Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/489/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

секретар судового засідання: Гекалюк О.І.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Івахненка Сергія Костянтиновича (смт.Ков`яги, Валківський район, Харківська область)

до Товариства з обмеженою відповідальністю" Яблунець-Агро" (смт.Яблунець, Ємільчинський район, Житомирська область)

про стягнення 334588,69грн.

Фізична особа-підприємець Івахненко Сергій Костянтинович звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яблунець-Агро" про стягнення 131678,60грн основного боргу, 29459,80грн пені, 29459,80грн 36% річних, 12311,89грн інфляційних втрат та 131678,60грн штрафу, а також судових витрат.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 18.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 13.08.2019.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 13.08.2019 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 29.08.2019.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 29.08.2019 відкладено підготовче засідання на 13.09.2019.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 13.09.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.09.2019.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 23.09.2019 відкладено розгляд справи по суті на 07.10.2019.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

На електронну адресу Господарського суду Житомирської області надійшли:

- 04.10.2019 від представника позивача клопотання від 03.10.2019, відповідно до якого представник просить судове засідання призначене на 07.10.2019 проводити за відсутності позивача та його представника. В даному клопотанні представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

- 04.10.2019 від представника відповідача Мельничук І.В. надійшло клопотання від 04.10.2019, в якому представник просить підготовче засідання відкласти на іншу дату у зв`язку з її зайнятістю в іншому судовому процесі при розгляді справи у Господарському суді Луганської області та відсутністю можливості забезпечити явку іншого представника відповідача. До клопотання додано копії: довіреності від 01.08.2019 на представництво інтересів ПП "КІР" та роздруківка з офіційного сайту Судової влади України. Крім того, представник відповідача в даному клопотанні просить листування по справі здійснювати на її адресу, а саме: 03067, Київ-67, а/с107.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 20.07.2019 та запереченнях від 04.09.2019 проти позову заперечив, просив у позові відмовити (а.с.48-50, 95-96).

Судом розглянуто клопотання представника відповідача від 04.10.2019 про відкладення розгляду справи та відхилено з огляду на таке.

Метою судового представництва є необхідність забезпечення реалізації процесуальних прав осіб, які беруть участь у справі.

Про відкладення розгляду справи по суті на 07.10.2019 відповідач повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове відправлення про направлення відповідачу копії ухвали Господарського суду Житомирської області від 23.09.2019, яка направлялась на юридичну адресу відповідача, а саме: АДРЕСА_2 , згідно відомостей з офіційного сайту "Укрпошта" про відстеження поштового відправлення (за номером ідентифікатора 684) вручено особисто 28.09.2019 (а.с.124).

Отже, про призначення справи до розгляду відповідач був повідомлений завчасно та належним чином, тобто, мав час та можливість і для вибору представника своїх інтересів під час розгляду справи, і для реалізації своїх прав як відповідача по справі. При цьому, відповідач не був позбавлений права направити в дане судове засідання адвоката - Філобок О.Л., яка є представником відповідача відповідно до наявної в матеріалах справи довіреності №15/05 від 12.04.2018, або ж з`явитись безпосередньо керівнику товариства.

Слід зазначити, що відповідач мав можливість здійснити повний та професійний судовий захист своїх інтересів не лише направивши в засідання суду представника - адвоката Мельничук І.В. для надання усних пояснень, а й за необхідності, підготувавши письмові пояснення по суті господарського спору. При цьому, судом враховується, що відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому викладені заперечення щодо позовних вимог. Вказаний відзив ухвалою від 29.08.2019 прийнято судом до розгляду.

