ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2019 р. м. Київ Справа № 911/1011/19

Розглянувши матеріали справи за позовом Приватного підприємства «ОККО КОНТРАКТ»

до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України

прo стягнення 3 338 865,69 грн.

Суддя А.Ю. Кошик

За участю представників:

позивача: Яцишин У.М.

відповідача: Калман Д.А.

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Приватного підприємства «ОККО КОНТРАКТ» (надалі - позивач) до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (надалі - відповідач) прo стягнення 3 338 865,69 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.04.2019 року відкрито провадження у справі № 911/1011/19 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 16.05.2019 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 15.05.2019 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву б/н від 15.05.2019 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.05.2019 року підготовче засідання відкладено на 30.05.2019 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 27.05.2019 року представником позивача подано клопотання б/н від 27.05.2019 року про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.05.2019 року підготовче засідання відкладено на 20.06.2019 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 19.06.2019 року представником позивача подано відповідь на відзив б/н від 19.06.2019 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.06.2019 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, підготовче засідання відкладено на 16.07.2019 року.

У зв`язку з викликом судді А.Ю. Кошика до Вищої ради правосуддя, підготовче засідання, призначене на 16.07.2019 року не відбулося. Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.07.2019 року підготовче засідання перенесено на 25.07.2019 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.07.2019 року закрито підготовче провадження у справі № 911/1011/19 та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.08.2019 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 09.08.2019 року представником позивача подано клопотання б/н від 09.08.2019 року про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 13.08.2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав. Представник відповідача проти позову заперечував. Розгляд справи відкладався на 29.08.2019 року.

У судовому засіданні 29.08.2019 року оголошувалась перерва до 05.09.2019 року. У судовому засіданні 05.09.2019 року оголошувалась перерва до 19.09.2019 року. У судовому засіданні 19.09.2019 року оголошувалась перерва до 24.09.2019 року.

У судове засідання 24.09.2019 року представники позивача та відповідача не з`явились.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 24.09.2019 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, 09.01.2018 року між Приватним підприємством «ОККО КОНТРАКТ» (Постачальник) та Державним підприємством обслуговування повітряного руху України (Покупець) укладено Договір № 13-631/2017 (далі - Договір).

Відповідно до п.2.1. вказаного Договору Постачальник зобов`язується передавати у власність Покупця бензин А-92, А-95 та дизельне паливо через АЗС, що розміщені на території України з використанням талонів/карток на пальне (далі - ПММ), а Покупець зобов`язується приймати у власність ПММ та оплачувати їх вартість.

Згідно з п.2.2. та 2.3. Договору кількість та асортимент ПММ, які можуть бути відпущені по даному Договору, наведені у Специфікації. Приймання та оплата, а також виконання інших обов`язків Покупця за Договором для об`єктів регіональних структур підрозділів Покупця покладається на відповідні регіональні структурні підрозділи Покупця визначені в Додатку №3 до основного Договору.

Розділом 4 Договору № 13-631/2017 передбачено умови поставки ПММ де зокрема зазначено, що ПММ передаються партіями відповідно до заявок Покупця. Після погодження Сторонами асортименту, кількості та ціни партії ПММ Постачальник надає за видатковою накладною Покупцю талони/картки на пальне встановленої форми відповідного номіналу. Одночасно Постачальник надає Покупцю видаткову накладну та акт приймання-передачі ПММ.

Передача Покупцю талонів/карток на пальне здійснюється Постачальником уповноваженій особі покупця протягом 4-х робочих днів з дня отримання Постачальником заявки на поставку партії Товару.

Відповідно до п.5.1. Договору та Специфікації, загальна вартість Товару, що підлягає поставці відповідно до умов цього Договору становить 23 800 094,40 грн.

Пунктом 6.2. Договору визначено, що Покупець сплачує вартість поставлених ПММ не пізніше 20 робочих днів з дати отримання від Постачальника рахунку-фактури, оформленого належним чином, після підписання Сторонами Акта приймання-передачі ПММ та видаткових накладних.

Відповідно до заявки про поставку талонів на пальне від 10.12.2018 року, Покупець зробив замовлення на загальну суму 4 958 754,00 грн.

На виконання вказаної заявки ПП «ОККО КОНТРАКТ» здійснило поставку ПММ, що підтверджується Видатковою накладною № 16-631/2017- від 11.12.2018 року та Актами приймання-передачі від 11.12.2018 року.

