ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2019 року м.Дніпро Справа № 908/1411/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Чус О.В., Вечірка І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Український Рітейл" на рішення господарського суду Запорізької області від 06.08.2019 (рішення оформлено та підписано 12.08.2019, суддя Дроздова С.С.) у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка Профі", м. Дніпро

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Український Рітейл", м.Запоріжжя

про стягнення 171 568 грн. 87 коп.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ніка Профі» звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл», з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, 159 417 грн. 10 коп. заборгованості за поставлений товар.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на порушення відповідачем умов договору поставки № 10/05 від 10.05.2018 щодо своєчасного розрахунку за поставлений товар.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 06.08.2019 у даній справі позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Український Рітейл" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка Профі" 159 417 грн. 10 коп. основного боргу, 2 391 грн. 26 коп. судового збору, 7 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині позову відмолено.

Зазначене рішення мотивовано посиланням на те, що відповідач доказів виконання зобов`язання за договором поставки № 10/05 від 10.05.2018 і перерахування позивачу заявленої до стягнення заборгованості у розмірі 159 417,10 грн. не надав. Заявлені позивачем до стягнення витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 8500 грн. є завищеними, враховуючи обсяг наданих послуг та предмет позову, аналізуючи в сукупності наведені вище обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав стягнути з відповідача суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Не погодившись із згаданим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Український Рітейл" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду скасувати та прийняте нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Скаржник вважає, що видаткові накладні, на які посилається суд першої інстанції, не відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України № 88, та не можуть підтверджувати факт здійснення поставки товару, оскільки з видаткових викладних неможливо встановити, хто саме їх підписав, а отже, встановити особу, яка відвантажила та отримала товар, також неможливо встановити повноваження осіб, які підписали ці документи.

На думку апелянта, позивач мав довести документально свої твердження щодо суми основного боргу, наданням певних доказів, а саме - первинних документів. Оскільки належних доказів позивачем надано не було, твердження суду щодо вказаної суми заборгованості ґрунтувались виключно на власних припущеннях і неналежних доказах.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю "Ніка Профі" просить залишити рішення господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач зазначає, що наявні в матеріалах справи видаткові накладні та товарно-транспортні накладні містять такі обов`язкові реквізити як дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ і якому здійснюється поставка за цією накладною; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; особистий підпис уповноважених осіб сторін (підписи яких були засвідчені відтиском печатки товариств).

Відсутність у видатковій накладній та (або) товарно-транспортній накладній назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності її підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки самої юридичної особи, не може свідчить про те, що така особа є неуповноваженою чи що така видаткова накладна є неналежним доказом у справі.

Наявні в матеріалах справи товарно-транспортні накладні відповідають вимогам встановленим Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", містять всі необхідні реквізити та відомості про вантаж, що транспортується.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2019 для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі головуючого судді Кузнецова В.О., суддів Вечірка І.О., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.09.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Український Рітейл" на рішення господарського суду Запорізької області від 06.08.2019 у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить з метою повного та всебічного вирішення справи, просить провести розгляду справи в судовому засіданні з викликом сторін.

Колегія суддів, розглянувши клопотання позивача про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи, зазначає наступне.

Відповідно до частини п`ятої ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною шостою ст.252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

В обґрунтування клопотання заявником не наведено жодних обставин, які можуть бути підставами для розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням або викликом сторін.

При цьому, предметом даної справи є стягнення коштів в розмірі 171 568,87 грн., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням або викликом сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Крім того, суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що частиною третьою ст.12 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

З огляду на викладене, клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням або викликом сторін не підлягає задоволенню.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Між товариством з обмеженою відповідальністю «Ніка Профі» (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл» (покупець), був укладений договір поставки № 10/05 від 10.05.2018.

Відповідно до п.1.1 договору, постачальник зобов`язувався поставляти, а покупець приймати та оплачувати товар на умовах цього договору.

Найменування, асортимент та ціна поставленого товару вказується в додатку №1 «специфікація», яке є невід`ємною частиною даного договору (п. 1.2 договору).