Суд також приймає до уваги, що явка представників сторін в судове засідання не визнавалась судом обов`язковою, а доказів неможливості направити в судове засідання адвоката - Філобок О.Л. чи з`явитись безпосередньо керівнику товариства до клопотання адвоката Мельничук І.В. від 04.10.2019 про відкладення розгляду справи не надано. Крім того, розгляд даної справи вже відкладався господарським судом, зважаючи на неявку представника відповідача - адвоката Мельничук І.В. та заявлене ним клопотання від 23.09.2019 про відкладення розгляду справи. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про те, що сторонам створені належні умови для реалізації їх процесуальних прав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Недотримання строків розгляду справ судом порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Відсутність представника відповідача, відповідно до ст.216 ГПК України, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов`язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез`явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Отже, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість розгляду справи у відповідному судовому засіданні і, у даному випадку, таких обставин судом не встановлено.

Господарський суд з урахуванням вищенаведеного також приймаючи до уваги те, що розгляд справи по суті ухвалою суду від 23.09.2019 за клопотанням представника відповідача вже відкладався; сторони належним чином та завчасно повідомлені про час та місце розгляду справи; явка представників сторін не визнавалась судом обов`язковою; представник відповідача не навів обставин неможливості розгляду справи за його відсутністю і таких обставин судом не встановлено, дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та за відсутності представників сторін, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

За наведених обставин, клопотання представника відповідача від 04.10.2019 про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 10.05.2018 між Фізичною особою-підприємцем Івахненком Сергієм Костянтиновичем (постачальник/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Яблунець-Агро" (покупець/відповідач) укладено договір поставки №10/05 мінеральних добрив (далі - договір) (а.с.21-22).

Згідно з ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно п.1.1 договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується поставити та передати у власність у зумовлені даним договором строки мінеральні добрива, що надалі іменується "товар", а покупець зобов`язується прийняти товар та своєчасно оплатити його вартість на умовах договору.

Відповідно до пункту 1.2 договору, найменування товару, його кількість, ціна за одиницю та загальна вартість зазначаються у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що загальна ціна цього договору складається з загальної суми вартості товару, що поставляється згідно всіх видаткових накладних до договору, протягом терміну його дії.

Орієнтовна сума договору становить 135000,00грн (сто тридцять п`ять тисяч гривень 00 коп.). Якщо вартість всіх поставок товару за цим договором перевищуватиме або буде меншою від орієнтовної суми договору, то вважатиметься, що загальна ціна цього договору узгоджена сторонами шляхом підписання видаткових накладних, за якими фактично поставлено та прийнято товар протягом строку дії договору (пункт 2.2 договору).

Відповідно до пункту 2.3 договору, ціна за одиницю товару, кількість та асортимент товару узгоджується сторонами у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно пункту 2.4 договору, видаткові накладні, що виписані в період дії цього договору є його невід`ємними частинами, незалежно від того, чи є в них посилання на даний договір.

Повна оплата поставленого товару повинна бути здійснена покупцем не пізніше "31" серпня 2018 року ("остаточна дата розрахунку") (пункт 3.3 договору).

Пунктом 4.1 договору сторони домовились, що постачальник поставляє товар шляхом одноразової поставки або поставки товару партіями, відповідно до видаткових накладних.

Відповідно до пункту 4.2 договору, доказом факту поставки товару є оформлені належним чином документи - видаткова накладна, товарно-транспортна накладна. Довіреність оформлюється і підписується на усну вимогу будь-якої із сторін цього договору. У разі, якщо покупець не надав довіреність на одержання відповідної кількості товару, то підтвердження факту поставки товару є видаткова (-і) накладна (-і) та товарно-транспортна (-і) накладна (-і).

Відповідно до пункту 10.3 договору, всі додатки та додаткові угоди є невід`ємною частиною цього договору за умови їх належного оформлення (у письмовій формі з двохстороннім підписанням сторонами та скріплення печатками сторін) з обов`язковим посиланням на цей договір, крім випадків, коли договором прямо не передбачено, що зміни його умов не потребують укладення будь-яких додаткових угод.

Цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до "31" грудня 2018 року (пункт 10.1 договору).

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками підприємств.

Позивач посилається на неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки №10/05 від 10.05.2018 мінеральних добрив у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача 131678,60грн основного боргу, 29459,80грн пені, 29459,80грн 36% річних, 12311,89грн інфляційних втрат та 131678,60грн штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язань по проведенню розрахунків.