За вказану поставку строк оплати Товару настав 14.01.2019 року. Однак, відповідачем оплата за зазначену вище поставку проведена лише частково, а саме 11.01.2019 року на суму 1 828 361,23 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 278.

Отже, станом на дату звернення до суду сума основного боргу відповідача перед позивачем становить 3 130 392,77 грн.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.І ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 8.2. Договору за несвоєчасну оплату ПММ Покупець сплачує пеню у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми невчасно сплачених коштів за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

У зв`язку з чим, станом на 10.04.2019 року позивачем нараховвано відповідачу пеню за простроченою оплатою за період від 15.01.2019 року - 10.04.2019 року (86 календарних дні) в сумі 132 762,96 грн.

Крім того, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку з чим, позивач просить також стягнути з відповідача 75 709,96 грн. інфляційного збільшення суми заборгованості.

В сього позивач в позові просить стягнути з відповідача 3 338 865,69 грн., з яких 3 130 392,77 грн. сума основного боргу за невиконаним зобов`язанням, 132 762,96 грн. пеня, 75 709,96 грн. інфляційні.

Відповідач в ході розгляду спору подав відзив, в якому позовні вимоги заперечував, зазначив, що відповідно до п. 4.1 Договору ПММ передаються партіями відповідно до заявок Покупця. Після погодження Сторонами асортименту, кількості та ціни партії ПММ (товарної партії) Постачальник надає за видатковою накладною Покупцю талони/картки на пальне встановленої форми відповідного номіналу. Одночасно Постачальник надає Покупцю видаткову накладну та акт приймання-передачі ПММ. Передача Покупцю талонів/карток на пальне здійснюється Постачальником уповноваженій особі Покупця протягом 4-х робочих днів з дня отримання Постачальником заявки Покупця на поставку партії Товару.

Відповідач зазначає, що листом № 1-26.2-2127 від 07.05.2018 року Украерорухом було оформлено заявку на поставку палива для регіонального структурного підрозділу «Київцентраеро» (далі - РСП «Київцентраеро») та Одеському регіональному структурному підрозділу (далі - Одеський РСП).

ПП «ОККО КОНТРАКТ» листом від 08.05.2018 року № 05-05 повідомило про неможливість виконати постачання нафтопродуктів за заявкою від 07.05.2018 року № 1-26.2-2127, оскільки питання ціни ПММ не узгоджено між сторонами.

Однак, у розділі 5 Договору та специфікації (Додаток 1 до Договору) чітко вказані види палива, кількість та вартість, щодо яких укладено Договір від 09.01.2018 року № 13-631/2017 на загальну суму 23 800 094,40 грн.

Листом від 18.06.2018 року № 1-26.2-2808 Украерорух попередив позивача про те, що останній не здійснив поставку замовленого товару, що є порушенням умов Договору, а саме п. 4.1 та згідно розділу 8 Договору Украерорух розпочинає нарахування штрафних санкцій.

Відповідно до 8.1. Договору за невиконання чи неналежне виконання умов Договору Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Зокрема, за порушення умов п. 4.1. Договору Постачальник сплачує пеню у розмірі 1% від вартості непоставленого Товару за кожний день прострочення, включаючи день підписання Сторонами видаткової накладної та/або акту приймання-передачі ПММ, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого Товару за кожний день прострочення (пункт 8.3 Договору).

Пунктом 6.3 Договору встановлено, що виконання Покупцем свого обов`язку щодо оплати обумовлюється виконанням Постачальником свого обов`язку зі сплати штрафу та пені, який передбачений Договором, у разі настання відповідних підстав (зустрічне виконання зобов`язання). Грошове зобов`язання Покупця з оплати за цим Договором зменшується на суму нарахованих Покупцем та не сплачених Постачальником штрафних санкцій.

Враховуючи вищевикладене, Украерорухом під час оплати вартості ПММ було зменшено суму оплати вартості на суму нарахованих та несплачених штрафних санкцій.

Позивач у відповіді на відзив заперечував наявність підстав для нарахування відповідачем штрафних санкцій та їх суми, у зв`язку з чим, зазначав про невизначеність та спірність відповідного зустрічного зобов`язання.

Зокрема, сума заявки, на яку не було поставлено пальне, складала 320 126,40 грн., на яку відповідачем на підставі п.8.3. Договору нараховано позивачу штрафні санкції на загальну суму 4 039 995,17 грн., що є неспівмірним і не може вважатись обґрунтованим.

