ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2019 р. Справа№ 911/961/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Сітайло Л.Г.

Мартюк А.І.

За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.

представників сторін:

від позивача - Оніщук В.М;

від відповідача - не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на рішення Господарського суду Київської області від 18.06.2019

у справі № 911/961/19 (суддя Конюх О.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Приватного акціонерного товариства "Пласт"

про стягнення 424 349, 87грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 18.06.2019 у справі №911/961/ позов Акціонерного товариства "Укртрансгаз" задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 112362, 56грн. пені, 80474,89грн. 3% річних, 230 719,14грн. інфляційних втрат, 6 353,35грн. судового збору. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:

- з матеріалів справи вбачається відсутність основного боргу відповідача перед позивачем за спірними актами, разом з тим, оплата відповідачем здійснена з простроченням встановленого договором строку, з порушенням своїх зобов`язань за договором.

Не погоджуючись з рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 18.06.2019 в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення пені в сумі 628,68 грн., 3% річних в сумі 164,60 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 628,68 грн. пені та 164,60 грн.3% річних.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що:

- позивач здійснив вірно розрахунок пені у відповідності до умов договору та періоду, а саме з наступного дня після останнього дня виконання зобов`язання та за шість місяців до відповідного числа останнього місяця шестимісячного строку окремо за кожним актом, у зв`язку з чим сума пені в розмірі 628,68 грн. правомірно нарахована позивачем у відповідності до вимог ст.253 ЦК України, частинами 3 ст.254 ЦК України, частини 6 ст.232 ГК України та підлягає задоволенню судом;

- позивач здійснив вірно розрахунок 3% річних у відповідності до умов договору та періоду, а саме з наступного дня після останнього дня виконання зобов`язання окремо за кожним актом.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Київської області від 18.06.2019, справу № 911/961/19 призначено до розгляду на 03.10.2019

В судове засідання апеляційного господарського суду не з`явився представник відповідача.

При вирішенні питання про можливість розгляду апеляційної скарги у справі у відсутності представника відповідача, судовою колегією враховано, що відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2019), неявка відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги у справі по суті, судова колегія ухвалила розгляд апеляційної скарги у справі у відсутності представника відповідача.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача судовою колегією встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст.179 Господарського кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

01.10.2016 між ПАТ "Укртрансгаз", як виконавцем, та ПрАТ "Пласт", як замовником, в порядку Закону України "Про ринок природного газу" укладено Договір № на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу, відповідно до умов якого:

- замовник передає виконавцю газ на зберігання, у тому числі страховий запас газу. У випадку наявності в підземному сховищі газу (ПСГ) невикористаної частини (залишку) обсягу газу замовника на кінець минулого сезону зберігання, останній залишає його в ПСГ виконавця на зберігання в поточному сезоні зберігання, що оформлюється сторонами відповідно до пункту 2.15 договору (пункт 2.1 договору). Замовник і виконавець протягом 10 днів з дати укладення договору оформлюють акт про обсяг залишку природного газу в ПСГ. Замовник зобов`язується оплатити частину вартості послуг із зберігання в ПСГ обсягу залишку газу в поточному сезоні згідно з пунктом 4.3 Договору (пункт 2.15);

- закачування газу до ПСГ, у тому числі страхового запасу газу здійснюється в період закачування газу в ПСГ, як правило з 16 квітня 2016 по 15 жовтня 2016 року (пункт 2.1 договору);

- відбір газу здійснюється в період відбору газу, який починається, як правило з 16.10.2016 і закінчується датою, яка настане раніше, а саме: 15 квітня 2017 або дати введення в дію тарифів на послуги зберігання (закачування, відбору) природного газу шляхом надання доступу до потужності газосховища (пункт 2.7 договору);

