ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" жовтня 2019 р. Справа № 924/606/19

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Димбовського В.В., при секретарі судового засідання Устіновій А.П., розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного підприємства "Агрофірма Гізівщина, Житомирська область, с. Гізівщина

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке", Шепетівський район, с. Мокіївці

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек", м. Дніпро

про визнання договору поруки №2П/10АФ-15 від 30.03.2018р. припиненим

Представники сторін:

від позивача: Бойко Р.В. - згідно ордеру від 02.10.2019р.

від відповідача - ТОВ "Серединецьке: не з`явився

від відповідача - ТОВ "Агротек": не з`явився

Рішення виноситься 02.10.2019р., оскільки в судовому засіданні 03.09.2019р. оголошувалась перерва.

У судовому засіданні, згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся до господарського суду з позовом, у якому просить суд визнати договір поруки №2П/10АФ-15 від 30.03.2018р., який укладений між Приватним підприємством "Агрофірма Гізівщина", товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек" та товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке", припиненим.

В обґрунтування позову посилається на те, що відповідачі як сторони основного договору (договору фінансового лізингу від 11.03.2015р. №10АФ-15) не повідомили позивача, як поручителя за договором поруки від 30.03.2018р. №2П/10АФ-15, про існування додаткових угод №2 від 13.07.2016р. та №3 від 30.03.2018р. до основного договору (якими змінено, в тому числі, ціну, графік платежів, відповідальність), а тому у ТОВ "Агротек" виникало право протягом року пред`явити позов до поручителя із моменту останнього платежу за основним договором, тобто до 20 грудня 2018 року звернутися до суду з відповідним позовом до поручителя. При цьому посилається на п.п. 5.3.1, 8.1.1 договору лізингу, якими сторони встановили два альтернативних правила щодо настання термінів дострокового закінчення терміну дії договору, а також щодо того, з якого моменту вони вважаються такими, що настали, а повернення майна і сплата основного платежу та комісійної винагороди є обов`язковими до повернення і сплати в повному обсязі лізингодавцю. За наведених обставин були всі наявні підстави для застосування пунктів 5.3.1., 8.1.1. договору лізингу. Відповідно, починаючи з 21 грудня 2017р., у ТОВ "Агротек" виникало право пред`явлення відповідної вимоги - як до лізингоодержувача, так і до поручителя - про дострокове стягнення коштів та повернення майна, яке передано у фінансовий лізинг шляхом звернення з відповідною позовною заявою до суду. Сторони визначили наведені правила у договорі, встановили обов`язкові для обох сторін правила поведінки, яких вони повинні дотримуватися. Сторони врегулювали свої відносини за правилами частини третьої статті 6 ЦК України на власний розсуд.

Позивач зазначив, що, враховуючи положення договору лізингу та факт, що лізингодавець та лізингоодержувач Додатковою угодою №2 та Додатковою угодою №3 визнали порушення умов основного договору, Договір поруки припинив свою дію через рік від останнього лізингового платежу, який визначений договором лізингу. Враховуючи положення основного договору та визнання відповідачами у додаткових угодах порушення умов основного договору, вважає, що договір поруки припинив свою дію. В позові позивач посилається, в тому числі, на положення ст. ст. 251, 526, 553, 554, 559 ЦК України.

У відзиві на позов від 07.08.2019р. (додаткові пояснення) відповідач 2 зазначив, що п. 6.3 договору поруки сторони погодили, що у тому разі, якщо без згоди поручителя до основного договору вносяться зміни, що тягнуть за собою збільшення відповідальності поручителя, обсяг відповідальності поручителя залишається без змін (попереднім). Зазначене унеможливлює припинення договору поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, оскільки зміни, внесені у основний договір (забезпечене порукою зобов`язання) не впливають на обсяг зобов`язань поручителя. Вбачається, що при укладенні договору поруки сторони передбачили можливість внесення змін до основного договору і для запобігання припинення договору поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України сторони погодили та застосували у договорі поруки пункт 6.3. З огляду на вищевикладене договір поруки не є припиненим та продовжує свою дію.

