ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2019р.м. ДніпроСправа № 904/3359/19

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г. за участю секретаря судового засідання Барабанова Д.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Державно-кооперативного проектно-вишукувального інституту "Дніпроагропроект", м. Дніпро

про стягнення суми боргу за договором про постачання теплової енергії у розмірі 210710грн.03коп., пені у розмірі 32355грн.89коп., 3% річних у розмірі 2870грн.66коп., інфляційних втрат у розмірі 10551грн.51коп.

Представники:

від позивача: Жеромський С.В., довіреність №3 від 02.01.2019р.;

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ: Комунальне підприємство "Теплоенерго" Дніпровської міської ради звернулось до Державно-кооперативного проектно-вишукувального інституту "Дніпроагропроект" з позовом про стягнення суми боргу за договором про постачання теплової енергії у розмірі 210710грн.03коп., пені у розмірі 32355грн.89коп., 3% річних у розмірі 2870грн.66коп., інфляційних втрат у розмірі 10551грн.51коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору про постачання теплової енергії №040037 від 15.10.2006р. в частині розрахунків за поставлену теплову енергію.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 04.09.2019р.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.09.2019р. розгляд справи було відкладено на 07.10.2019р.

Відповідач відзиву на позов у строк, встановлений судом, не надав, участі свого представника у судовому засіданні не забезпечив і про причини його неявки суд не повідомив.

Про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений господарським судом належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення 19.08.2019р. та 16.09.2019р. уповноваженому представнику Державно-кооперативного проектно-вишукувального інституту "Дніпроагропроект" поштових відправлень з ухвалами суду.

За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, але останній не скористався своїм правом на участь його представника у судовому засіданні та на подання відзиву на позов.

Разом з тим, стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Нормами статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов`язків щодо доказів. Тож, суд вважає, що в межах наданих йому повноважень сторонам були створені належні умови для надання доказів та заперечень.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується із ч. 2 ст. 178 цього Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. При цьому, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на наведені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд установив таке.

15.10.2006р. між Міським комунальним підприємством "Дніпровські міські теплові мережі" (далі - енергопостачальна організація) та Державно-кооперативним проектно-вишукувальним інститутом "Дніпроагропроект" (далі - споживач) укладено договір про постачання теплової енергії №040037 (далі - договір).

За умовами зазначеного договору енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (п. 1.1 договору).

Пунктом 2.1 договору передбачено, що теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби:

- опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону (175 діб);

- гаряче водопостачання - протягом 350 діб;

- технологічні потреби - відповідно з виробничою програмою;

- кондиціювання повітря - по мірі необхідності.

Згідно з додатками №1 (в редакції з 10.09.2010р.) та №6 до договору об`єктом постачання споживачу теплової енергії за цим договором є окрема восьмиповерхова будівля, розташована по пр. Кірова, 28-а ( нова назва - пр . О. Поля).

Загальна площа вказаного приміщення складає 5026,5м2, середньомісячне навантаження в опалювальному сезоні (на -1оС) становить 121,5 Гкал/міс (73,62% від показника ПО).

Рішення про початок та закінчення опалювального сезону приймається виконавчим органом відповідної місцевої ради, виходячи з кліматичних умов (п. 2.2 договору).

Пунктом 3.2.2 договору на споживача теплової енергії покладено наступні обов`язки: виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені цим договором; на кінець опалювального сезону проводити звіряння розрахунків з енергопостачальною організацією.

Згідно правил користування тепловою енергією споживач зобов`язаний встановити прилади обліку теплової енергії. Облік споживання теплової енергії здійснюється за показниками приладів обліку, встановлених на вводах на опалення і ГВП по пр. Кірова, 28-а (пункти 5.1, 5.2 договору).

Відповідно до пункту 5.5 договору споживач, що має прилади обліку, щомісячно подає до енергопостачальної організації у письмовій формі звіт про фактичне споживання теплової енергії, в терміни до 20 числа поточного місяця.

Тарифи на теплову енергію, що споживається згідно з цим договором, установлюються Дніпропетровською міською радою народних депутатів, і для розрахунків за цим договором складає: теплова енергія - 1 Гкал 85,00 грн. (пункти 6.1, 6.2 договору).

За умовами пункту 7.1 договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів, або, за згодою сторін будь-яким іншим шляхом, не забороненим чинним законодавством України.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатам якого підписується акт (в 2-х примірниках) на відпуск-отримання теплової енергії по формі додатку 4.