Заперечуючи проти позову відповідач у відзиві на позовну заяву від 20.07.2019 зазначає, що позивачем не було виконано обов`язку щодо надання відповідачу рахунку-фактури для сплати вартості товару. Вказує, що позивач необґрунтовано застосовує більший строк нарахування щодо пені та змінює строк нарахування передбачений ч.6 ст.232 ГК України. Зазначає, що у видатковій накладній товар поставлений згідно замовлення - договір №ДГ 10/05 від 10.05.2018, який не відповідає правовій підставі виникнення зобов`язань за договором поставки №10/05 мінеральних добрив від 10.05.2018.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, договори та інші правочини.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до вимог ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як встановлено судом, на виконання умов договору поставки №10/05 від 10.05.2018 та в період його дії, позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 131678,60грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною №РН-0000004 від 11.05.2018 на суму 131678,60грн (а.с.23), товарно-транспортною накладною №РН-0000004 від 11.05.2018 (а.с.43) та рахунком-фактурою №СФ-0000004 від 11.05.2018 на суму 131678,60грн (а.с.91).

Посилання відповідача на те, що поставка товару за накладною №РН-0000004 від 11.05.2018 здійснювалась не за договором поставки №10/05 від 10.05.2018 не заслуговують на увагу, оскільки згідно погоджених сторонами в пункті 2.4 договору умов, видаткові накладні, що виписані в період дії цього договору є його невід`ємними частинами, незалежно від того, чи є в них посилання на даний договір. Відтак, доказом факту поставки товару є оформлені належним чином документи - видаткова накладна, товарно-транспортна накладна (п.4.2 договору).

Підписавши видаткову накладну №РН-0000004 від 11.05.2018 без будь-яких зауважень, відповідач прийняв товар на суму 131678,60грн.

До того ж судом враховується, що у видатковій накладній №РН-0000004 від 11.05.2018 вказано кількість та ціну товару, найменування сторін, містяться підпис представників постачальника та покупця, печатки юридичних осіб. Відповідно, вказана накладна є належним первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, відповідає вимогам, зокрема статті 9 названого Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та є підставою для здійснення розрахунків.

У відповідності із ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як уже зазначалось, згідно п.3.3 договору поставки №10/05 від 10.05.2018, повна оплата поставленого товару повинна бути здійснена покупцем не пізніше "31" серпня 2018 року ("остаточна дата розрахунку").

Отже, відповідно до положень ч.1 ст.530 ЦК України, узгоджених в п.3.3 договору поставки №10/05 від 10.05.2018 умов щодо строків оплати, відповідач зобов`язаний був оплатити отриманий від позивача товар на суму 131678,60грн у строк до 31.08.2018.

Проте, відповідач зобов`язання щодо проведення розрахунків з позивачем за отриманий товар не виконав, оплату товару на суму 131678,60грн не провів.

Нормою ст.525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Станом на час розгляду справи, відповідач зобов`язання щодо проведення розрахунків з позивачем за отриманий товар у встановлений строк не виконав, доказів сплати заборгованості в сумі 131678,60грн суду не надав.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач посилався також на те, що позивачем не наданого окремого документу - специфікації, яка встановлює асортимент, номенклатуру, кількість товару, що підлягає постачанню та підтверджує постачання товару за договором поставки, а видаткова накладна оформлюється на підставі специфікації, яку матеріали справи не містять.

Водночас, такі доводи суд вважає необґрунтованими, оскільки умови договору поставки №10/05 від 10.05.2018 не містять вимоги щодо оформлення сторонами специфікації, а згідно п.2.3. договору, в видатковій накладній №РН-0000004 від 11.05.2018, серед іншого, погоджено сторонами поставку товару - Карбомінад (фас.50кг.) в кількості 13,850т. на суму 131678,60грн.

