ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2019 року Справа № 915/1627/19
м.Миколаїв
Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О.,
за участю секретаря судового засідання Мавродій Г.В.
без участі представників сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження справу
за позовом: Моторного (транспортного) страхового бюро України, 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8,
представник позивача: Гусєв П.В., 01033, м. Київ, вул. Тарасівська, 19-Б, оф. 9,
до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ,
про: стягнення 33 457,47 грн.,

21.06.2019 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до господарського суду Миколаївської області із позовом №30137/ІНС від 14.06.2019 року до військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошових коштів в порядку регресу в сумі 33457,47 грн.
Як на підставу свого позову позивач посилається в тому числі на приписи ст.ст. 1166, 1187, 1191 Цивільного кодексу України, ст. 137 Господарського кодексу України, ст.ст. 21, 33, 35, 36, 38, 39, 41 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ст.ст. 1, 2, 3 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України, ст. 5 Закону України Про господарську діяльність у Збройних Силах України, ст. 14 Закону України Про Збройні Сили України.
Ухвалою суду від 26.06.2019 року (суддя Алексєєв А.П) позовну заяву залишено без руху у зв`язку з наявністю недоліків та зазначено, що строк для усунення недоліків не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Копію ухвали суду від 26.06.2019 року позивач отримав 01.07.2019 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
05.07.2019 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 10.07.2019 року (суддя Алексєєв А.П) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні на 27.08.2019 року.
Розпорядженням в.о. керівника апарату господарського суду Миколаївської області №268 від 27.08.2019 року призначено повторний автоматизований розподіл справи №915/1627/19, підставою призначення повторного автоматизованого розподілу справи №915/1627/19 є відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку головуючого судді Алексєєва А.П. (підстава наказ голови суду від 12.08.2019 №248-б), за результатами повторного автоматизованого розподілу здійсненого відповідно до приписів Положення про автоматизовану систему документообігу суду та на виконання підпункту абзацу b) підпункту 3.6.1 пункту 3.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу Господарського суду Миколаївської області - справу №915/1627/19 призначено головуючому судді Семенчук Н.О.
Ухвалою суду від 30.08.2019 року справу №915/1627/19 прийнято до провадження судді Семенчук Н.О., постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 30.09.2019 року.
05.09.2019 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с. 96-97).
13.09.2019 року до суду від відповідача надійшов відзив (а.с. 101-104), в якому відповідач проти позову заперечує. Зазначає, що позивачу з 21.11.2015 року було відомо про те, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Позивач звернувся до суду з пропуском позовної давності, оскільки ДТП сталася 21.11.2015 року, отже строк позовної давності закінчується 21.11.2018 року. Крім того, відповідач вважає, що він є неналежним відповідачем у справі, оскільки винуватцем ДТП є ОСОБА_1 , який на момент ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння, а тому на думку позивача саме водій має бути відповідачем у даній справі.
23.09.2019 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с. 115-118), в якій позивач заперечує проти пропуску позовної давності, оскільки при регресі перебіг позовної давності починається від дня настання виплати страхового відшкодування. У відзиві на позовну заяву відповідач підтвердив, що ОСОБА_1 на момент скоєння ДТП проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , а тому саме військова частина НОМЕР_1 має бути відповідачем у даній справі.
Відповідач явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином ухвалою суду від 30.08.2019 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 95).
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Враховуючи викладене суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності представника відповідача.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , є власником автомобіля CHEVROLET LACETTI ЗНГ, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.06.2012 року (а.с. 23).
10.06.2015 року між ОСОБА_2 як страхувальником та ТДВ СТ Домінанта як страховиком підписано поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/4252764, термін дії з 11.06.2015 року по 10.06.2016 року, забезпечений транспортний засіб: CHEVROLET LACETTI ЗНГ, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с. 22).
Як встановлено постановою Кремінського районного суду Луганської області від 28.01.2016 року у справі №414/2215/15-п (провадження №3/414/3/2016), 21.11.2015 року о 18 год. 30 хв., ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував транспортним засобом МАЗ 537, реєстраційний номер НОМЕР_4 з напівпричепом УМЗАП, реєстраційний номер НОМЕР_5 та рухаючись по вул. Кірова в м. Кремінна Луганської області, не вибрав безпечний інтервал та скоїв зіткнення з автомобілем CHEVROLET LACETTI, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під управлінням ОСОБА_2 , при цьому транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Після чого, не зупинившись, залишив місце ДТП і продовжив рух, та був зупинений на вул. Донецькій м. Кремінна, чим порушив п.13.1, 2.9 «а», 2.10 «а» ПДР України.
Таким чином, він вчинив три адміністративних правопорушення, передбачених ст. 122-4, 124, 130 ч.1 КУпАП, за якими і складено протоколи про адміністративні правопорушення, і справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою).
