землі в судовому порядку у передбачений статтею 33 Закону України "Про оренду землі" спосіб вимагає укладення додаткової угоди між сторонами, як єдиної підстави продовження орендних правовідносин, що безпосередньо випливає зі змісту зазначеної правової норми.

Належним способом захисту порушеного права у цьому випадку є позов про визнання укладеною додаткової угоди із викладенням її змісту, оскільки сама по собі вимога про визнання договору оренди землі поновленим за своєю суттю є встановленням факту, який має юридичне значення, і не може забезпечити захисту порушеного права позивача в силу імперативного припису про обов`язковість оформлення поновлення договору оренди саме шляхом укладення додаткової угоди, що, власне, і може бути предметом розгляду в суді (частина 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі").

Зазначена вище правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.04.2019 у справі №905/174/18.

Вимога про зобов`язання відповідача укласти додаткову угоду щодо подовження дії договору оренди без надання відповідного проекту, на думку суду, також не може бути ефективним способом захисту порушеного права позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем обрано невірний та неефективний спосіб захисту своїх порушених прав.

Отже, оскільки суд дійшов висновку, що позивачем неправильно обраний спосіб захисту, то вказане зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу.

Відповідно до ст.129 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 129, 236-238 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається в порядку встановленому ст. 257 ГПК України, з урахуванням п.п.17.5) п.п.17 п.1 Розділу ХІ Перехідні положення ГПК України, протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 10.10.2019.

Суддя О.В. Говорун