Як вбачається з розрахунку відповідача, пеню нараховано за період з 16.05.2018 року по 15.11.2018 року (за 184 дні прострочення) в сумі 589032,58 грн., штраф нараховано за 154 дні прострочення в сумі 3450962,59 грн., тобто в розмірі 7% за кожний день прострочення, що суперечить ст. 231 Господарського кодексу України.

Пунктом 8.3. Договору передбачено, зокрема, що за порушення строків поставки Постачальник сплачує пеню у розмірі 1% від вартості непоставленого Товару за кожен день прострочення, включаючи день підписання Сторонами видаткової накладної та/або акта приймання - передачі ПММ, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого Товару за кожен день прострочення.

Позивач наголошує, що відповідна умова п.8.3. Договору суперечить нормам законодавства і призводить до нарахування неспівмірних штрафних санкцій (на 320 126,40 грн.за півроку нараховано 4 039 995,17 грн. штрафних санкцій), що не може вважатись обґрунтованим і безспірним.

За змістом положень ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, за своєю суттю, визначеною в ст. 549 Цивільного кодексу України такий вид неустойки як штраф, на відміну від пені, застосовується одноразово у випадку порушення боржником зобов`язання.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як визначено в ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Також, як визначено ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Як визначено ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Частиною 4 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Таким чином, з огляду на норму ст. 231 Господарського кодексу України, враховуючи, що відповідач належить до державного сектору економіки, розмір штрафних санкцій визначено відповідною ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, тому визначення іншого розміру штрафних санкцій, який, до того ж, суперечить загальним засадам цивільного законодавства, не може вважатись обґрунтованим і бути покладений в основу безспірної вимоги.

Крім того, Згідно з правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду у справі № 917/889/17 від 19.03.2019 року, Верховний Суд наголошує на необхідності врахування під час укладення договору правової природи наведеної в ст. 549 ЦК України пені, яка нараховується у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання та штрафу, який на відміну від пені, застосовується одноразово у випадку порушення боржником зобов`язання. Визначення в договорі іншого змісту неустойки (штрафу, пені) не змінює їх правової природи і є підставою для відмови в задоволенні відповідної вимоги.

Таким чином, наведене в Договорі поняття штрафу суперечить суті штрафу, наведеній в ст. 549 Цивільного кодексу України, не відповідає ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, відповідно п. 8.3. Договору порушує ст.ст. 6 та 627 Цивільного кодексу України.

Крім того, з огляду на ст. 233 Господарського кодексу України надмірний розмір штрафних санкцій порівняно із збитками кредитора, є підставою для їх зменшення судом.

Наведені обставини свідчать про спірність зустрічної вимоги про нарахування штрафних санкцій, яка заперечується позивачем у справі і підлягає дослідженню та вирішенню по суті.

Як вбачається з правової позиції, викладеної в Постанові Верховного суду у справі № 914/162/14 від 27.11.2018 року, про спірність вимоги свідчить відсутність підтвердження дійсності вимоги рішенням суду.

Крім того, наведена в п. 6.2. Договору умова суперечить ст. 601 Цивільного кодексу України, оскільки передбачає безумовне право зарахування навіть спірних вимог, законність яких заперечується.

Як визначено ст. 601 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

На відміну від наведених в ст. 602 Цивільного кодексу України випадки, які виключають можливість зарахування, наведений в ст. 601 Цивільного кодексу України порядок та умови є необхідним для виникнення підстав припинення зобов`язання.

Недотримання таих умов та порядку виключає наявність достатніх підстав для припинення зобов`язання. Норма ст. 601 Цивільного кодексу України визначає обов`язкові умови, дотримання яких необхідне для припинення зобов`язання зарахуванням і відповідна норма не передбадбачає можливості визначення інших умов на розсуд сторін в договорі.

Зокрема, спірність зустрічної вимоги про нарахування надмірно великих штрафних санкцій, яка до того ж є неоднорідною, оскільки має правову природу, відмінну від первісної вимоги про стягнення заборгованості, ставить під сумнів можливість заліку. Також, про намір припинити зобов`язання заліком, має бути у зрозумілій формі доведено до відома іншої сторони.

Таким чином, відсутні підстави вважати про безспірність зустрічного зобов`язання, обґрунтованість якого підлягає дослідженню по суті у відповідному позові. Однак, відповідачем не заявлено зустрічного позову про вирішення обґрунтованості та правомірності нарахованих штрафних санкцій.

