ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2019 справа № 914/3219/15

За позовною заявою: Державної іпотечної установи, м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Яблуневий Дар, м.Городок, Городоцький район, Львівська область

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ПАТ Дельта Банк, м. Київ

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ

про: стягнення 6 374 564,38 Євро (що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на 31.08.2015 становить 152 160 851,75 грн)

Суддя Ділай У.І.

Секретар Куць М.Я.

За участю представників:

Від позивача: Подольський А.Ю. представник

Від відповідача: Кулак І.О. - адвокат

Від третьої особи на стороні позивача: Бєлкін М.Л. - представник

Від третьої особи на стороні відповідача: ОСОБА_1 Ю ОСОБА_2 М. - представник

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Державної іпотечної установи до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Яблуневий Дар, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ПАТ Дельта Банк за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення 6 374 564,38 Євро (що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на 31.08.2015 становить 152 160 851,75 грн).

Ухвалою суду від 09.09.2015 за даним позовом порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 24.09.2015, а також залучено до участі у справі ПАТ «Дельта Банк» в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

У судовому засіданні 06.10.2015 оголошено перерву до 03.11.2015.

Ухвалою суду від 03.11.2015 зупинено провадження у справі №914/3219/15 до набрання законної сили судових рішень Господарського суду м. Києва у справі №910/25487/15 та у справі №910/25490/15.

27.06.2019 до суду від АТ Дельта Банк поступило клопотання про поновлення провадження у справі, в якому зазначено, що обставини, які слугували підставою для зупинення провадження у справі, усунуті, відтак третя особа: АТ Дельта Банк просить суд поновити провадження у справі №914/3219/15.

Провадження у справі 914/3219/15 порушено 09.09.2015 за правилами ГПК України в редакції від 06.11.1991 по 15.12.2017.

15.12.2017 набрав чинності новий ГПК України, відповідно до п.9 ч.1 р.ХІ Перехідних положень якого справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою від 09.07.2019 поновлено провадження та призначено підготовче засідання на 23.07.2019.

Ухвалою від 23.07.2019 розгляд справи відкладено на 10.09.2019 та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою від 10.09.2019 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.10.2019.

Представник позивача в судовому засіданні 04.10.2019 підтримав позов, з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи.

В судовому засіданні 04.10.2019 представник відповідача проти задоволення позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні.

Представники третіх осіб в судовому засіданні 04.10.2019 заперечили проти позову, просили відмовити в його задоволенні.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

Державна іпотечна Установа обґрунтовує свої позовні вимоги до відповідача тим, що останній не сплачує заборгованість за Договором кредитної лінії № ВКЛ-2005469/5 від 03.07.2013, укладеним між відповідачем та ПАТ «Дельта Банк».

Позивач покликається на те, що свої самостійні вимоги за Кредитним договором було набуті ним на підставі Договору застави майнових прав №Д-1.1/2014 від 04.09.2014 та Договору відступлення прав вимоги №Д-1.2/2014 від 04.09.2014.

Не сплату заборгованості відповідач обґрунтовує направленням в ПАТ «Дельта Банк» заяв ТзОВ Яблуневий Дар про зарахування зустрічних вимог, якими припинено зобов`язання відповідача перед ПАТ «Дельта Банк» за Договором кредитної лінії №ВКЛ-2005469/5 від 03.07.2013, а саме: заява про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог б/н від 27.02.2015; заява про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог № 148 від 18.02.2015.

Не погоджуючись із зарахуванням проведеним на підставі Заяви від 27.02.2015 про зарахування б/н та Заяви від 18.02.2015 про зарахування №148, Державна іпотечна установа 23.09.2015 звернулася до Господарського суду м. Києва із позовами про визнання недійсними зарахування зустрічних вимог проведених на підставі наведених заяв про зарахування.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.06.2016 у справі № 910/6052/16 про визнання недійсними нікчемних договорів застави майнових прав № Д-1.1/2014 від 04.09.2014 та відступлення права вимоги № Д-1.2/2014 від 04.09.2014 у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до Державної іпотечної установи відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 13.02.2017, рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2016 у справі № 910/6052/16 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до Державної іпотечної установи задоволено повністю, визнано недійсним Договір застави майнових прав № Д-1.1/2014 від 04.09.2014, укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Державною іпотечною установою, визнано недійсним Договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-1.2/2014 від 04.09.2014, укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Державною іпотечною установою, а також встановлено ознаки їх нікчемності, передбачені ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Ухвалами від 18.04.2017 та від 12.06.2017 Верховним Судом України двічі відмовлено Державній іпотечній установі в допуску справи до провадження, з підстав необґрунтованості заяв.

При прийнятті рішення суд виходить і такого:

Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Конституційний Суд України в рішенні у справі за конституційним зверненням громадян ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та інших громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64. 124 Конституції України (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) від 25 грудня 1997 року дав офіційне тлумачення такого змісту.

«частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод;

відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене:

частину другу статті 124 Конституції України необхідно розуміти так, що юрисдикція судів, тобто їх повноваження вирішувати спори про право та інші правові питання, поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі».

Окрім того, Конституційний Суд України в мотивувальній частині цього рішення зазначив, що частина перша статті 55 Конституції України містить, загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Відповідно із заявленими позовними вимогами позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за Договором кредитної лінії № ВКЛ-2005469/5 від 03.07.2013, укладеним між відповідачем та ПАТ «Дельта Банк», вказуючи підставою своїх вимог правом вимоги за Договором застави майнових прав №Д-1.1/2014 від 04.09.2014 та Договором відступлення прав вимоги №Д-1.2/2014 від 04.09.2014.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є, зокрема, забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

В даному випадку, як було встановлено судом, виходячи із змісту позовної заяви та її прохальної частини, позивач новий кредитор вважає, що відповідач порушив його інтереси, зокрема, не повертає заборгованість, яка перейшла до нього за Договором застави майнових прав №Д-1.1/2014 від 04.09.2014 та Договором відступлення прав вимоги №Д-1.2/2014 від 04.09.2014.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 13.02.2017, рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2016 у справі № 910/6052/16 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до Державної іпотечної установи задоволено повністю, визнано недійсним Договір застави майнових прав № Д-1.1/2014 від 04.09.2014, укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Державною іпотечною установою, визнано недійсним Договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-1.2/2014 від 04.09.2014, укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Державною іпотечною установою, а також встановлено ознаки їх нікчемності, передбачені ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до положень ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, належних доказів про порушення саме прав та інтересів Державної іпотечної установи до позовної заяви не долучено та суду не надано.

Відповідно до п. 3.12 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18, підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Враховуючи, що за обставинами справи Договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-1.2/2014 від 04.09.2014, за яким Державна іпотечна установа отримала право вимоги до відповідача, визнаний недійсним, при цьому позивач не надав інших доказів, якими порушується його право відповідачем, відтак, є відсутнім порушення суб`єктивного права позивача, що підлягає судовому захисту у даному спорі.

Судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 4, 7, 13, 14, 73, 74, 76-79, 120, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позовних вимог відмовити.

2.Судовий збір покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 11.10.2019.

Суддя Ділай У.І.