Відповідно до приписів п. 2.1 договору, товар постачається постачальником окремими партіями у відповідності до замовлень на поставку. Постачальник зобов`язується приймати від покупця замовлення на поставку товару й здійснювати поставку товару за адресами, в кількості й на дату, зазначені в замовленні, своїми транспортними засобами й за свій рахунок. У випадку підписання сторонами додатку 5 «график поставок» графік поставок визначається додатком 5.

Згідно п. 2.2 договору, замовлення передаються покупцем по електронному зв`язку. При використанні сторонами способу передачі замовлення шляхом передачі електронного повідомлення (ЕDІ-документа) через платформу електронної комерції, сторони підписують додаток №2. Замовлення має містити інформацію, зазначену в додатку №3.

Пунктом 2.6 договору встановлено, що зобов`язання з постачання вважаються виконаними з моменту передачі товару і повного пакету належним чином оформлених товаросупровідних документів покупцеві, відповідно умовам цього договору і чинного законодавства України. Замовлення вважається виконаним, а постачальник вважається таким, що виконав своїм зобов`язання з поставки, якщо він здійснив поставку товарів: в узгоджений з покупцем день і час; в асортименті і кількості, відповідно до замовлення; за цінами, затвердженим сторонами в специфікації; з повним пакетом вірно заповненої супровідної документації; у повній відповідності з чинним законодавством України та умовами даного договору.

Відповідно до п. 6.6 договору, вимоги щодо оплати товару вказуються в додатку № 6 до цього договору.

Приписами п. 6.7 договору сторони передбачили, що вимоги постачальника по оплаті поставленого товару можуть бути припинені зарахуванням вимог покупця по оплаті послуг, зазначених в додатку №6 до цього договору, вимог покупця по оплаті штрафів, інших зустрічних вимог покупця по цьому договору та інших договорах, які укладені між сторонами.

Відповідно до п. 11.1 договору вбачається, що він набрав чинності з моменту його підписання сторонами та діяв до 31.12.2019 в разі, якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії договору жодна зі сторін в письмовій формі не заявить про розірвання, договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік.

Заяви про розірвання договору поставки в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 13.1 договору встановлено, що всі підписані додатки є невід`ємною частиною даного Договору.

Позивачем подано суду роздруківку з електронної пошти щодо направлення відповідачу листів з вимогою погасити заборгованість, а саме: від 17.10.2018, від 08.11.2018, від 26.11.2018, від 04.12.2018 від 10.12.2018.

Як зазначає позивач, на виконання умов договору поставки останній здійснював систематичні поставки продукції ТОВ «Український Рітейл», проте відповідач проводив оплату її вартості з порушенням встановлених договором термінів та не у повному розмірі, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 159 417 грн. 10 коп. основної заборгованості, що і стало підставою для звернення позивача до господарського суду з цим позовом.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, дослідивши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, враховуючи таке.

Положенням статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ст.6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і та справедливості (ст.627 Цивільного кодексу України).

За змістом ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України).

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (ст.174 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами за своєю правовою природою є договором поставки.

Частиною першою статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановленодоговором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин першої та другої ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Положеннями статті 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Згідно з частиною першою ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписами ст.ст.525,526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Матеріали справи свідчать про те, що у період з липня 2018 року по грудень 2018 року позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 629 976 грн. 72 коп. Зазначений товар був прийнятий відповідачем, про що свідчать підписи на видаткових накладних № РН-000083 від 23.07.2018, №РН-000087 від 06.08.2018, № РН-000098 від 03.09.2018.

Відповідно до умов договору відповідач надавав замовлення на поставку товару. Так, згідно замовлення постачальника № від 19.07.2018 відбулась поставка товару 23.07.2018 на суму 196687 грн. 56 коп.; згідно замовлення постачальника № від 06.08.2018 відбулась поставка товару 06.08.2018 на суму 165 996 грн. 72 коп.; згідно замовлення постачальника № від 29.08.2018 відбулась поставка товару 03.09.2018 на суму 267 301 грн. 44 коп., у кількості та асортименті узгодженими сторонами договору.

Відповідачем за видатковими накладними №РН-000083 від 23.07.2018, №РН-000087 від 06.08.2018, №РН-000098 від 03.09.2018 в межах договору поставки №10/05 від 10.05.2018 отримано товару на загальну суму 629 976 грн. 72 коп.

Позивач передав, а відповідач прийняв товар без зауважень, про те, що свідчить підписані сторонами товарно-транспортні накладні, видаткові накладні.