Відповідач 2 звертає увагу суду на те, що чинною редакцією основного договору чітко встановлено строк його дії до певної дати. Пунктом 6.2. договору поруки сторони погодили, що цей договір втрачає свою дію з моменту припинення забезпеченого ним зобов`язання, а також порука припиняється, якщо лізингодавець в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання зобов`язання за основним договором не пред`явить вимоги до поручителя. Не зважаючи на те, що договори поруки було укладено до набрання чинності діючої редакції ст. 559 ЦК України, має бути застосована саме чинна редакція ст. 559 ЦК України. Правовідносини за договорами поруки виникли раніше і регулювалися нормативно-правовим актом, який втратив свою чинність, з 04.02.2019 року набрав чинності новий нормативно-правовий акт (нова редакція ст. 559 ЦК), а такі правовідносини тривають і досі, то до цих правовідносин застосовуються положення нового цивільно-правового акта, а саме, ст. 559 ЦК України в редакції від 04.02.2019 року.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, наполягає на його задоволенні в повному обсязі.

Відповідач 1 представника у судове засідання не направив, відзиву на позов не надав, хоча був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Відповідач 2 представника у судове засідання не направив, хоча був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, що підтверджується наявною у матеріалах справи розпискою.

Відповідач 2 надіслав на адресу суду клопотання від 01.10.2019р. про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Враховуючи обмеженість строків розгляду справи суд відмовляє в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Копії ухвал суду по даній справі надіслані на адресу відповідачів та вручались їх представникам.

Положеннями ст. 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008р. у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Ст. 202 ГПК України передбачає, що суд може розглядати справу за відсутності учасника справи, якщо його було належно повідомлено, проте, він не повідомив про причин неявки або така неявка є повторною.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідач 1 не скористався своїм правом на надання відзиву, враховуючи розумність строків розгляду судового спору, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст.165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

11.03.2015 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек" (лізингодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №10АФ-15 (далі договір лізингу), за умовами п. 1.1 якого відповідно до умов цього договору лізингодавець зобов`язується передати на умовах фінансового лізингу у платне користування предмет лізингу (майно), а лізингоодержувач зобов`язаний прийняти майно та зобов`язується сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. Ціна одиниці, кількість і загальна вартість майна на момент укладення цього договору наведені в додатку №1 "Специфікація".

Пунктом 2.1 договору передбачено, що вартість майна становить гривневий еквівалент 250000,00 доларів США, що розраховується за курсом продажу долару США, встановленим у міжбанківській інформаційній системі "УкрДілінг" (http://www.udinform.com/), сформованим на 16:00 за київським часом (міжбанківський курс) на дату, що передує даті укладення цього договору (міжбанківський курс договору), та на дату укладання цього договору становить 5425000,00 грн. (вартість майна).

За п. 3.2 договору майно вважається переданим лізингоодержувачу з дати підписання акту приймання-передачі майна.

Згідно з п. 4.1 договору всі платежі за договором здійснюються в національній валюті України відповідно до умов цього договору та додатку №2 "Графік внесення лізингових платежів" до договору (графі) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця, вказаний у цьому договорі.

Пунктом 4.4 договору передбачено, зокрема, що розмір, склад, терміни сплати лізингових платежів встановлюються в графіку.

За п. 4.5 договору лізингові платежі складаються з: суми, яка відшкодовує частину вартості майна, яка є гривневим еквівалентом суми, визначеної в графіку, помноженої на фіксований міжбанківський курс акту приймання-передачі; платежу як винагороди (комісії) лізингодавцю за отримане у лізинг майно, який не може бути меншою за 1 гривню, та розраховується в гривнях як різниця між сумою лізингового платежу та сумою, яка відшкодовує частину вартості майна.

У п. 5.3.1 договору лізингу зазначено, що лізингодавець має право відмовитися від договору та вимагати повернення майна від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або і повному обсязі та прострочення оплати становить більше 30 календарних днів. Вилучення майна у лізингоодержувача не звільняє останнього від обов`язку сплати всіх несплачених до дати вилучення майна лізингових платежів, передбачених договором, в тому числі несплаченої суми штрафних санкцій.

Право власності на майно переходить до лізингоодержувача за умови сплати ним всіх лізингових платежів в розмірах та у терміни, передбачені графіком, в тому числі сплати лізингодавцю всієї суми вартості майна, що у гривневому еквіваленті не менше вартості майна, зазначеного у акті приймання-передачі майна, сплати штрафних санкцій відповідно до умов договору. На підтвердження переходу права власності до лізингоодержувача сторони підписують договір купівлі-продажу (викупу) майна (п. 6.1 договору лізингу).

