номер провадження справи 4/104/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2019 Справа № 908/1732/19

м.Запоріжжя Запорізької області

за позовом Приватної виробничо-торгівельної фірми Кріоліт-Дніпро (49022, м. Дніпро, вул. Океанська, буд. 4)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Український Рітейл (49126, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, БУЛЬВАР СЛАВИ, будинок 45)

про стягнення 5 964391, 73 грн. основного боргу за Договором поставки № 11/2017 від 01.04.2017, 123172, 51 грн. пені, 10967,21 грн. 3% річних, 24 567, 08 грн. інфляційних втрат

Суддя Зінченко Н.Г.

При секретарі судового засідання: Петриченко А.Є.

Представники сторін:

від позивача не з`явився.

від відповідача не з`явився.

15.07.2019 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Приватної виробничо-торгівельної фірми Кріоліт-Дніпро вих.№163/1 від 27.06.2019 (вх. №1870/08-07/19 від 15.07.2019) до Товариства з обмеженою відповідальністю Український Рітейл про стягнення 5 964 391, 73 грн. основного боргу за Договором поставки № 11/2017 від 01.04.2017, 123172, 51 грн. пені, 10 967,21 грн. 3% річних, 24 567, 08 грн. інфляційних втрат.

15.07.2019 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу №908/1732/19 розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 19.07.2019 ухвалено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 908/1732/19, присвоїти справі номер провадження 4/104/19, здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначити на 08.08.2019.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 08.08.2019 відкладено підготовче засідання на 05.09.2019.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 05.09.2019 закрито підготовче провадження у справі № 908/1732/19, призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 12.09.2019.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 12.09.2019 відкладено розгляд справи по суті в судовому засіданні, з повідомленням сторін на 07.10.2019.

У судовому засіданні 07.10.2019 справу розглянуто, прийнято рішення.

Позивач та відповідач в судове засідання 07.10.2019 не з`явилися, про причини можливої неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, у відповідності до приписів господарсько - процесуального кодексу України.

В матеріалах справи наявна розписка від 12.09.2019 про повідомлення представника позивача про дату, час та місце судового засідання призначеного на 07.10.2019.

Ухвала господарського суду Запорізької області від 12.09.2019 про відкладення розгляду справи по суті, отримана уповноваженою особою Товариства з обмеженою відповідальністю Український Рітейл 26.09.2019, про що свідчить відмітка на повідомленні про вручення рекомендованого поштового відправлення (штрих-код 049).

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутністю представника відповідача.

Позовні вимоги викладені в позовній заяві, ґрунтуються на ст. ст. 509, 530, 536, 610, 611, 612, 625, 628, 629, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. 193, 265, 230, 231, 232 Господарського кодексу України та договорі поставки № 11/2017 від 01.04.2017, на підставі яких позивач просить позов задовольнити, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Український Рітейл 5 964391, 73 грн. основного боргу, 123172, 51 грн. пені, 10967,21 грн. 3% річних, 24 567, 08 грн. інфляційних втрат.

Відповідач відзив на позовну заяву, витребуваний ухвалою суду по справі не надав, про поважність причин ненадання відзиву не заявляв.

Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ

01.04.2017 Приватною виробничо-торгівельною фірмою Кріоліт-Дніпро (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Український Рітейл" (покупець, відповідач) укладено договір поставки № 11/2017 (далі договір).

За умовами п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставляти, а покупець приймати та оплачувати товар, далі Товар, на умовах даного договору.

У відповідності до умов п. 1.2. Договору, найменування, асортимент і ціна товару, що поставляється вказуються в Додатку № 2 до цього Договору («Специфікація»), який є його невід`ємною частиною.

Згідно з п. 2.2 договору замовлення передаються засобом електронного зв`язку. При використанні сторонами способу передачі замовлення шляхом передачі електронного повідомлення (ЕDI-документа) через платформу електронної комерції «еХіte» сторони підписують Додаток № 2.

