ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.10.2019 Справа № 905/1490/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Левшиної Я.О., при секретарі судового засідання (помічнику судді) Фатєєвій О.О., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Акціонерного товариства Нікопольський завод феросплавів, м.Нікополь, Дніпропетровська область

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, м.Маріуполь, Донецька область

про стягнення 31760,77грн., з яких: 29256,69грн. пені та 2504,08грн. 3% річних

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПРАВИ:

Акціонерне товариство Нікопольський завод феросплавів, м.Нікополь, Дніпропетровська область звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний завод імені Ілліча, м.Маріуполь, Донецька область про стягнення заборгованості 31760,77грн., з яких: 29256,69грн. пені та 2504,08грн. 3% річних.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, позовну заяву призначено до розгляду судді Левшиній Я.О.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором поставки №181509/1706822/90 від 28.12.2017, внаслідок чого виникли підстави для нарахування пені та 3% річних.

Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на ст.ст.526, 530, 549, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст.193, 216, 230, 265, 267 Господарського кодексу України.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав: копію договору поставки №181509/1706822/90 від 28.12.2017, копії специфікацій №№1,2,3,4,5,6; копії додаткових угод до договору; рахунки та коригувальні рахунки; банківську довідку №168-55416БТ від 22.11.2018 про надходження коштів від відповідача; платіжне доручення № від 29.08.2018; копію листа 2018.08.15/51-8295/4026 та докази його направлення; залізничні накладні; довідку №1 від 15.11.2018; докази направлення рахунків відповідачу.

Ухвалою суду від 14.08.2019 позовну заяву Акціонерного товариства Нікопольський завод феросплавів, м.Нікополь, Дніпропетровська область до Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний завод імені Ілліча, м.Маріуполь, Донецька область про стягнення заборгованості 31760,77 грн., з яких: 29256,69 грн. пені та 2504,08 грн. 3% річних залишено без руху на підставі ч.1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України; надано позивачу строк п`ять днів для усунення недоліків; встановлено спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом надання суду документів на підтвердження наявності повноважень на засвідчення копій додатків до позову та факту перебування на посаді юрисконсульта Акціонерного товариства Нікопольський завод феросплавів Ткачової К.М. станом на 08.08.2019.

28.08.2019 від позивача надійшла заява, в якій останній повідомив про усунення недоліків, що стали підставою для залишення позовної заяви без руху, на підтвердження надав відповідні докази.

Ухвалою суду від 02.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 905/1490/19, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін; встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання суду відзиву на позов; запропоновано позивачу у строк до п`яти днів з дня отримання відзиву надати суду відповідь на відзив; запропоновано відповідачу у строк до п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив надати заперечення.

16.09.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №09/2171 від 02.09.2019, в якому останній проти позовних вимог заперечив, посилаючись на безпідставність нарахування пені та 3% річних на вартість товару, до складу якої входять транспортні витрати та витрати, пов`язані з охороною товару, в той час, як відповідальність у вигляді стягнення пені може застосовуватися лише за порушення покупцем строків оплати за поставлений товар, нарахування 3% річних є неправомірним, з огляду на те, що умовами договору не визначено окремого строку для сплати транспортних витрат та витрат, пов`язаних з охороною товару, отже зобов`язання в цій частині не є простроченим. Крім того, вказує, що на момент подання позовної заяви відповідач повністю оплатив отриманий товар, а тому правовідносини сторін за спірними поставками припинені їх повним виконанням. До відзиву відповідач надав перелік документів з розрахунків у безготівковій формі (реєстр платежів) з копіями платіжних доручень та клопотання про зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 80% .

Клопотання №09/2170 від 02.09.2019 про зменшення розміру пені на 80% відповідач обгрунтовує тим, що, по-перше, останнім зобов`язання з оплати отриманого товару виконані в повному обсязі, по-друге, позивачем не доведено жодними доказами факту виникнення у позивача збитків, будь-яких інших негативних наслідків, у зв`язку з виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №181509/1706822/90 від 28.12.2017. Крім того, відповідач зазначає, що м. Маріуполь є населеним пунктом, в якому проводиться антитерористична операція, внаслідок чого у відповідача виникли труднощі при веденні господарської діяльності. Разом з тим, відповідач посилається на скрутне фінанансове становище, відсутність документально підтверджених збитків у позивача, незначну затримку оплати за договором поставки, соціальну відповідальність та заборгованість бюджету з відшкодування ПДВ перед відповідачем. До клопотання відповідач надав копію довідки від 15.05.2019 про наявність та розмір бюджетної заборгованості з ПДВ, копію звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) за 1 квартал 2019 за формою №2.