- обсяг газу, що передається сторонами при його закачуванні або відборі в/із ПСГ у відповідному місяці оформляється актом приймання-передачі газу. Акти приймання-передачі газу підписуються сторонами та скріплюються печатками сторін до 15 числа місяця, наступного за звітним. В актах приймання-передачі газу вказується обсяг газу, у тому числі страхового запасу газу, закачаний або відібраний в/із ПСГ. Акти приймання-передачі газу є підставою для проведення розрахунків замовника із виконавцем (пункт 2.12);

- тарифи на дату укладення договору, встановлені НКРЕКП, становлять: на закачування 1000 куб.м. газу - 39,48 грн. з ПДВ, на зберігання 1000 куб.м. газу на один сезон - 55,44 грн. з ПДВ; на відбір 1000 куб.м. газу - 39,48 грн. з ПДВ (розділ ІІІ договору);

- замовник сплачує послуги із закачування газу в ПСГ та його зберігання до 20 числа місяця, наступного за звітним (пункт 4.1);

- замовник сплачує послуги з відбору газу з ПСГ та його зберігання до 20 числа місяця, наступного за місяцем відбору (пункт 4.2);

- замовник зобов`язується до 20 травня 2017 року сплатити частину вартості послуг із зберігання газу, що залишилася в ПСГ на дату закінчення періоду відбору газу - 15.04.2017 (пункт 4.4);

- у разі порушення замовником строків оплати, передбачених пунктами 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 договору із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (пункт 5.2);

- договір набирає чинності з дати його підписання і діє в частині проведення розрахунків за надані послуги до повного виконання замовником своїх зобов`язань за договором (розділ Х договору).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В процесі виконання договору сторонами складено та підписано акти, які відповідно до умов договору є підставою для розрахунків між сторонами. Як свідчать подані позивачем банківські виписки, відповідач здійснив оплату за нижченаведеними актами в повному обсязі, що не заперечується сторнами а саме:

Акт №102/03-17 приймання-передачі природного газу при закачуванні шляхом заміщення в ПСГ від 28.02.2017 на суму 124 350,31грн. (оплачений 31.10.2018);

Акт №55/01-17 приймання-передачі природного газу при закачуванні в ПСГ від 31.03.2017 на суму 136 450,54грн. (оплачений 31.10.2018);

Акт №135/01-17 приймання-передачі природного газу при закачуванні в ПСГ від 30.04.2017 на суму 130 572,62грн. (оплачений 31.10.2018);

Акт №279/05-17 про обсяги залишку природного газу в ПСГ на кінець сезону зберігання від 30.04.2017 на суму 337 776,07грн. (оплачений 02.11.2018);

Акт №280/05-17 про обсяги залишку природного газу в ПСГ на початок сезону зберігання від 30.04.2017 на суму 337 776,07грн. (оплачений 02.11.2018);

Акт №206/01-17 приймання-передачі природного газу при закачуванні в ПСГ від 31.05.2017 на суму 130 590,97грн. (оплачений 02.11.2018);

Акт №294/01-17 приймання-передачі природного газу при закачуванні в ПСГ від 30.06.2017 на суму 121 092,46грн. (оплачений 02.11.2018);

Акт №349/01-17 приймання-передачі природного газу при закачуванні в ПСГ від 31.07.2017 на суму 123 872,45грн. (оплачений 02.11.2018);

Акт №546/01-17 приймання-передачі природного газу при закачуванні в ПСГ від 31.08.2017 на суму 123 130,82грн. (оплачений 02.11.2018);

Акт №677/01-17 приймання-передачі природного газу при закачуванні в ПСГ від 30.09.2017 на суму 120 965,71грн. (оплачений 02.11.2018);

Акт №796/01-17 приймання-передачі природного газу при закачуванні в ПСГ від 31.10.2017 на суму 67 086,70грн. (оплачений 02.11.2018);

Акт №15/05-18 про обсяги залишку природного газу в ПСГ на кінець сезону зберігання від 30.04.2018 на суму 674 917,16грн. (оплачений 31.10.2018).