Зобов`язання з поставки товару вважається виконаним з моменту передачі товару та повного пакету належним сином оформлених товаросупровідних документів Покупцю згідно з умовами Договору і діючого законодавства України. (п. 2.6 Договору).

За умовами п. 3.2 Договору приймання товару за кількістю і якістю здійснюється Покупцем в місці поставки товару в момент отримання товару від Постачальника на підставі товаросупровідних документів.

Якщо при прийомці товару виявилися невідповідність товару умовам даного Договору, покупець вправі відмовитися від отримання даного товару, оформивши акт розбіжностей, в порядку п.3.6 Договору або відстрочити доту розрахунку з постачальником на строк затримки оформлення (надання) необхідних документів. ( п.3.5 Договору).

У відповідності до п. 6.5. Договору, вимоги по оплаті поставленого товару зазначаються в Додатку № 6 до Договору.

За умовами п. 3 Додатку № 6 до Договору від 01.03.2017 оплата товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 55 (п`ятдесяти п`яти) календарних днів з дня поставки товару. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку Покупця.

Пунктом 11.1 договору встановлено, що даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до та діє до 31.12.2017. У випадку, якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії даного договору жодна зі сторін у письмовій формі не заявить про його розірвання, договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік.

Сторони не надали суду доказів припинення дії договору. Отже, умови договору є чинними на момент розгляду даної справи судом.

Постачальником і Покупцем підписано Додаток № 1 до Договору «Специфікація» від 01.04.2017, в якому Сторони визначили: найменування товару, країну виробника товару, одиницю виміру товару, кількість одиниць товару в упаковці: термін придатності товару, ціну за одиницю товару.

На виконання умов п. 2.2. Договору та п. 1 Додатку № 2 до Договору, Покупцем направлені Постачальнику замовлення на поставку товарів у вигляді електронних повідомлень (ЕDI-документа) через платформу електронної комерції.

На виконання умов Договору, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 6607627,79грн.

Факт здійснення поставки товару підтверджується видатковими накладними за період з 08.03.2019 по 31.05.2019, копії яких долучені до матеріалів справи, а саме:

- № КД-0000382 від 08.03.2019 на суму 174960,00 грн. в тому числі ПДВ (20%);

- № КД-0000396 від 13.03.2019 на суму 177759,36 грн. в тому числі ПДВ (20%);

- № КД-0000413 від 15.03.2019 на суму 46025,28 грн. в тому числі ПДВ (20%);

- № КД-0000415 від 15.03.2019 на суму 222480,00 грн. в тому числі ПДВ (20%);

- № КД-0000434 від 20.03.2019 на суму 192519,36 грн. в тому числі ПДВ (20%);

- № КД-0000449 від 22.03.2019 на суму 29705,16 грн. в тому числі ПДВ (20%);

- №КД-0000465 від 27.03.2019 на суму 309274,56 грн. в тому числі ПДВ (20%);

- №КД-0000469 від 27.03.2019 на суму 317515,20 грн. в тому числі ПДВ (20%);

- №КД-0000471 від 27.03.2019 на суму 317515,20 грн. в тому числі ПДВ (20%);

- №КД 0000467 від 28.03.2019 на суму 309401,52 грн. в тому числі ПДВ (20%);

- № КД-0000485 від 29.03.2019 на суму 137609,34 грн. в тому числі ПДВ (20%);

- № КД-0000487 від 29.03.2019 на суму 270300,00 грн. в тому числі ПДВ (20%);

- № КД-0000504 від 03.04.2019 на суму 171099,90 грн. в тому числі ПДВ (20%);

- № КД-0000518 від 05.04.2019 на суму 137759,40 грн. в тому числі ПДВ (20%);

- № КД-0000539 від 12.04.2019 на суму 207840,00 грн. в тому числі ПДВ (20%);

- № КД-0000541 від 12.04.2019 на суму 382190,40 грн. в тому числі ПДВ (20%);

- № КД-0000543 від 12.04.2019 на суму 207840,00 грн. в тому числі ПДВ (20%);