Відповідно до п. 7.2 договору лізингу у випадку, якщо лізингоодержувач порушить строк оплати будь-якого лізингового платежу, який встановлений в графіку, лізингоодержувач несе відповідальність перед лізингодавцем у вигляді сплати сімдесяти відсотків річних від суми простроченого лізингового платежу (відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України).

За умовами п. 8.1.1 договору лізингу договір може бути розірваний в однобічному порядку з ініціативи лізингодавця, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 30 днів календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого в цьому договорі (на підставі письмового повідомлення лізингодавця про розірвання договору). В цьому випадку договір вважається розірваним з моменту отримання лізингоодержувачем письмового повідомлення лізингодавця про розірвання договору.

Припинення дії договору з будь-яких підстав не звільняє сторони від виконання зобов`язань за цим договором, що мали місце під час його дії (п. 8.5 договору лізингу).

Згідно з п. 10.1 договору лізингу ціна договору становить гривневий еквівалент 314117,45 доларів США, що за міжбанківським курсом договору на дату його укладання становить 6816348,67 грн.

Строк дії договору з 11.03.2015 р. по 20.12.2017 р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами всіх зобов`язань за цим договором. Зазначений строк може бути змінений відповідно до умов даного договору (п. 11.1 договору).

В п. 11.2 договору зазначено, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання та втрачає свою чинність після виконання сторонами всіх зобов`язань по ньому.

Розірвання або припинення договору, а так само відмова сторони від договору не звільняє сторони від виконання всіх зобов`язань по ньому (п. 11.3 договору).

Пунктом 12.1 договору передбачено, що специфікація, графік та акт приймання-передачі майна є невід`ємними частинами цього договору.

За умовами п. 12.4 договору всі зміни і доповнення до даного договору оформляються додаткової угодою, що підписується сторонами та є невід`ємною частиною даного договору.

У додатку №1 до договору лізингу "Специфікація майна" сторони погодили найменування майна - трактор John Deere 8335R, вартість з урахуванням ПДВ - 250000,00 доларів США.

Додатком №2 до договору лізингу "Графік внесення лізингових платежів" визначено строки платежів (останній - 20.12.2017 р.), суми, які компенсують частину вартості предмету лізингу з урахуванням ПДВ, платежі як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно, без ПДВ, та суми чергового лізингового платежу, доларів США.

Згідно з актом приймання-передачі від 01.04.2015 р. (додаток №3 до договору лізингу) лізингодавець передав, а лізингоодержувач отримав майно (предмет лізингу): трактор John Deere 8335R, серійний № 1RW8335RTEP084938, 2014 р.в., вартість з урахуванням ПДВ - 250000,00 доларів США, 5881551,99 грн. (міжбанківський курс акту приймання-передачі: 1 долар США = 23,52 грн.). У п. 4 акта зазначено, що сторони взаємних претензій не мають.

13.07.2016 р. сторони уклали до договору лізингу додаткову угоду №2 (далі - додаткова угода №2), в якій дійшли згоди внести зміни до договору фінансового лізингу №10АФ-15 від 11.03.2015 року, виклавши п. 10.2.1, 10.1. та Графік внесення лізингових платежів (Додаток № 2) у новій редакції. Зокрема, п. 10.2.1 викладено в редакції: "Платежі як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно становлять гривневий еквівалент 83931,15 доларів США, що за міжбанківським курсом Договору на дату його укладання становлять 1821305,96 гривень. Платежі як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно у гривнях підлягають перерахунку у відповідності до п. 3.5.2 Договору"; п. 10.1 викладено в редакції: "Ціна Договору становить гривневий еквівалент 335181,15 доларів США, що за міжбанківським курсом Договору на дату його укладання становить 7273430,96 гривень (надалі - Ціна Договору)". Також викладено в новій редакції Додаток №2 (графік внесення лізингових платежів) до договору лізингу (останній платіж - 20.12.2017 р.).

Крім того, згідно з п. 2 додаткової угоди №2 сторони погодили сплату простроченої заборгованість по сплаті чергових лізингових платежів згідно Графіку внесення лізингових платежів за жовтень 2015 - червень 2016 року в розмірі 96772,15 Доларів США.