19.09.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив №2019.09.16/1-4016 б/д, в якій останній, посилаючись на безпідставність та небгрунтованість доводів відповідача, викладених у відзиві, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Обгрунтовуючи свої доводи, викладені у відповіді на відзив, позивач посилався на пункт 3.3 договору, в якому сторони досягли згоди про те, що транспортні витрати та витрати з охорони товару входять до вартості товару.

23.09.2019 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Представник позивача в судове засідання 15.10.2019 не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про оголошення перерви.

Представник відповідача в судове засідання 15.10.2019 не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.12.2017 між сторонами був укладений договір поставки №181509/1706822/90, за умовами якого, позивач (постачальник) зобов`язався поставити та передати у власність відповідача (покупця) феросплави (товар), протягом строку з 01.07.2018 по 30.09.2018 на умовах, у кількості та в строки, вказані у специфікаціях до договору, які є його невід`ємними частинами, а відповідач - прийняти та оплатити згідно п.3.4 договору.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Публічне акціонерне товариство Нікопольський завод феросплавів змінило найменування на Акціонерне товариство Нікопольський завод феросплавів.

Згідно до п.2.1 договору, поставка товару здійснюється на умовах СРТ, залізнична станція Маріуполь сортувальний Донецької залізниці. Можливе постачання товару на умовах ФСА, склад вантажовідправника, автотранспортом покупця. Партією поставки товару за цим договором є кількість товару, відвантаженого для перевезення за однією залізничною накладною.

За приписами п.2.3 договору датою поставки товару та переходу права власності, при поставці залізничним засобом, вважається дата штемпелю на залізничній накладній станції вантажовідправника відповідно до п.2.1. Постачальник приймає на себе зобов`язання з організації та оплати транспортування та супроводження Товару на шляху прямування.

Відповідно до п.3.1 договору поставка товару здійснюється за цінами, які узгоджуються у відповідності до умов поставки, зазначених у специфікаціях та включають у себе усі збори та інші обов`язкові платежі, а також вартості тари, упаковки, маркування та інші видатки постачальника, пов`язані з поставкою товару.

Згідно п.3.3 договору, транспортні витрати (з/д. тариф) та витрати, пов`язані з охороною товару, включаються до вартості товару.

Пунктом 3.4 договору встановлено, що відповідач здійснює оплату товару, що постачається, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача протягом 30 банківських днів з дати поставки товару.

Згідно п. 3.8 договору, при перерахуванні коштів на рахунок постачальника, покупець зобов`язаний зазначити Оплата за товар за договором №181509/1706822/90 від 28.12.2017. При цьому, отримані грошові кошти розподіляються постачальником наступним чином: 1)оплачуються рахунки, які виписані на різницю між базовою ціною продукції на дату відвантаження та ціною такої продукції на дату зарахування грошових коштів від покупця; 2)оплачуються рахунки, виписані по базовій ціні продукції та дату відвантаження (такі рахунки оплачуються в порядку календарної черги виникнення заборгованості).

Відповідно до п.7.6 договору, у випадку порушення покупцем строків оплати за поставлений товар, останній сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідний період, за кожен день прострочення оплати.

Даний договір набирає чинності 01.07.2018 та діє до 01.12.2018. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання взятих на себе зобов`язань за договором (п.8.6. договору).

03.07.2018 сторонами підписано специфікації: №1 до договору поставки №181509/1706822/90 від 28.12.2017 щодо поставки товару у кількості 2400 метричних тон сплавів на загальну суму 84691728,00грн. з ПДВ. Строк поставки липень 2018 року; специфікацію №2 від 03.07.2018 на поставку товару у кількості 1000 метричних тон сплавів на загальну суму 34154964,00грн. з ПДВ. Строк поставки липень 2018 року.

Додатковою угодою №2/1804304 від 02.08.2018 сторони змінили вид пакування за специфікацією №1.

02.08.2018 сторонами підписано специфікації: №3 до договору поставки №181509/1706822/90 від 28.12.2017: поставка товару у кількості 1800 метричних тон сплавів на загальну суму 65110305,60грн. з ПДВ. Строк поставки серпень 2018 року; №4 від 02.08.2018 на поставку товару у кількості 400 метричних тон сплавів на загальну суму 14028936,00грн. з ПДВ. Строк поставки серпень 2018 року.