Відповідно до умов договору постачальник одночасно з передачею товару передав покупцю висновки державної санітарно епідеміологічної експертизи, підтверджуючі якість товару.

Відповідачем, на підставі поворотних накладних № та № від 13.12.2018, № 001004596 та № 001004597 від 14.12.2018, було повернуто товар позивачу на загальну суму 370 246 грн. 62 коп.

На виконання умов договору, за період з 23.07.2018 по 09.04.2019 відповідачем перераховано позивачу оплату за поставлений товар на загальну суму 95000 грн., що підтверджується виписками банку № від 20.08.2018, № від 03.09.2018, № від 10.09.2018, № від 24.09.2018, № від 01.10.2018, № від 11.10.2018, № від 22.10.2018, № від 12.11.2018.

Відповідно до приписів п.6.7 договору, вимоги постачальника по сплаті за поставлений товар припиняються заліком вимог покупця, зокрема по сплаті послуг, зазначених в додатку №6 до договору. Залік здійснюється за письмовою заявою покупця, направленою на адресу постачальника.

Покупець направив постачальнику: 15.11.2018 заяву-повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 3 300 грн., 19.12.2018 заяву-повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 1 830 грн., 28.01.2019 заяву-повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 183 грн. Загальний розмір зарахованих зустрічних однорідних вимог становить 5313 грн.

Таким чином, відповідач має заборгованість перед позивачем за поставлений товар в сумі 159 417,10 грн., що також зафіксовано сторонами у акті звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2018.

Враховуючи викладене, встановивши факт неналежного виконання відповідачем умов договору поставки № 10/05 від 10.05.2018 щодо своєчасного розрахунку за поставлений товар в сумі 159 417,10 грн., місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта про те, що видаткова накладна та товарно-транспортна накладна, копії яких надано позивачем на підтвердження здійснення поставки товару, не можуть бути прийняті судом як первинні документи, враховуючи таке.

За ст.1, ч.ч.1,2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які містять відомості про господарську операцію.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити як назва документа (форми); дата складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів документа кореспондується з п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджений наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.5 вказаного Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Наявні в матеріалах справи видаткові накладні містять такі обов`язкові реквізити як дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ і якому здійснюється поставка за цією накладною; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; особистий підпис уповноважених осіб сторін (підписи яких були засвідчені відтиском печатки товариств).

Відсутність у видатковій накладній назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності її підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки самої юридичної особи, не може свідчить про те, що така особа є неуповноваженою чи що така видаткова накладна є неналежним доказом у справі.

Відтиск печатки на видатковій накладній є свідченням участі ТОВ "Український Рітейл", як юридичної особи, у здійсненні господарської операції за цією накладною. Відтиском печатки організації засвідчується на документі підпис відповідальної особи, яка мала доступ до печатки.

Відповідальність і контроль за дотриманням порядку зберігання печатки і штампів, а також законність користування ними покладається на керівника підприємства, який у разі її втрати має негайно повідомити правоохоронні органи.

Відповідач не заперечує справжність печатки та не надає суду доказів протиправності використання своєї печатки чи доказів її викрадення, так само як і доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з викраденням чи втратою печатки, а тому відсутні правові підстави вважати, що печатка використовувалась не на розсуд відповідача.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи (розділ 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, які затверджені Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363).

Наявні в матеріалах справи товарно-транспортні накладні відповідають вимогам встановленим Законом України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», містять всі необхідні реквізити та відомості про вантаж, що транспортується. При цьому, на цих товарно-транспортних накладних міститься підпис представника відповідача щодо отримання спірного товару. Зазначений підпис скріплено печаткою відповідача.

Таким чином, спірні видаткові та товарно-транспортні накладні є належними доказами в підтвердження факту поставки товару.

Також суд апеляційної інстанції враховує, у п.3.2 договору сторони погодили, що приймання товару по кількості та якості проводиться покупцем у місці поставки товару у момент отримання товару від постачальника на підставі супровідних документів.

Згідно з п. 3.3 договору, якщо при передачі товару покупцю виявиться невідповідність товару вимогам даного договору, покупець має право відмовитися від даного товару, зробивши відповідну відмітку у накладній.