Також сторони дійшли згоди внести зміни в п. 7.2 договору фінансового лізингу №10АФ-15 від 11.03.2015 року, виклавши його у такій редакції: "7.2. У випадку, якщо лізингоодержувач порушить строк оплати будь-якого лізингового платежу, який встановлений в Графіку, лізингоодержувач несе відповідальність перед лізингодавцем у вигляді сплати 365 (трьохсот шістдесяти п`яти) процентів річних від суми простроченого лізингового платежу (відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України)" (п. 4 додаткової угоди №2).

У п. 5 додаткової угоди №2 зазначено, що враховуючи зміну строків платежу за Графіком, сторони дійшли згоди подовжити строк дії договору фінансового лізингу №10АФ-15 від 11.03.2015 року до 20.12.2017 р. включно.

30.03.2018 р. сторони уклали до договору лізингу додаткову угоду №3 (далі - додаткова угода №3), відповідно до якої станом на 30 березня 2018 року сторони зафіксували, що зобов`язання (в тому числі прострочене) лізингоодержувача перед лізингодавцем в еквіваленті до долара США становить 232030,69 доларів США (п. 1 додаткової угоди №3).

Згідно з п. 2 додаткової угоди №3 сторони дійшли згоди внести зміни до договору фінансового лізингу №10АФ-15 від 11.03.2015 року. Зокрема, викладено в новій редакції п. 10.2.1 договору: "Платежі як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно становлять гривневий еквівалент 90730,47 доларів США, що за міжбанківським курсом Договору на дату його укладання становлять 1968851,20 гривень. Платежі як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно у гривнях підлягають перерахунку у відповідності до п. 3.5.2 Договору".

Також п. 10.1 договору викладено в редакції: "Ціна Договору становить гривневий еквівалент 341980,47 доларів США, що за міжбанківським курсом Договору на дату його укладання становить 7420976,20 гривень (надалі - Ціна Договору)".

Крім того, в новій редакції викладено Графік внесення лізингових платежів (Додаток №2) (останній платіж - 20.06.2019 р.).

У п. 3 додаткової угоди №3 сторони погодили порядок сплати простроченої заборгованості по сплаті чергових лізингових платежів згідно Графіку внесення лізингових платежів за період жовтень 2015 - грудень 2017 року в розмірі 257427,44 Доларів США.

Також, враховуючи зміну строків платежу за Графіком, Сторони дійшли згоди подовжити строк дії договору фінансового лізингу № 10АФ-15 від 11.03.2015 року до 20.06.2019 р. включно (п. 5 додаткової угоди №3).

30.03.2018р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек" (лізингодавець), Приватним підприємством "Агрофірма Гізівщина" (поручитель) та товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (лізингоодержувач) укладено договір поруки №2П/10АФ-15 (далі - договір поруки), відповідно до п. 1.1 якого його предметом є зобов`язання поручителя перед лізингодавцем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань перед лізингодавцем, які випливають з умов договору фінансового лізингу №10АФ-15 від 11.03.2015р., а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії договору фінансового лізингу №10АФ-15 від 11.03.2015р. (основний договір).

У п. 1.2 договору поруки сторони встановили, що зобов`язання поручителя перед лізингодавцем є безумовним і ніяких інших умов, крім передбачених цим договором та основним договором, не потребують.

поручитель свідчить, що він ознайомлений зі змістом основного договору та обсягом зобов`язань лізингоодержувача за основним договором, повністю з ними згоден, ніяких заперечень, а також непорозумінь щодо його положень не має. Для внесення будь-яких змін та доповнень до основного договору лізингодавцю та лізингоодержувачу не потрібно отримувати згоду поручителя на внесення таких змін (п. 1.3 договору поруки).

Пунктами 2.1, 2.2, 2.3 договору поруки передбачено, що у випадках неможливості виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань за основним договором: - лізингодавець має право на свій розсуд пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя чи лізингоодержувача або обом сторонам одночасно, повідомивши поручителя про прострочення лізингоодержувачем своїх зобов`язань за основним договором протягом 2 робочих днів з моменту прострочення лізингоодержувачем забезпеченого порукою зобов`язання; - лізингоодержувач не пізніше ніж за 3 банківських дня до моменту настання строку виконання зобов`язань за основним договором повідомляє лізингодавця та поручителя про неможливість виконання зобов`язань за основним договором. Сторони договору встановлюють, що якщо надійде вимога про погашення суми заборгованості по основному договору і поручитель не буде в змозі виконати таку вимогу лізингодавця, то лізингодавець має право задовольнити свої вимоги за рахунок майна поручителя, згідно норм чинного законодавства. Сторони договору встановлюють, що поручитель, після виконання взятих на себе зобов`язань по цьому договору, у відповідності до ст. 556 Цивільного кодексу України, набуває всіх прав лізингодавця як кредитора по виконаному ним зобов`язанню - основному договору.