- № КД-0000545 від 12.04.2019 на суму 95867,64 грн. в тому числі ПДВ (20%);

- № КД-0000560 від 17.04.2019 на суму 181860,00 грн. в тому числі ПДВ (20%);

- № КД-0000562 від 17.04.2019 на суму 181860,00 грн. в тому числі ПДВ (20%);

- № КД-0000564 від 17.04.2019 на суму 384632,17 грн. в тому числі ПДВ (20%);

- № КД-0000599 від 24.04.2019 на суму 222480,00 грн. в тому числі ПДВ (20%);

- № КД-0000609 від 25.04.2019 на суму 236002,57 грн. в тому числі ПДВ (20%);

- № КД-0000601 від 25.04.2019 на суму 133488,00 грн. в тому числі ПДВ (20%);

- № КД-0000603 від 25.04.2019 на суму 83802,72 грн. в тому числі ПДВ (20%);

- № КД-0000605 від 25.04.2019 на суму 129900,00 грн. в тому числі ПДВ (20%); .

- № КД-0000613 від 01.05.2019 на суму 244944,00 грн. в тому числі ПДВ (20%);

- № КД-0000633 від 03.05.2019 на суму 119585,16 грн., в тому числі ПДВ (20%);

- № КД-0000651 від 08.05.2019 на суму 216240,00 грн. в тому числі ІІДІІ (20%);

- № КД-0000653 від 10.05.2019 на суму 190156,06 грн. в тому числі ПДВ (20%);

- № КД-0000655 від 10.05.2019 на суму 112973,77 грн. в тому числі ПДВ (20%);

-. № КД-0000699 від 22.05.2019 на суму 237312,00 грн. в тому числі ПДВ (20%);

- № КД-0000727 від 31.05.2019 на суму 224729,02 грн. в тому числі ПДВ (20%).

Зазначені видаткові накладні підписані уповноваженими особами позивача та відповідача та скріплені відбитками печаток підприємств.

Товар був доставлений на адресу відповідача автомобільним транспортом, що підтверджується товарно-транспортними накладними, копії яких долучені до матеріалів справи.

Таким чином, позивач взяті на себе зобов`язання за Договором виконав належним чином і у повному обсязі.

Оскільки відповідач в повному обсязі не оплатив товар у встановлений строк, позивач звернувся до господарського суду з позовом у даній справі про стягнення з відповідача 5 964391, 73 грн. основного боргу за Договором поставки № 11/2017 від 01.04.2017, 123172, 51 грн. пені, 10967,21 грн. 3% річних, 24 567, 08 грн. інфляційних втрат.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з такого.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати. Покупець зобов`язаний сплатити повну ціну переданого товару.

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором у строк, визначений відповідно до статті 530 ЦК України. (частина 1 статті 693 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що в порушення умов Договору відповідач у встановлені строки та в повному обсязі з позивачем не розрахувався.

Оплату за поставлений товар, що поставлявся позивачем за умовами Договору поставки № 11/2017 від 01.04.2017, відповідач здійснив частково в сумі 6000, 00 грн., а саме повністю розрахувався за видатковими накладними № КД-0000396 від 13.03.2019 на суму 177759,36 грн. - № КД-0000413 від 15.03.2019 на суму 46025,28 грн. - № КД-0000415 від 15.03.2019 на суму 222480,00 грн., частково оплатив товар в сумі 22 011, 42 грн. за видатковою накладною № КД-0000434 від 20.03.2019 та сплатив залишок боргу за товар в сумі 131 723, 94 грн. отриманий за № КД-0000382 від 08.03.2019. Решту суми боргу відповідач не сплатив.

Таким чином, на час судового вирішення спору заборгованість відповідача перед позивачем становить 5 964 391, 73 грн. (6607627,79 грн. (загальна сума поставки) 600000, 00 грн. (оплата за товар) 43 236, 06 грн. оплата за товар за видатковою накладною № КД-0000382 від 08.03.2019, яка врахована позивачем в раніше здійснені оплати за спірним Договором).