У відповідності до умов пункту 7.3 договору споживач зобов`язаний не пізніше ніж за 5 днів до початку розрахункового періоду сплачувати енергопостачальній організації вартість теплової енергії згідно з її кількістю, передбаченою у додатку 1 до цього договору, по власним платіжним дорученням з указанням періоду, за який він сплачує.

Остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію згідно з пунктом 7.4 договору проводиться споживачем в продовж 5 діб після одержання рахунку енергопостачальної організації, яка зобов`язана направити його споживачу не пізніше 10 числа місяця слідую чого за розрахунковим. У випадку утворення переплати, вона зараховується в рахунок наступних платежів.

Цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 15 жовтня 2009 року (пункт 11.1 договору).

Відповідно до пункту 11.4 договору даний договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Матеріали справи не містять доказів припинення договору або визнання його недійсним у встановленому законом порядку.

Отже, даний договір є дійсним та обов`язковим для виконання сторонами.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2018р. у справі №904/2641/18 за позовом Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради до Державно-кооперативного проектно-вишукувального інституту "Дніпроагропроект" про стягнення 233457грн.04коп. основної заборгованості за період з 01.12.2017р. по 30.04.2018р., 18734грн.46коп. пені, 1667грн.96коп. 3% річних та 2299грн.41коп. інфляційних втрат за договором про постачання теплової енергіЇ №040037 від 15.10.2006р. вимоги позивача задоволено частково. До стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 233457грн.04коп. основної заборгованості, 18656грн.68коп. пені, 1661грн.10коп. 3% річних та 2299грн.41коп. інфляційних втрат; в решті позову судом відмовлено.

Вказаним рішенням суду у справі №904/2641/18 встановлено, що рішенням Дніпропетровської міської ради від 27.07.2016р. №28/12 "Про надання дозволу на передачу з балансу КП "Дніпропетровські міські теплові мережі" на баланс КП "Теплоенерго" об`єктів і мереж теплопостачання", акту приймання-передачі об`єктів і мереж теплопостачання, КП "Теплоенерго" отримало засоби теплопостачання.

У зв`язку з неможливістю подальшого виконання обов`язків з теплопостачання об`єктів за договором №040037 від 15.10.2006р. Комунальним підприємством "Дніпропетровські міські теплові мережі" і фактичним переданням функцій з теплопостачання до Комунального підприємства "Теплоенерго" повідомленням №2555/783 від 05.10.2016р. позивач звернувся до відповідача із пропозицією щодо укладення додаткової угоди до договору. Разом з повідомленням на адресу відповідача направлено 3 примірники додаткової угоди. Повідомлення отримано відповідачем 06.10.2018р. за вх.№184/1/01-10. Однак на час звернення до суду тристороння додаткова угода до договору не підписана відповідачем і на адресу позивача не повернута.

Тож, враховуючи відсутність заперечень щодо змісту даної додаткової угоди з боку відповідача, Господарський суд Дніпропетровської області в рішенні від 30.10.2018р. у справі №904/2641/18 визнав дану додаткову угоду погодженою.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2018р. у справі №904/2641/18 набрало законної сили 22.11.2018р.

Згідно з приписом ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, під час розгляду даної справи не підлягають доказуванню обставини погодження відповідачем додаткової угоди до договору, підписаної Міським комунальним підприємством "Дніпровські міські теплові мережі", як енергопостачальною організацією, та позивачем, як новою енергопостачальною організацією, про передання енергопостачальною організацією новій енергопостачальній організації прав і обов`язків за основним договором (договір про постачання теплової енергії №040037 від 15.10.2016р.).

У матеріалах справи міститься примірник вказаної додаткової угоди до договору, підписаний Міським комунальним підприємством "Дніпровські міські теплові мережі" та Комунальним підприємством "Теплоенерго" Дніпровської міської ради.

Умовами пунктів 1.1.4, 1.1.5 даної додаткової угоди передбачено перехід прав, зобов`язань та відповідальності за основним договором до нової енергопостачальної організації в тому обсязі, в якому вони належали енергопостачальній організації до набрання чинності цією угодою, та до споживача перед новою енергопостачальною організацією в тому обсязі, в якому вони належали споживачу до набрання чинності цією угодою.

Згідно із частиною першою статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Приписами ст. 513 цього Кодексу встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ч. 1 ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, виходячи зі змісту вищенаведених положень Цивільного кодексу України та умов додаткової угоди від 01.10.2016р. до договору, позивач набув прав, обов`язків та відповідальності енергопостачальної організації за договором про постачання теплової енергії №040037 від 15.10.2016р.