Згідно з п. 6.1 договору усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача.

У п. 6.2 договору сторони зазначили, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами. Порука припиняється, якщо лізингодавець протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання за основним договором не пред`явить вимоги до поручителя.

Сторони договору встановлюють, що у тому разі, якщо без згоди поручителя до основного договору вносяться зміни, що тягнуть за собою збільшення відповідальності поручителя, обсяг відповідальності поручителя залишається без змін (попереднім) (п. 6.3 договору поруки).

Згідно з п. 6.7 договору договір відображає повне розуміння сторонами предмета цього договору та інших питань, зазначених у цьому договорі.

За умовами п. 6.9 договору поруки сторони погодили обов`язковість скріплення договору та всіх пов`язаних з ним документів відповідними печатками сторін.

Договір поруки підписаний представниками сторін, скріплених відтисками їхніх печаток.

Дослідивши зібрані у справі докази та давши їм правову оцінку в сукупності, судом прийнято до уваги наступне:

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи, 11.03.2015р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек" (лізингодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №10АФ-15 (основний договір), відповідно до якого товариство з обмеженою відповідальністю "Агротек" передає на умовах фінансового лізингу для товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" майно (трактор John Deere 8335R), вартість майна становить гривневий еквівалент 250000,00 доларів США, що на дату укладання цього договору становить 5425000,00 грн.

30.03.2018р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек", в подальшому лізингодавець (сторона 1), Приватним підприємством "Агрофірма Гізівщина", далі поручитель (сторона 2), товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке", далі лізингоодержувач (сторона 3) укладено договір поруки №2П/10АФ-15, відповідно до п. 1.1. якого предметом цього договору є зобов`язання поручителя перед лізингодавцем в повному обсязі солідарно відповідати за виконанням лізингоодержувачем, своїх зобов`язань перед лізингодавцем, які випливають з умов договору фінансового лізингу №10АФ-15 від 11.03.2015р., а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії договору фінансового лізингу №10АФ-15 від 11.03.2015р. (надалі - основний договір).

Укладений між сторонами спірний договір за своєю правовою природою є договором поруки.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Частиною 1 ст. 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України (в редакції на момент укладення спірного договору поруки від 30.03.2018р.) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Позивач у позовній заяві стверджує, що підставою для припинення договору поруки №2П/10АФ-15 від 30.03.2018р. є зміна основного зобов`язання, що спричиняє збільшення відповідальності поручителя, без його згоди внаслідок укладення додаткових угод №2 та №3.

Судом береться до уваги, що, як слідує з ч. 1 ст. 559 ЦК України, поручитель не залишається зобов`язаним навіть на початкових умовах. До припинення поруки призводять не будь-які зміни умов основного зобов`язання, а лише такі, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Як вже зазначалось, пунктом 1.3 договору поруки сторони передбачили, що поручитель свідчить, що він ознайомлений зі змістом основного договору та обсягом зобов`язань лізингоодержувача за основним договором, повністю з ними згоден, ніяких заперечень, а також непорозумінь щодо його положень не має. Для внесення будь-яких змін та доповнень до основного договору лізингодавцю та лізингоодержувачу не потрібно отримувати згоду поручителя на внесення таких змін.

Разом з тим, п. 6.3. договору поруки встановлено, що у тому разі, якщо без згоди поручителя до основного договору вносяться зміни, що тягнуть за собою відповідальність поручителя, обсяг відповідальності поручителя залишається без змін (попереднім).

Зазначені умови договору поруки (п. 1.3, п. 6.3) є результатом домовленості сторін, які вільні у визначенні зобов`язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, які не суперечать законодавству України. Тому, укладаючи додаткові угоди №2 та №3 до договору фінансового лізингу без згоди позивача, як поручителя, до основного договору внесено зміни, що тягнуть за собою зміну відповідальності поручителя (збільшення розміру зобов`язання та відповідальності), однак (за домовленістю сторін) обсяг відповідальності Приватного підприємства "Агрофірма Гізівщина", як поручителя, залишається без змін (попереднім).

Верховний суд України у справі за № 6-1539цс17 висловив правову позицію, згідно якої до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Тобто закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору.