Крім того, посилання відповідача на те, що у відповідача не виник обов`язок з оплати товару у зв`язку з ненаданням для сплати рахунку-фактури судом до уваги не приймаються, оскільки умовами укладеного між сторонами договору не передбачено виключного порядку вручення таких рахунків лише у письмовій формі та шляхом вручення під підпис. До того ж в п.3.3 договору поставки №10/05 від 10.05.2018 сторони погодили остаточну дату розрахунку, а реквізити постачальника зазначені в розділі 11 договору відповідачу були достеменно відомі.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 131678,60грн основного боргу є правомірними, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача 29459,80грн пені, 131678,60грн штрафу, 29459,80грн 36% річних та 12311,89грн інфляційних втрат.

Розглядаючи питання про правомірність вимог позивача щодо стягнення з відповідача пені, штрафу, інфляційних втрат та 36% річних, господарський суд враховує наступне.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статі 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно із ч.2 ст.549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Пунктом 6.2 договору сторони передбачили, що при порушенні термінів оплати цьому договору, покупець сплачує постачальнику:

- пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (що діяла на момент виникнення та існування заборгованості через прострочення оплати) від загальної суми платежу, що нездійснений своєчасно (заборгованості) за кожен день прострочення;

- при порушенні термінів оплати більше ніж 10-ти (десяти) календарних днів, покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 10% відсотків від суми поставленого товару.

У запереченнях від 04.09.2019 на відповідь на відзив на позовну заяву відповідач вказав, що позивачем при нарахуванні пені не враховані положення ч.6 ст.232 ГК України щодо шестимісячного строку в який нараховується пеня. Зазначає, що позивач помилково проводить нарахування штрафних санкцій, оскільки 01.01.2019 договір припинив свою дію, тому відсутні підстави для нарахування пені, відсотків річних та підстав застосування позовної давності, іншої ніж встановлено законом.

Приписами з ч.6 ст.232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У даному випадку, пунктом 6.6 договору сторони погодили, що нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання або несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором здійснюється без обмеження строку та відповідно до ст.259 Цивільного кодексу України, застосовується загальна позовна давність (три роки) до вимог про стягнення пені, штрафу, процентів/відсотків. Для нарахування штрафних санкцій, передбачених цим договором не застосовується положення ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, з огляду на умови п.6.6 договору, сторонами погоджено здійснення нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання або несвоєчасне виконання зобов`язань за договором поставки №10/05 від 10.05.2018 без застосування обмежень, передбачених положеннями ч.6 ст.232 Господарського кодексу України та застосування загальної позовної давності (три роки) до вимог про стягнення пені, штрафу, процентів/відсотків, що відповідає принципу свободи договору.

Крім того, відповідно до пункту 10.1 договору, закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення його умов: несвоєчасне, неповне, неналежне (усупереч положенням договору) виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором, якщо такі порушення були допущені під час його дії.

За несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, відповідачу нарахована пеня в сумі 29459,80грн та штраф в сумі 131678,60грн (розрахунок а.с.12).

Перевіривши проведені позивачем нарахування заявленої до стягнення з відповідача суми пені, господарський суд встановив, що вказані нарахування проведено арифметично вірно та у відповідності до вимог чинного законодавства і умов договору, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 29459,80грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У позовній заяві позивач за порушення відповідачем термінів оплати більше ніж на 10 календарних днів, на підставі п.6.2 договору нарахував відповідачу штраф з розрахунку 100% від загальної вартості неоплаченого товару в розмірі 131678,60грн.

Відповідач у запереченнях на відповідь на відзив від 04.09.2019 вказує, що сума штрафу передбачена пунктом 6.2 договору є невстановленою, оскільки містить закреслені цифри та літери, що має наслідком відсутність волевиявлення сторін щодо узгодження такої умови.

У відповіді на відзив на позовну заяву від 20.08.2019 представник позивача зазначила, що пункт 6.2 договору містить виправлення, погоджене сторонами, засвідчене печаткою відповідача та штраф складає 10% відсотків від суми поставленого товару.