На виконання умов договору, позивач у період з листопада 2018 року по квітень 2019 року поставив відповідачу теплову енергії на загальну суму 210710грн.03коп.

На підтвердження зазначеного факту позивачем суду надано наступні документи:

1) підписані сторонами акти прийому-передачі теплової енергії №040037 (а.с. 57-60):

- від 30.11.2018р. за листопад 2018р. на суму 19982грн.52коп.;

- від 31.12.2018р. за грудень 2018р. на суму 49244грн.81коп.;

- від 31.01.2019р. за січень 2019р. на суму 76103грн.03коп.;

- від 28.02.2019р. за лютий 2019р. на суму 32665грн.48коп.;

2) підписані позивачем в односторонньому порядку акти прийому-передачі теплової енергії №040037 (а.с. 61-62):

- від 31.03.2019р. за березень 2019р. на суму 22935грн.37коп.;

- від 30.04.2019р. за квітень 2019р. на суму 9781грн.82коп.;

3) рахунки №040037 (а.с. 51-56):

- від 30.11.2018р. за листопад 2018р. на суму 19982грн.52коп. (отриманий відповідачем 10.12.2018р.);

- від 31.12.2018р. за грудень 2018р. на суму 49244грн.81коп. (отриманий відповідачем 10.01.2019р.);

- від 31.01.2019р. за січень 2019р. на суму 76103грн.03коп. (отриманий відповідачем 06.02.2019р.);

- від 28.02.2019р. за лютий 2019р. на суму 32665грн.48коп. (отриманий відповідачем 06.03.2019р.);

- від 31.03.2019р. за березень 2019р. на суму 22935грн.37коп. (отриманий відповідачем 04.04.2019р.);

- від 30.04.2019р. за квітень 2019р. на суму 9781грн.82коп. (отриманий відповідачем 03.05.2019р.).

Матеріали справи не містять доказів незгоди відповідача із обсягами поставленої йому теплової енергії у березні та квітні 2019 року, вартість яких включена до актів прийому-передачі теплової енергії і рахунків за відповідні місяці.

Отримання відповідачем вказаних вище актів із рахунками на оплату підтверджується наявними у матеріалах справи реєстрами отримання рахунків нарахувань та актів виконаних робіт споживачами теплової енергії за: листопад 2018р. №350 від 10.12.2018р., грудень 2018р. №370 від 10.01.2019р., січень 2019р. №390 від 06.02.2019р., лютий 2019р. №410 від 06.03.2019р., березень 2019р. №430 від 04.04.2019р., квітень 2019р. №450 від 03.05.2019р. (а.с. 63-68).

При цьому, у відповідності до умов договору підставою для здійснення оплати за відпущену теплову енергію є саме рахунок енергопостачальної організації.

З огляду на положення спірного договору та з урахуванням дат отримання рахунків відповідач повинен був оплатити вартість теплової енергії, отриманої у листопаді 2018р. - до 15.12.2018р., у грудні 2018р. - до 15.01.2019р., у січні 2019р. - до 11.02.2019р., у лютому 2019р. - до 11.03.2019р., у березні 2019р. - до 09.04.2019р., у квітні 2019р. - до 08.05.2019р.

Відповідач своїх зобов`язань з повної та своєчасної оплати теплової енергії, отриманої у період із листопада 2018 року по квітень 2019 року, не виконав.

Внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за отриману ним теплову енергію в розмірі 210710грн.03коп.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачу 19.06.2019 року позивачем було направлено досудову вимогу №040037 про погашення наявної суми боргу за теплову енергію в строк до 25.06.2019р. разом із актом звіряння за період з 01.11.2018р. по 31.05.2019р. та супровідним листом №715-СС від 18.06.2019р.

За твердженням позивача, відповідач умов досудової вимоги не виконав, що і зумовило звернення позивача до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Відповідач обставин, наведених позивачем в обґрунтування позовних вимог, не оспорив та не спростував.

Дослідивши обставини справи та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Положення аналогічного змісту закріплені в частині першій статті 526 Цивільного кодексу України.

Позивач належним чином виконав своє зобов`язання за договором із поставки відповідачу теплової енергії у період з листопада 2018 року по квітень 2019 року, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем. Отже, у відповідача виникло зустрічне зобов`язання по оплаті вартості отриманої ним теплової енергії.