17.08.2018 між сторонами укладено додаткову угоду №3/1804658, якою сторони узгодили змінити найменування постачальника з Публічного акціонерного товариства Нікопольський завод феросплавів на Акціонерне товариство Нікопольський завод феросплавів.

03.09.2018 сторонами було підписано специфікації: №5 до договору щодо поставки товару у кількості 1000 метричних тон сплавів на загальну суму 36878136,00грн. з ПДВ. Строк поставки вересень 2018 року; №6 на поставку товару у кількості 330 метричних тон сплавів на загальну суму 11979629,64грн. з ПДВ. Строк поставки вересень 2018 року.

На виконання умов договору поставки №181509/1706822/90 від 28.12.2017, 05.07.2018 позивач поставив відповідачу товар згідно специфікації №2 до договору у загальній кількості 267,40 метричних тон феромарганцю ФМн78, що підтверджується рахунком №220752 та коригувальними рахунками №220752АК, №220752АК1 та залізничною накладною №47713094 на загальну суму 9133037,38грн.; 11.07.2018 позивач поставив відповідачу товар згідно специфікації №1 до договору у загальній кількості 663,70 метричних тон феросилікомарганцю МНС17, що підтверджується рахунком №220798, коригувальними рахунками №220798АК, №220798АК1 та залізничними накладними №47905401, №47905955 на загальну суму 23420791,63грн.; 17.07.2018 позивачем поставлено відповідачу 264,00 метричних тон феромарганцю ФМн78 за специфікацією №2 до договору згідно рахунку №220887, коригувальних рахунків №№220887АК-220887АК30 та залізничій накладній №45087061 на загальну суму 9016910,50грн.; крім того, 31.07.2018 позивач поставив відповідачу 933.55 метричних тон феросилікомарганцю МНС17 згідно специфікації №1 до договору, що підтверджується рахунком №221106, коригувальними рахунками №№221106АК-221106АК5 та залізничними накладними №№45587896, 45587912, 45587862, 45587888, 45587920, 45587870 на загальну суму 32943317,81грн.

Порушення відповідачем строків виконання грошових зобов`язань за договором №181509/1706822/90 від 28.12.2017 стали підставою для нарахування позивачем пені та 3% річних, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності (ст.86 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного позову полягає у примусовому спонуканні відповідача до сплати пені та 3% річних за порушення грошових зобов`язань за договором поставки №181509/1706822/90 від 28.12.2017.

Враховуючи статус сторін, характер правовідносин між учасниками договору, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного договору поставки №181509/1706822/90 від 28.12.2017.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки.

Як встановлено ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 1ст. 712 Цивільного кодексу України за поставлену продукцію покупець зобов`язаний сплатити постачальнику певну грошову суму. В силу приписів ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 2 ст.712 Цивільного кодексу України до правовідносин постачання застосовуються норми Цивільного кодексу України про купівлю-продаж, які (ст.655, ч.1 ст.691) також передбачають обов`язок покупця сплатити за придбаний товар певну суму грошових коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 692 цього Кодексу визначено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати товару.

Як було встановлено судом, сторони визначили порядок оплати, за яким покупець зобов`язаний сплатити суму за товар в строк, який визначений в договорі поставки №181509/1706822/90 від 28.12.2017, а саме - протягом 30 банківських днів з дати поставки товару (датою поставки вважається дата штемпелю на залізничній накладній станції вантажовідправника, згідно п.2.3 договору).

Отже, позивач здобув право вимоги з оплати поставленого товару за залізничними накладними: №47713094 від 05.07.2018 17.08.2018, №№47905401, 47905955 від 11.07.2018 23.08.2018, №45087061 від 17.07.2018 30.08.2018, №№45587896, 45587912, 45587862, 45587888, 45587920, 45587870 від 31.07.2018 13.09.2018.

Приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідач здійснив оплату поставленого товару з порушенням строку, визначеного у договорі.

Таке неналежне виконання грошових зобов`язань кваліфікується судом як їх порушення у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

Статтями 610, 611 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Дані наслідки порушення зобов`язання передбачені і ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України. Згідно норм зазначених статей у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно п.п. 1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Сторони п. 7.6. договору встановили, що випадку порушення покупцем строків оплати за поставлений товар, передбачених даним договором поставки, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої у відповідному періоді, за кожен день прострочення оплати.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши арифметичний розрахунок пені та 3% річних, правові підстави, період та порядок їх нарахування, суд дійшов висновку про задоволення вимог в цій частині в повному обсязі та стягнення з відповідача 29256,69грн. та 2504,08грн. відповідно.