Якщо при прийманні товару виявиться невідповідність товару вимогам супровідних документів поставленому товару, умовам договору чи вимогам законодавства (кількість, ціна, інші обов`язкові реквізити первинних документів), покупець вправі відмовитися від приймання товару або прийняти товар, якщо якість товару відповідає вимогам договору (п. 3.4 договору).

Якщо при прийманні товару виявилась невідповідність (помилки) у супровідних документах або невідповідність товару, що приймається, супровідним документам, у момент приймання складається акт розбіжностей за участі представника покупця та особи, яка безпосередньо доставила (передала) товар, в якому зазначаються виявлені при прийманні невідповідності. На видатковій накладній ставиться відмітка про складення акту розбіжностей (п. 3.6 договору).

Згідно п.3.7 разом із товаром постачальник зобов`язаний пред`явити такі супровідні документи: замовлення на поставку; товарно-транспортну накладну; видаткову накладну; посвідчення якості товару; інші документи на товар, надання яких передбачено законодавством України; довіреність на представника постачальника чи перевізника, яка надає право передачі товару, фіксації фактів невідповідності товару та/або супровідних документів умовам договору чи законодавства, отримання листів та документів від покупця.

Якщо супровідні документи не будуть надані разом із товаром, покупець має право відстрочити дату розрахунків з постачальником на строк затримки оформлення (надання) необхідних документів (п.3.9 договору).

Статтею 666 ЦК України встановлено, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Відповідачем не надано, а матеріали справи не містять доказів відмови відповідача від приймання спірного товару, складення актів розбіжностей стосовно відмови від приймання цього товару. Також у матеріалах справи відсутнє листування з боку відповідача стосовно виправлення будь-яких невідповідностей у супровідних документах, відсутності супровідних документів на товар, тощо.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції враховує таке.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

31.05.2019 між адвокатом Івановою О.М. та товариством з обмеженою відповідальністю "Ніка Профі" укладено договір про надання правової (правничої) допомоги, предметом якого є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту в господарському процесі в господарському суді Запорізької області у справі №908/1411/19.

На підтвердження факту надання виконавцем замовнику послуг відповідно до умов цього договору сторонами позивачем надано акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 15.07.2019 та платіжне доручення № 368 від 11.07.2019 про сплату за послуги правової допомоги на загальну суму 8500 грн.

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг № 1 від 15.07.2019 позивачем були отримані послуги адвоката на загальну суму 8500 грн., з яких: 500 грн. - консультування щодо судового врегулювання спору, 2500 грн. - складання позовної заяви до суду, 1500 грн. - підготовка відповіді на відзив, 1 000 грн. - пояснення по справі, 2000 грн. - представництво інтересів позивача в одному засіданні, участь у двох засіданнях - 4000 грн.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" зазначено, що суд іще раз зауважує, що в даних умовах він не зобов`язаний керуватися тими внутрішньо національними розцінками і критеріями, з яких виходять Уряд і заявник на підтримку відповідних аргументів; він керується свободою розсуду відповідно до того, що він вважає за справедливе.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру (аналогічної позиції дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 9009/371/18 та постанові від 05.06.2019 у справі №922/928/18).

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права. Достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (постанова Верховного Суду від 13.12.2018 у справі №816/2096/17).

Здійснюючи розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу між сторонами спору, господарський суд має враховувати результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні як клієнту послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи. Також у порядку статті 86 ГПК України слід надавати належну оцінку доказам фактичного надання стороні адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг із виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг (додаткова постанова КГС ВС від 07.12.2018 у справі № 922/749/18).

Судом першої інстанції зазначено, що заявлені позивачем до стягнення витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 8500 грн. є завищеними, враховуючи обсяг наданих послуг та предмет позову, аналізуючи в сукупності наведені вище обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав стягнути з відповідача суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

При цьому, колегія суддів враховує, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав стягнути з відповідача суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн., сторонами не оспорюється, а тому в цій частині колегією суддів не переглядається.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права під час постановлення оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено. В зв`язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції має бути залишене без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.

Дійшовши висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів покладає витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись стст.269,275,276,281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Рітейл" відмовити.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 06.08.2019 у справі №908/1411/19 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді О.В.Чус

І.О.Вечірко