З аналізу матеріалів справи вбачається відсутність боргу за основним зобов`язанням відповідача перед позивачем за вказаними актами.

Позивач у своєму позові зазначає про те, що згідно Актів за лютий-жовтень 2017, Актів обсягів залишку на кінець сезону зберігання та обсягів залишку на початок сезону зберігання від 30.04.2017, Акту обсягів залишку на кінець сезону зберігання від 30.04.2018 відповідач розрахувався із простроченням 31.10.2018 та 02.11.2018. У зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання позивач нарахував передбачену договором пеню та відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України проценти річних та інфляційні втрати (112991,24грн.- пені, 80639,49грн.- 3% річних, 230 719,14грн.- інфляційних втрат).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Згідно частини 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов`язання мало бути виконано. Згідно до частини 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Як вбачається з умов договору, пеня за спірними актами має розраховуватися з наступного дня після останнього дня виконання зобов`язання та за шість місяців до відповідного числа останнього місяця шестимісячного строку окремо за кожним актом.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем невірно визначено дату прострочення заборгованості, зокрема за Актами:

від 30.04.2017 №135/01-17, №279/05-17 та №280/05-17 (20.05.2017 припадає на вихідний, відтак в порядку частини 5 ст. 254 ЦК України останнім днем виконання зобов`язання є перший за ним робочий день 22.05.2017, а прострочення настає з 23.05.2017);

від 31.07.2017 №349/01-17 (20.08.2017 є вихідним днем, останній день виконання зобов`язання 21.08.2017, прострочення з 22.08.2017);

від 30.04.2018 №15/05-18 (20.05.2018 є вихідним днем, останній день виконання зобов`язання 21.05.2018, прострочення з 22.05.2018).

Також позивачем у розрахунку невірно вказано дату виконання грошового зобов`язання згідно Акту №135/01-17 від 30.04.2017 (вказано 02.11.2018, тоді як згідно банківських виписок вказаний Акт оплачений відповідачем 31.10.2018).

Позивач не скористався своїм правом заявити до стягнення пеню по всім спірним Актам, а розрахував пеню починаючи з Акту №546/01-17 приймання-передачі природного газу при закачуванні в ПСГ від 31.08.2017 загалом з 19.03.2018, тобто врахувавши річний строк позовної давності, хоча відповідач в порядку ст. 267 ЦК України про застосування судом позовної давності у справі письмово не заявляв.

Разом із тим, згідно ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно частини 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

За таких обставин, здійснивши перевірку розрахунку пені, врахувавши вірно визначені дати прострочення грошового зобов`язання, не виходячи за межі заявленої позивачем бази нарахування та періоду розрахунку, судом встановлено, що вірно розрахований розмір належної до стягнення з відповідача на користь позивача пені становить 112 362,56 грн.

Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки за правовим змістом проценти річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, до їх нарахування обмеження строку шістьма місяцями, встановленого ч. 6 ст. 232 ГПК України, не застосовується.

Судова колегія здійснивши перевірку розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, вірно визначивши дати початку та закінчення прострочення грошового зобов`язання за кожним з актів, погоджується з судом першої інстанції, що вірно розрахований розмір належних до стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних становить 80 474,89 грн.

У зв`язку з тим, що вірно розрахований розмір інфляційних втрат становить 262 966,46грн., а при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, тому суд першої інстанції обгрунтовано вказану вимогу задовольнив повністю у заявленому розмірі 230 719,14грн.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що позивач здійснив вірно розрахунок пені у відповідності до умов договору та періоду; позивач здійснив вірно розрахунок 3% річних у відповідності до умов договору та періоду, не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 112362,56грн. пені, 80474,89грн. 3% річних.

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду Київської області від 18.06.2019 не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 18.06.2019 у справі №911/961/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/961/19 повернути до Господарського суду Київської області.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Л.Г. Сітайло

А.І. Мартюк