Транспортний засіб напівпричеп УМЗАП з номерним знаком НОМЕР_4 на момент ДТП не був застрахований, про що свідчить наявна у матеріалах справи інформаційна довідка (а.с. 66).
21.11.2015 року СП ДПС №2М. Лісічанськ роти ДПС з обслуговування СП УДАЇ ГУМВСУ в Луганській області було складно довідку №77043339 про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 21.11.2015 року о 16 год. 20 хв.; місце скоєння ДТП: Луганська область, Кремінський район, м. Кремінна, вул. Кірова; учасники ДТП: т/з вантажний, МАЗ 537, реєстраційний номер НОМЕР_4 , який належить В/ч НОМЕР_1 , водій: ОСОБА_1 , ДТП сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 п. 2.9 а ПДР: керування ТЗ у стані алкогольного, наркотичного сп`яніння, отруєння; т/з легковий CHEVROLET LACETTI, реєстраційний номер НОМЕР_3 , водій та власник - ОСОБА_2 ; т/з напівпричіп ЧМЗАП , реєстраційний номер НОМЕР_5 , який належить В/ч НОМЕР_1 (а.с. 34-35).
24.11.2015 року між ОСОБА_2 (замовник) та ТОВ Ленкор (експерт) укладено договір №52, відповідно до умов якого замовник доручає, а експерт приймає на себе зобов`язання по виконанню робіт з оцінки вартості збитку, завданого власнику CHEVROLET LACETTI ЗНГ, реєстраційний номер НОМЕР_3 . Вартість робіт - 550,00 грн. (а.с. 61)
26.11.2015 року ОСОБА_2 надіслала до Моторного (транспортного) страхового бюро повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 14-15), яка сталася 21.11.2015 року о 15 год. 15 хв., місце ДТП: Луганська область, м. Кремінна, вул. Кірова,69, короткий опис подій: 21.11.2015 року о 15 год. 15 хв. за адресою: АДРЕСА_2 , громадянка ОСОБА_2 , рухалась за кермом автомобіля CHEVROLET LACETTI ЗНГ номерний знак НОМЕР_3 по своїй смузі руху, на зустріч якої виїхав т/з МАЗ 537 з причепом УМЗАП 3440 Х5, за кермом якого знаходився ОСОБА_3 . Причеп скоїв зіткнення з т/з CHEVROLET LACETTI ЗНГ. Учасники ДТП:
1) т/з CHEVROLET LACETTI ЗНГ номерний знак НОМЕР_3 , власником та водієм якого є ОСОБА_2 , поліс ОСЦПВВНТЗ №АЕ/4252764, термін дії з 11.06.2015 року по 10.06.2016 року, виданий ТДВ СК Домінанта;
2) т/з МАЗ 537; УМЗАП з номерним знаком НОМЕР_4 ; 3440Х5, водій ОСОБА_1 .
Особа, на яку складено протокол: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
09.12.2015 року ТОВ Ленкор був складений висновок № 239 експертного автотоварознавчого дослідження оцінки збитку, нанесеного власнику транспортного засобу (а.с. 37-41), відповідно до якого вартість матеріального (майнового) збитку, з технічної точки зору, завданого власнику автомобіля CHEVROLET LACETTI ЗНГ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , на момент ДТП (21.11.2015 року) становить 39 488,96 грн.
До висновку долучена ремонтна калькуляція №133 від 09.12.2015 року (а.с. 42-47).
10.12.2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ Ленкор підписаний акт приймання-передачі роботи по незалежній оцінці (а.с. 61).
10.12.2015 року ОСОБА_2 сплачено на користь ТОВ Ленкор грошові кошти за проведення дослідження в сумі 550,00 грн., на підтвердження чого надано копію квитанції до приходного касового ордера №137 від 10.12.2015 року (а.с. 62).
Постановою Кремінського районного суду Луганської області від 28.01.2016 року у справі №414/2215/15-п (провадження №3/414/3/2016) ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, 124, 130 ч.1 КУпАП та з урахуванням приписів ч.1 ст. 15 та ч.2 ст.36 КУпАП притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП, застосувавши до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255 гривень (а.с. 33).
Відповідно до ч. 4, 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
02.03.2016 року ОСОБА_2 звернулась до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою вх. №6415 про страхове відшкодування (а.с. 17-18), відповідно до якої просила відшкодувати їй моральну шкоду в результаті ДТП в сумі 10 000,00 грн. та матеріальну шкоду в результаті ДТП в розмірі 41 207,96 грн., яка складається з:
- вартості матеріального збитку, з технічної точки зору, завданого власнику автомобіля CHEVROLET LACETTI ЗНГ: 39 488,96 грн.;
- вартість проведення авто товарознавчого дослідження: 550,00 грн.;
- вартість лікування за наслідками ДТП: 1169 грн.