Отже, на зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України.

Як вже зазначалось, 13.07.2016 р. ТОВ "Серединецьке" та ТОВ "Агротек" уклали до договору лізингу додаткову угоду №2, в якій дійшли згоди внести зміни до договору фінансового лізингу №10АФ-15 від 11.03.2015 року, виклавши п. 7.2 у наступній редакції: "7.2. У випадку, якщо лізингоодержувач порушить строк оплати будь-якого лізингового платежу, який встановлений в Графіку, лізингоодержувач несе відповідальність перед лізингодавцем у вигляді сплати 365 (трьохсот шістдесяти п`яти) процентів річних від суми простроченого лізингового платежу (відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України)"

Також, за п. 1.1 договору поруки від 30.03.2018р. предметом є зобов`язання поручителя перед лізингодавцем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань перед лізингодавцем, які випливають з умов договору фінансового лізингу №10АФ-15 від 11.03.2015р., а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії договору фінансового лізингу №10АФ-15 від 11.03.2015р. (основний договір).

При цьому, станом на дату укладення договору поруки (30.03.2018р.) додаткова угода №2 від 13.07.2016р., якою було змінено, в тому числі, графік внесення лізингових платежів, вже була укладена, додаткова угода №3 від 30.03.2018р. була укладена між ТОВ "Серединецьке" та ТОВ "Агротек" в той же день, що й договір поруки від 30.03.2018р.

Крім того, додаткові угоди до договору лізингу містять умову про те, що вони є невід`ємною частиною договору лізингу, про що зазначено у п. 6 додаткових угод.

В контексті викладеного, судом враховується, що за п. 1.3 договору поруки позивач засвідчив, що він ознайомлений зі змістом основного договору та обсягом зобов`язань лізингоодержувача за основним договором, повністю з ними згоден, ніяких заперечень, а також непорозумінь щодо його положень не має.

Отже, позивач погодився з обсягом зобов`язань лізингоодержувача за основним договором станом на дату укладення договору поруки - 30.03.2018р.

З огляду на зазначене, виходячи з дат укладення додаткових угод до основного договору та дати укладення договору поруки, а також враховуючи вищенаведені умови договору поруки, судом не приймаються до уваги посилання позивача на його неповідомлення про внесення до основного договору змін.

При цьому, сторони договору поруки передбачили в п. 1.3, що для внесення будь-яких змін та доповнень до основного договору лізингодавцю та лізингоодержувачу не потрібно отримувати згоду поручителя на внесення таких змін.

Водночас, відповідальність поручителя, зважаючи на п. 6.3. договору поруки, залишилася попередньою: "Сторони договору встановлюють, що у тому разі, якщо без згоди поручителя до основного договору вносяться зміни, що тягнуть за собою збільшення відповідальності поручителя, обсяг відповідальності поручителя залишається без змін (попереднім)".

Отже, у договорі сторони одночасно передбачили, що у випадку збільшення обсягу фінансової відповідальності лізингоодержувача, поручитель відповідає в тому обсязі, в якому зобов`язався відповідати при укладенні договору поруки (30.03.2018р.).

Відповідно, договір поруки 2П/10АФ-15 від 30.03.2018р. не є припиненими на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України саме у зв`язку із внесенням додатковими угодами №2 від 13.07.2016р. та №3 від 30.03.2018р. до договору фінансового лізингу зміни зобов`язання (відповідальності) без згоди поручителя, як на цьому наполягає позивач.

Статтею 559 Цивільного кодексу України (в редакції на час укладення договору поруки) передбачено підстави припинення зобов`язань з поруки.

Зокрема, ч. 4 ст. 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином, законодавець передбачив додаткові підстави припинення поруки, а саме: правила обмежувальних строків (шестимісячного та тривалістю в один рік), які вступають в дію, відповідно, лише у разі, якщо договором поруки не встановлено строк дії поруки, а основним договором не визначено строк виконання основного зобов`язання.

Однак, сторонами договору поруки у п. 6.2. встановлено строк дії поруки та погоджено, що договір поруки припиняється якщо лізингодавець в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання зобов`язання за основним договором не пред`явить вимоги до поручителя.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд звертає увагу, що сторони при укладенні спірного договору були вільні у виборі контрагентів та визначенні умов договору, на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши договір поруки №2П/10АФ-15 від 30.03.2018р., а тому всі умови спірного договору з моменту його укладення стають однаково обов`язковими для виконання сторонами.