На день розгляду спору відповідач доказів оплати в повному обсязі за поставлений товар суду не надав.

Відповідно до чинного законодавства права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції оформлюються первинними документами відповідно до вимог Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність.

За змістом ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні накладні є первинними звітними документами, на підставі яких проводиться звіт господарської діяльності. Ці документи повинні конкретно ідентифікувати господарську проведену діяльність.

Згідно Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, у бухгалтерському обліку повинні відображатися господарські операції, як факти підприємницької діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Цим же Положенням затверджено, що накладна це документ, що використовується при передачі товарно-матеріальних цінностей від однієї особи іншій. Видаткова накладна фіксує факт отримання/передачі товарів або послуг і по суті завершує купівлю-продажу між продавцем і покупцем. Видаткова накладна може бути замінена актом здачі-приймання.

Тобто, письмовими свідоцтвами, що фіксують та підтверджують господарські операції, є первинні документи, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати як обов`язкові реквізити, так і додаткові реквізити в залежності від характеру операції.

Таким чином, для надання первинним документам доказової сили при розгляді справ в суді необхідні повні дані про конкретні господарські операції, що здійснюються за конкретним договором, укладеним між сторонами.

Як встановлено судом, видаткові накладні, за якими позивачем здійснювалася поставка товару в рамках Договору поставки № 11/2017 від 01.04.2017, є первинними обліковими документами у розумінні Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні та відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин.

Згідно з ч., ч. 1 та 2 ст. 692 ЦК України на покупця покладено обов`язок оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Відповідач оспорив належність зазначеної печатки відповідачу. В подальшому відповідач підписав акт звірки, в якому відображені спірні поставки, а також здійснив оплати на підставі договору поставки, тобто своїми діями визнав факт поставки товару.

Також, в матеріалах справи наявний Акт звіряння взаємних розрахунків за період квітень 2019, з якого встановлено, що відповідач визнав факт існування заборгованості перед позивачем.

Згідно з чинним законодавством України акту звірки взаєморозрахунків не надано юридичної сили як доказу наявності обов`язку сплатити грошові кошти або ж відсутності такого обов`язку. Проте, в розумінні ст., ст. 9, 10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» вказаний акт є зведеним обліковим документом, який відображає загальну суму заборгованості та фіксує стан розрахунків між сторонами.

Акт звірки взаємних розрахунків є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють облік операцій. Сам по собі акт звірки не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. Водночас, акт звірки може вважатися доказом у справі, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо.

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду у по справі №910/1389/18 від 05.03.2019.

За умовами договору зобов`язання з поставки товару вважається виконаним з моменту передачі товару та повного пакету належним сином оформлених товаросупровідних документів Покупцю згідно з умовами Договору і діючого законодавства України. (п. 2.6 Договору).

Передача товару відповідачу була здійснена за видатковими та товарно-транспортними накладними.

Відповідно до ст. 666 ЦК України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Відповідач не звертався до позивача з претензіями щодо кількості та якості поставленого товару або відсутності належних товаросупровідних документів на товар.

Також, суд зазначає, що, відповідно до вимог діючого законодавства відповідальність і контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також законністю користування ними покладається на керівників підприємств, установ і організацій, господарських об`єднань, суб`єктів господарської діяльності. Тобто, зазначене обумовлює презумпцію, в силу якої печатка на любому документі вважається поставленою з відома її керівника або суб`єкта господарської діяльності без створення юридичної особи.

Відповідно до ч., ч. 1-4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Відповідач своїм правом на подання доказів не скористався, заявлені до нього позовні вимоги не спростував.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 5964391, 73 грн. основного боргу за Договором поставки № 11/2017 від 01.04.2017 документально підтвердженими, обґрунтованими, заснованими на законі та такими, що підлягають задоволенню.

Нормами статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язань може забезпечуватися згідно з законом або договором, зокрема, неустойкою.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання малу бути виконано, що передбачено ч. 6 ст. 232 ГК України.