13.06.2016 року Моторне (транспортне) страхове бюро України склало довідку №1 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, розмір відшкодування склав 33 457,47 грн. (а.с. 63)
24.06.2016 року Моторним (транспортним) страховим бюро України видано наказ №5115, яким фінансовому управлінню наказано сплатити на рахунок ОСОБА_2 33 457,47 грн. за шкоду, заподіяну в результаті ДТП (а.с. 64).
30.06.2016 року Моторне (транспортне) страхове бюро України платіжним дорученням №5115рв перерахувало ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 33 457,47 грн. (а.с. 65)
Предметом даного спору є вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів в порядку регресу в сумі 33 457,47 грн.
Спеціальним Законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України є Закон України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Відповідно до пунктів 34.1, 34.2 статті 34 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.
Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Положеннями абзаців 1-2 п. 39.1. ст. 39 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів закріплено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.
Відповідно до п. 39.2.1 ст. 39 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.
Відповідно до п. 40.3. ст. 40 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у ст. 41 цього Закону.
Підпунктом а) п. 41.1. ст. 41 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України Про страхування страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і, з настанням якої, виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Згідно з пп. 38.2.1. п. 38.2 ст. 38 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1 ст. 13 цього Закону.
Відповідно до пп. 13.1 ст. 13 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.
Органами, які здійснюють управління військовим майном згідно зі статтею 1 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України є Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України.
Відповідно до частини другої статті 2 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України Міністерство оборони України як центральний орган управління ЗСУ здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами ЗСУ, зокрема у разі їх розформування.
Згідно зі статтею 3 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України військове майно закріплюється за військовими частинами ЗСУ на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною ЗСУ воно набуває статусу військового майна.
Згідно зі статтею 1 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України військове майно - це державне майно (зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси), закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі також - ЗСУ).
Відповідно до частини другої статті 14 Закону України Про Збройні Сили України майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.
Згідно з частиною першою статті 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).
Відповідно до статті 5 Закону України Про господарську діяльність у Збройних Силах України за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.
Враховуючи те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України.
Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 05.06.2018 року у справі №243/10982/15-ц.
За загальними правилом закріпленим у ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.
За приписами ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Згідно із ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Під джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).
Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо) (Аналогічна правова позиція викладена в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 № 6).
Відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що МТСБУ, в контексті правовідносин, які склались в даній справі, наділений правом подати регресний позов до власника чи водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Суд звертає увагу, що якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відповідальність покладається на особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, тобто першочерговим у визначені особи, яка несе відповідальність за завдану шкоду є власник такого джерела.
Відповідно до п.1.6 ст.1 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні, зокрема, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди був працівником (військовослужбовцем) Військової частини НОМЕР_1 .
Отже, Військова частина НОМЕР_1 є особою, що відповідальна за шкоду, заподіяну ОСОБА_1 у дорожньо-транспортній пригоді, що відбулась 21.11.2015 року, а до МТСБУ, як особи, що виплатила страхове відшкодування, перейшло право зворотної вимоги (регресу), яке потерпіла особа мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.
З огляду на викладене, враховуючи доведеність вини військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, оскільки станом на час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, підтверджуючих здійснення Моторним (транспортним) страховим бюро України регламентної виплати у сумі 33 457,47 грн., суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача суми сплаченого відшкодування у розмірі 33 457,47 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.
Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі статтями 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Будь - яких доказів того, що відповідач належним чином і в повному обсязі сплатив суму заподіяної шкоди, відповідач у порушення приписів ст.73,74 ГПК України, суду не надав, тобто не довів безпідставність позовних вимог, тоді як надані позивачем докази, як зазначалось вище, навпаки, підтверджують наявність вказаної у позові заборгованості, а відтак і обґрунтованість позовних вимог.
Заперечення відповідача щодо пропуску позивачем позовної давності не приймаються судом з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.
Як зазначено вище, 30.06.2016 року Моторне (транспортне) страхове бюро України платіжним дорученням №5115рв перерахувало ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 33 457,47 грн. (а.с. 65)
Отже, з даним позовом позивач мав право звернутися до 30.06.2019 року, та звернувся 21.06.2019 року, тобто в межах позовної давності.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Керуючись ст.ст.2, 11, 13, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 232, 236, 237, 238, 241, 247, 248, 252 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (юридична адреса: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (юридична адреса: 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8; ; п/р 871 в Укрексімбанку м. Києва, МФО 322313) грошові кошти в порядку регресу в сумі 33 457,47 грн. та судовий збір у сумі 1 921,00 грн.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 07.10.2019

Суддя Н.О. Семенчук