Судом досліджено оригінал договору поставки №10/05 від 10.05.2018, який надано позивачем, та встановлено, що в п.6.2, п.6.3 договору містять виправлення віддрукованого тексту в частині визначення розміру штрафу, а саме міститься напис про розмір штрафу 10% замість 100%. При цьому, зазначені виправлення засвідчені печаткою відповідача.

Отже, внесені до договору виправлення в частині зменшення розміру штрафу за порушення покупцем термінів оплати більш ніж на 10 (десять) календарних днів погоджені відповідачем, що підтверджується відтиском печатки відповідача та визнається позивачем у відповіді на відзив на позовну заяву від 20.08.2019. Відтак, посилання відповідача на невстановлення сторонами в договорі умови щодо розміру штрафу є безпідставними.

Відповідно, з урахуванням того, що відповідачем допущено прострочення оплати товару більш ніж на 10 календарних днів, здійснивши перевірку проведених позивачем нарахувань штрафу, відповідно до погоджених в п.6.2 договору умов, суд встановив, що правомірним є нарахування штрафу в розмірі 10% сумі 13167,86грн за несвоєчасну оплату товару: 131678,60грн х 10%= 13167,86грн.

Отже, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу в сумі 13167,86грн. В частині стягнення з відповідача штрафу в сумі 118510,74грн (131678,60грн - 13167,86грн = 118510,74грн) вимоги позивача є безпідставними, а тому у їх задоволенні суд відмовляє.

У відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 6.5 договору сторони домовились, що у разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару, то відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України, покупець сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості та інших штрафних санкцій 36% (тридцять шість відсотків) річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати.

Відповідно до зазначеної норми та умов п.6.5 договору, згідно з якими покупець зобов`язаний сплатити постачальнику суму основного боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 36% річних від простроченої суми, позивачем було нараховано до стягнення з відповідача інфляційних витрат в сумі 12311,89грн, а також 36% річних від суми заборгованості у сумі 29481,44грн (розрахунок а.с.10-11).

Згідно з розрахунком позивача 36% річних нараховано за період з 01.09.2018 по 15.04.2019 на суму заборгованості 131678,00грн та становлять 29481,44грн.

Судом перевірено та встановлено правильність проведених нарахувань 36%, однак враховуючи те, що у прохальній частині позивачем заявлено про стягнення з відповідача 36% річних в сумі розмірі 29459,80грн, а суд не вправі виходити за межі позовних вимог, стягненню з відповідача підлягають 36% річних в сумі 29459,80грн, визначеній позивачем у позовній заяві.

Здійснивши перевірку проведених позивачем нарахувань інфляційних втрат, суд встановив, що правомірним є нарахування інфляційних втрат у період 01.09.2018 - 15.04.2019 на суму боргу 131678,60грн в сумі 11173,76грн.

Отже, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 11173,76грн. В частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 1138,13грн (12311,89-11173,76=1138,13) вимоги позивача є безпідставними, а тому у їх задоволенні суд відмовляє.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 131678,60грн основного боргу, 29459,80грн пені, 13167,86грн 10% штрафу, 29459,80грн 36% річних та 11173,76грн інфляційних втрат є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню. У задоволенні позову в частині стягнення штрафу в сумі 118510,74грн та інфляційних втрат в сумі 1138,13грн суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Яблунець-Агро" (11250, Житомирська область, Ємільчинський район, смт.Яблунець вул.Героїв України, буд.81; ідентифікаційний код 40401342) на користь Фізичної особи-підприємця Івахненка Сергія Костянтиновича ( АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ):

- 131678,60грн основного боргу,

- 29459,80грн пені,

- 13167,86грн 10% штрафу,

- 29459,80грн 36% річних,

- 11173,76грн інфляційних втрат,

- 3224,10грн витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 10.10.19

Суддя Кравець С.Г.

Друк:

1 - в справу,

2-3 позивачу, представнику позивача (Василенко Н.М.: АДРЕСА_4 ) (рек. з пов.),

4 - відповідачу (рек. з пов.),

5 - представнику відповідача (Мельничук І.В.: 03067 , м.Київ, вул.Гарматна, 33/1) (рек. з пов.).