Відповідно до п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Приписом ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Вимоги щодо стягнення пені позивач обґрунтовує пунктом 8.13 Договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 17.05.2017) встановлено, що за порушення терміну оплати поставленого товару покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від вартості несвоєчасно сплаченого товару за кожень день прострочення.

За невиконання грошових зобов`язання за спірним Договором позивачем пред`явлена до стягнення пеня в розмірі 123172, 51 грн., яка розрахована за загальний період з 14.05.2019 по 27.06.2019, за кожною окремою видатковою накладною.

Розрахунок пені судом перевірений та визнаний таким, що виконаний правильно.

Враховуючи викладене, вимога про стягнення з відповідача 123172, 51 грн. пені за порушення строків оплати за Договором заявлена до стягнення правомірно та підлягає задоволенню судом.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться втрати від інфляції та 3 % річних.

Статтю 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення 10967,21 грн. 3% річних, за загальний період з 14.05.2019 по 27.06.2019 та 24 567, 08 грн. інфляційних втрат, за загальний період з травня 2019 по червень 2019.

Наданий розрахунок судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство та встановлено, що розрахунок 3% річних позивачем виконаний правильно.

Враховуючи викладене, вимога про стягнення з відповідача 10967,21 грн. 3% річних за порушення строків оплати за Договором заявлені до стягнення правомірно та підлягають задоволенню судом.

Щодо стягнення інфляційних витрат, суд зазначає, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок включаються й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т. п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т. д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007, № 265 «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін»).

Як вбачається з розрахунку позивача позивачем порушені вищезазначені норми чинного законодавства, так позивачем не визначено сукупний індекс інфляції, також нарахування на суму боргу 200213, 10 грн., здійснено за травень 2019 р., тоді як сплата заборгованості на зазначену суму виникла 16.05.2019, крім того позивачем не враховано дефляцію за червень 2019.

Наданий розрахунок судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство та встановлено що, з урахуванням того, що суд не виходить за межі позовних вимог, враховує визначений позивачем період та суми боргу за це період, позивач мав право нарахування інфляційних втрат: за травень червень 2019 на суму 170507, 94 грн., за даний період сума інфляційного нарахування становить 335, 05 грн.; за червень 2019 на суму 3 309370, 26 грн. за даний період сума інфляційного нарахування становить: мінус ( 16546, 85 грн.).

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 24 567, 08 грн. інфляційних втрат задоволенню не підлягають, оскільки у заявленому позивачем періоді не відбувалося інфляційне збільшення суми основного боргу, а тому у позивача відсутні підстави для нарахування відповідачу інфляційних втрат.

На підставі викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, пропорційно розміру позовних вимог

Суд вважає за необхідне зазначити позивачу, що він має право звернутися до суду з клопотання про повернення сплаченої суми судового збору в розмірі 832, 65 грн. в порядку ст. 7 Закону України Про судовий збір, зайво сплаченого платіжним дорученням № 132 від 25.06.2019 в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1.Позов Приватної виробничо-торгівельної фірми Кріоліт-Дніпро до Товариства з обмеженою відповідальністю Український Рітейл задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Український Рітейл, (49126, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, БУЛЬВАР СЛАВИ, будинок 45, ) на користь Приватної виробничо-торгівельної фірми Кріоліт-Дніпро (49022, м. Дніпро, вул. Океанська, буд. 4, ) 5 964 391 (п`ять мільйонів дев`ятсот шістдесят чотири триста дев`яносто одну) грн. 73 коп. основного боргу, 123 172 (сто двадцять три тисячі сто сімдесят дві) грн. 51 коп. пені, 10967 (десять тисяч дев`ятсот шістдесят сім) грн. 21 коп. 3% річних, та 91477 (дев`яносто одну тисячу чотириста сімдесят сім) грн. 96 коп. судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України 17 жовтня 2019 р.

Суддя Н.Г.Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.