Враховуючи вищевикладені умови договору, суд зазначає, що умовами договору поруки 2П/10АФ-15 від 30.03.2018р. сторони без заперечень та зауважень, в добровільному порядку узгодили, що лізингодавець вправі пред`явити вимогу поручителю протягом 3 років з дня настання строку виконання зобов`язання за основним договором.

Відповідно, сторони у договорі поруки за взаємною згодою передбачили інший строк для пред`явлення вимоги до поручителя, ніж той, який існував у редакції ст. 559 ЦК України станом на момент укладення договору поруки, що не суперечить законодавству.

Аналогічна позиція щодо можливості визначення строку для пред`явлення вимоги кредитора до поручителя в договорі поруки викладена в постанові ВСУ у справі №6-6цс14 від 17.09.2014 року та постанові ВСУ від 03 лютого 2016 року у справі № 6-18цс16.

Із зазначеного вище, суд погоджується із позицією позивача про застосування до спірних відносин ч. 4 ст. 559 ЦК України саме в редакції на час укладення договору поруки № 2П/10АФ-15 від 30.03.2018р., однак вважає за необхідне відмітити, що в силу приписів ст. 627 Цивільного кодексу України сторони були вільними у визначенні строку дії договору поруки, а тому в даному випадку порука є чинною протягом трьох років з моменту настання строку погашення кожного чергового лізингового платежу, а не протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням.

Судом враховується, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 Цивільного кодексу України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 17.09.2014р. у справі № 6-53 цс14, Верховним Судом у постанові від 26.06.2018р. у справі №905/2475/15.

Вказаний строк є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, та для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.05.2019 року у справі № 913/320/18.

При цьому, норми положень ч. 4 ст. 559 ЦК України у редакції Законів № 1414-VIII від 14.06.2016, №2478-VIII від 03.07.2018р., якими змінено ч. 4 ст. 559 ЦК України, набрали чинності після укладення спірного договору поруки, який було укладено у березні 2018 року, що виключає можливість застосування зазначеної норми до спірних правовідносин.

Відповідно до вказаного, помилковими є твердження відповідача 2 про необхідність застосування чинної редакції ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Щодо такої підстави припинення поруки як непред`явлення кредитором позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки (ч. 4 ст. 559 ЦК України в редакції станом на час укладення оспореного договору) чи протягом трьох років з дня укладення договору поруки (ч. 4 ст. 559 ЦК України в чинній редакції) суд зауважує, що відповідна норма не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки сторонами основного зобов`язання встановлено строк (строки) його виконання, що підтверджується наявними у матеріалах справи графіками внесення лізингових платежів.

При цьому, пунктом 11.1 договору лізингу визначено строк дії договору - до повного виконання сторонами всіх зобов`язань за цим договором.

З врахуванням положень договору лізингу та договору поруки, беручи до уваги встановлені судом обставини, договір поруки №2П/52АФ-13 від 30.03.2018р. не може бути припиненим до виконання основного зобов`язання за договором фінансового лізингу від 11.03.2015р. №10АФ-15.

Судом береться до уваги, що станом на час розгляду справи доказів припинення основного зобов`язання за договором фінансового лізингу від 11.03.2015р. №10АФ-15, забезпеченого оспореним договором поруки, суду не подано.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.10р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.94р., серія А №303 А, п. 29).

Інші доводи позивача також до уваги не приймаються, оскільки спростовуються вищевикладеним.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 ГПК України).

З огляду на спірні правовідносини сторін у справі, законодавчі норми у їх сукупності та взаємозв`язку, суд доходить висновку, що наведені позивачем обставини не є підставами для припинення договору поруки, які передбачені законодавством та самим договором. Інших належних, допустимих та достатніх доказів наявності підстав для припинення оспореного договору суду не подано.

Враховуючи зазначене, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Повний текст складено 11.10.2019р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1, 2 ст. 256 ГПК України).

Суддя В.В. Димбовський

Віддрук. 4 прим.:

1 - в наряд,

2 - позивачу (13130, Житомирська область, Любарський район, с. Гізівщина", вул. Шкільна,1),

3 - відповідачу 1 (30440, Шепетівський район, с. Мокіївці),

4 - відповідача 2 (49083, м. Дніпро, вул. Собінова, 1).

Всім рек. з повід.