Відповідач у відзиві посилався на необґрунтоване завищення суми пені та 3% річних позивачем. Зокрема, за твердженням відповідача, позивачем безпідставно до вартості товару віднесено транспортні витрати та витрати з охорони товару, в той час, як відповідальність у вигляді стягнення пені та 3% річних може застосовуватися лише за неналежну сплату саме товару.

Посилання відповідача на необґрунтоване завищення суми пені та 3% річних позивачем суд до уваги не приймає. Зокрема, як встановлено, згідно наданих до матеріалів справи рахунків, які були виставлені позивачем до сплати відповідачу, відсутні будь-які відомості щодо включення до вартості товару транспортних витрат та витрат з охорони товару.

Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву просив суд зменшити розмір пені на 80%, посилаючись на ст. 233 Господарського кодексу України.

В обґрунтування клопотання зазначив, що відповідач знаходиться у скрутному фінансовому становищі, що підтверджується наданим звітом про фінансові показники за 1 квартал 2019 року та має заборгованість бюджету з відшкодування ПДВ перед підприємством відповідача в розмірі 898922971,43грн. Крім того, відповідач здійснює свою господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції. На підтвердження викладених обставин надав копію довідки від 15.05.2019 про наявність та розмір бюджетної заборгованості з ПДВ, копію звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) за 1 квартал 2019 за формою №2.

Частиною 1 ст. 233 Господарського кодексу України передбачено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз зазначених статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків, враховує інтереси обох сторін.

Так, з наданого відповідачем звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) за 1 квартал 2019 вбачається, що дійсно діяльність останнього у звітному році була збитковою, а саме за фінансовими результатами собівартість реалізованої продукції перевищує чистий дохід від реалізації продукції, валовий прибуток відсутній, тоді як валовий збиток складає 354972 тис.грн., прибуток фінансового результату від операційної діяльності відсутній та наявний збиток у розмірі 1355568 тис.грн., чистий фінансовий результат за підсумками першого кварталу поточного року складає збиток у розмірі 1214498 тис.грн.

Як встановлено судом, позивачем всупереч вимог ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України не доведено жодними доказами факту виникнення в нього збитків внаслідок допущення прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №181509/1706822/90 від 28.12.2017.

При цьому, як встановлено судом, з боку відповідача припущено незначне прострочення виконання своїх зобов`язань перед позивачем та повністю виконано свої зобов`язання з оплати отриманого від позивача товару.

За встановлених обставин, враховуючи майновий стан сторін та стан розрахунків, суд вважає клопотання відповідача обґрунтованим частково.

Крім того, пеня є лише санкцією за невиконання грошового зобовязання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може.

До того ж, суд враховує, що з боку відповідача припущено незначне прострочення виконання своїх зобов`язань перед позивачем та станом на час звернення позивача із даним позовом до суду, заборгованість за отриманий товар відсутня. Тому при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

Враховуючи вищевикладене, строк порушення грошового зобов`язання, а також значний розмір нарахованих до стягнення штрафних санкцій, господарський суд вважає за можливе зменшити розмір пені на 30% та стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 20479,68грн.

Судовий збір підлягає віднесенню на відповідача повністю, враховуючи, що, за висновками суду, спір по справі виник внаслідок неправильних дій відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 42, 74, 77, 86, 123, 129, 178, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Нікопольський завод феросплавів, м.Нікополь, Дніпропетровська область до Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний завод імені Ілліча, м.Маріуполь, Донецька область про стягнення 31760,77 грн., з яких: 29256,69 грн. пені та 2504,08 грн. 3% річних, задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча (87504 Донецька область, м.Маріуполь, вул.Левченка, буд.1, ) на користь Акціонерного товариства Нікопольський завод феросплавів (53200 Дніпропетровська область, м.Нікополь, вул.Електрометалургів, буд.310, ) пеню в розмірі 20479,68грн., 3% річних в розмірі 2504,08грн., витрати з оплати судового збору в розмірі 1921,00грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги, якщо його не скасовано, - після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У судовому засіданні 15.10.2019 підписано повний текст рішення.

Суддя Я.О. Левшина