Крім того, у повідомленні про взаємозалік за Договором від 09.01.2018 року № 13-631/2017 та зменшення суми оплати вартості ПММ на 4 039 995,17 грн. в листі Украероруху від 09.01.2019 року № 1-14-117), відсутній обґрунтований розрахунок зустрічних вимог про сплату штрафних санкцій і мова йде про зарахування таких штафних санкцій в погашення зобов`язання в загальній сумі 7964725,20 грн., тобто визнається наявність заборгованості в сумі 3 924 730,03 грн. Таким чином, з відповідного листа не можливо встановити за якими зобов`язаннями відповідач мав намір провести взаємозалік.

Таким чином, викладені у відзиві обставини не є підставою для припинення наведеного в позові зобов`язання з оплати поставленого товару.

Таким чином, враховуючи оплатну природу договору купівлі-продажу (поставки), оскільки відповідачем не надано рішення суду про правомірність зустрічних вимог щодо нарахування штрафних санкцій і відповідне питання не заявлено в зустрічному позові, суд не вбачає достатніх правових підстав вважати зобов`язання з оплати фактично отриманого товару припиненим зустрічним зарахуванням.

За таких обставин, заявлена в позові заборгованість за поставлений товар підлягає стягненню з Покупця у відповідності доумов Договору та чинного законодавства.

В той же час, відповідач, який є кредитором за Договором в частині зобов`язань з поставки товару, не позбавлений можливості вирішити питання про застосування відповідальності за порушення умов Договору в судовому порядку шляхом подання позову про стягнення штрафних санкцій, що може бути підставою для проведення зустрічного зарахування.

Згідно з ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Таким чином, за наслідками розгляду спору судом встановлено заборгованість відповідача за Договором в сумі 3 130 392,77 грн., що відповідачем не спростовано.

Відповідно до ч.2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Наведене дає суду підстави дійти висновку, що правила ведення господарської діяльності передбачають здійснення її на умовах добросовісності, умовах, за яких сторони будь взаємно поважати права та охоронювані законом інтереси одна одної.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п. 8.2. Договору за несвоєчасну оплату ПММ Покупець сплачує пеню у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми невчасно сплачених коштів за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Крім того, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач в позові просить стягнути з відповідача за порушення грошового зобов`язання в сумі 3 130 392,77 грн. стягнути пеню за простроченою оплатою за період від 15.01.2019 року - 10.04.2019 року (86 календарних дні) в сумі 132 762,96 грн. та 75 709,96 грн. інфляційного збільшення суми заборгованості.

Судом було перевірено наданий позивачем розрахунок позову та встановлено, що позивачем правомірно здійснено розрахунок суми заборгованості з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України та інфляційних, наданий позивачем розрахунок відповідає фактичним обставинам та вимогам законодавства.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 132 762,96 грн. пен і та 75 709,96 грн. інфляційних правомірні і підлягають задоволенню.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними і правомірними, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі в загальній сумі 3 338 865,69 грн., з яких 3 130 392,77 грн. основного боргу, 132 762,96 грн. пені та 75 709,96 грн. інфляційних.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі в сумі 50082,99 грн.

Позивач в позові також просить крім витрат по сплаті судового збору стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язану зі справою, в загальній сумі 24581,40 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В підтвердження понесених витрат позивач надав суду Договір № АО/С-18/1 про надання правової допомоги від 02.07.2018 року з додатком № 3 від 18.03.2019 року, перелік та вартість виконаних робіт та платіжне доручення № від 20.09.2019 року про сплату 24581,40 грн. за правову допомогу.

Таким чином, понесені позивачем витрати на правову допомогу обґрунтовані, доведені і підлягають відшкодуванню як судові витрати за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного підприємства «ОККО КОНТРАКТ» до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України прo стягнення 3 338 865,69 грн. задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (08300, Київська обл., м. Бориспіль, Аеропорт, ) на користь Приватного підприємства «ОККО КОНТРАКТ» (04070, м. Київ, вул. Набережно-Хрещатицька, 15-17/18, ) 3 130 392,77 грн. основного боргу, 132 762,96 грн. пені, 75 709,96 грн. інфляційних, 50082,99 грн. витрат по сплаті судового збору та 24581,40 грн. витрат на правову допомогу.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256-257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 15.10.2019 року

Суддя А.Ю. Кошик