За приписами статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач у порушення умов договору не здійснив повних та своєчасних розрахунків із позивачем, у зв`язку з чим зі сторони відповідача має місце неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за договором.

На момент розгляду справи доказів погашення перед позивачем заборгованості в сумі 210710грн.03коп. відповідачем не надано і матеріали справи не містять. Тому суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача в цій частині позову.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Підпунктом 8.2.3 пункту 8.2 договору передбачено відповідальність споживача за порушення умов договору, а саме: в разі несвоєчасної оплати за спожиту теплову енергію - нараховується пеня в розмірі 1%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення.

Позивач за порушення відповідачем узгоджених у договорі строків оплати поставленої теплової енергії заявив до стягнення з нього пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 32355рн.89коп. за загальний період прострочення з 15.12.2018р. по 29.07.2019р., нарахувавши її окремо по кожному акту прийому-передачі теплової енергії.

Перевіркою наданого позивачем розрахунку пені, судом виявлено помилки у початкових датах періодів нарахувань та, відповідно, у кількості днів нарахування.

Однак, оскільки позивачем заявлено пеню в межах суми здійсненого судом перерахунку, то вимога в цій частині позову підлягає задоволенню в повному обсязі в розмірі 32355грн.89коп.

Згідно з положеннями статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також, за порушення умов договору щодо оплати вартості поставленої теплової енергії позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 3% річних у сумі 2870грн.66коп. за загальний період з 15.12.2018р. по 29.07.2019р. та суму інфляційних втрат у розмірі 10551грн.51коп. за загальний період з листопада 2018р. по червень 2019р.

Перевіркою наданого позивачем розрахунку 3% річних судом виявлено помилки у початкових датах періодів нарахування на суми заборгованості за грудень 2018р., березень 2019р. та квітень 2019р.

Після здісненого судом перерахунку річні у розмірі 3% за загальний період з 16.12.2018р. по 29.07.2019р. становлять 2862грн.32коп., у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача суми 3% річних підлягає частковому задоволенню. У задоволенні вимоги про стягнення 3% річних у сумі 8грн.34коп. слід відмовити.

За результатом перевірки розрахунку суми інфляційних втрат, судом встановлено, що при визначенні періодів нарахувань позивачем допущено помилки, а також застосовано невірні величини сукупних індексів інфляції за визначені ним періоди.

Згідно із Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр".

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З огляду на викладене, належним місяцем початку періоду нарахування інфляційної складової на заборгованість за листопад 2018р. є січень 2019р., за грудень 2018р. - лютий 2019р., за січень 2019р. - березень 2019р., за лютий 2019р. - квітень 2019р., за березень - травень 2019р. та за квітень 2019р. - червень 2019р.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає сума інфляційних втрат за загальний період з січня 2019р. по червень 2019р. у розмірі 4012грн.93коп. В задоволенні позовних вимог про стягнення суми інфляційних втрат у розмірі 6538грн.58коп. слід відмовити.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач порушив зобов`язання, обумовлені договором щодо повної та своєчасної оплати вартості спожитої ним теплової енергії. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 3749грн.12коп.

Керуючись нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, статтями 4, 13, 14, 20, 42, 46, 74, 76-79, 86, 91, 129, 165, 178, 202, 231, 237, 238, 240-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради до Державно-кооперативного проектно-вишукувального інституту "Дніпроагропроект" про стягнення суми боргу за договором про постачання теплової енергії у розмірі 210710грн.03коп., пені у розмірі 32355грн.89коп., 3% річних у розмірі 2870грн.66коп., інфляційних втрат у розмірі 10551грн.51коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Державно-кооперативного проектно-вишукувального інституту "Дніпроагропроект" (ідентифікаційний код 03577929; адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Олександра Поля, 28-а) на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (ідентифікаційний код 32688148; місцезнаходження: 49044, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 37) борг за договором про постачання теплової енергії у розмірі 210710грн.03коп., пеню в розмірі 32355грн.89коп., 3% річних у розмірі 2862грн.32коп., інфляційні втрати в розмірі 4012грн.93коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 3749грн.12коп.

Відмовити у задоволенні вимог про стягнення 3% річних у розмірі 8грн.34коп. та інфляційних втрат у розмірі 6538грн.58коп.

Видати наказ після набрання чинності рішенням.

В судовому засіданні 07.10.2019р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 15.10.2019р.

Суддя Р.Г. Новікова