ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2019 м. Дніпро Справа № 908/931/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Паруснікова Ю.Б. (доповідач),

суддів: Верхогляд Т.А., Чередка А.Є.

секретар судового засідання Саланжій Т.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Беклеміщев О.В., ордер серії ЗП № 047622 від 03.10.2019, адвокат;

представник відповідача у судове засідання не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл» на рішення Господарського суду Запорізької області від 07.08.2019 у справі № 908/931/19 (суддя Зінченко Н.Г.), повний текст рішення складено 07.08.2019

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВП Роганський м`ясокомбінат», м. Харків

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл», м. Дніпро

про стягнення 4273729,58 грн, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

19.04.2019 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ВП Роганський м`ясокомбінат», до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл» про стягнення 4242329,46 грн - основного боргу за договором поставки № 0103 від 01.04.2016, 12885,22 грн - 3 % річних та 18514,90 грн - втрат від інфляції.

Позовні вимоги мотивовані допущеними відповідачем порушеннями умов договору поставки від 01.04.2016 № 0103 та положень чинного законодавства щодо повної оплати отриманого товару.

Частково задовольняючи позов у справі, місцевий господарський суд визнав доведеним факт поставки позивачем відповідачу товару, згідно умов договору поставки від 01.04.2016 № 0103 на загальну суму 4242329,46 грн. та факту несплати відповідачем вартості отриманого товару на вказану суму. При цьому, судом, з урахуванням положень ст. 253 ЦК України та листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, здійснено корегування наданих позивачем розрахунків сум 3% річних та інфляційних втрат в частині визначення періодів нарахування (початковий, загальний) за кожною видатковою накладною окремо.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 07.08.2019 у справі № 908/931/19 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Український Рітейл», на користь ТОВ «ВП Роганський м`ясокомбінат» 4242329,46 грн - основного боргу, 3151,08 грн - втрат від інфляції грошових коштів, 11965,88 грн - 3 % річних та 63861,70 грн - судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду відповідач оскаржує його в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду.

Апеляційна скарга мотивована необґрунтованістю та безпідставністю рішення суду першої інстанції з підстав неправильного застосування останнім норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до неналежного дослідження судом доказів - первинних документів, які, на думку апелянта, оформлено з порушенням приписів Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та не у відповідність Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.

На думку апелянта, позивачем не надано належних доказів поставки товару, оскільки за їх змістом неможливо встановити посаду та дані осіб, які їх підписали, повноваження осіб відповідальних за здійснення господарської операції.

З урахуванням вищезазначеного, відповідач просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 07.08.2019 у справі № 908/931/19 повністю і ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ «ВП Роганський м`ясокомбінат» в задоволенні позовних вимог повністю.

3. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач повністю заперечує проти задоволення доводів викладених відповідачем в апеляційній скарзі, вважає їх безпідставними, а рішення суду законним та обґрунтованим.

Посилаючись на зміст ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», позивач вважає надані до суду видаткові та товарно-транспортні накладні належними доказами в підтвердження своїх позовних вимог, якими засвідчено факт здійснення господарських операцій та договірних відносин. Всі наявні в матеріалах справи первинні документи щодо приймання-передачі товару містять найменування, кількість, ціну, дату поставки товару, а також підписи сторін, які завірені відбитками круглих печаток юридичних осіб.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

01.04.2016 між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «ВП Роганський м`ясокомбінат» (постачальник) та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл», (покупець) укладено Договір поставки № 0103 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець приймати та оплачувати товар на умовах цього договору (п. 1.1).

Згідно з п. 1.2. договору найменування, асортимент і ціна товару, який постачається, зазначається в Додатку № 1 «Специфікація», який є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно зі Специфікацією, що є додатком № 1 до договору, сторонами визначені найменування товару, виробник товару, країна виробника, одиниці виміру, кількість одиниць в упаковці, строк придатності товару, а також базисна ціна за одиницю товару.

Відповідно до п. 2.1. договору товар поставляється постачальником окремими партіями у відповідності до замовлення на поставку.

Додатковою угодою б/н від 16.02.2018 до договору поставки сторони узгодили, що поставка товару здійснюється постачальником за адресою: 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Богдана Хмельницького, 122.

За умовами п. 3.2. договору приймання товару за кількістю і якістю здійснюється покупцем в місці поставки товару в момент отримання товару від постачальника на підставі товаросупровідних документів.

Згідно з п. 3.5. договору, якщо при прийманні товару виявиться невідповідність супровідних документів поставленому товару, умовам договору або вимогам законодавства (кількість, ціна, інші обов`язкові реквізити первинних документів). Покупець вправі відмовитись від прийомки товару або прийняти товар, якщо якість відповідає умовам договору.

Пунктом 3.7. договору в редакції протоколу розбіжностей від 01.04.2016 до договору поставки № 0103 від 01.04.2016 разом з товаром постачальник зобов`язаний надати наступні товаросупровідні документи: замовлення на поставку з відміткою постачальника (підписом і печаткою) про отримання замовлення; товарно-транспортну накладну; видаткову накладну; посвідчення якості товару; інші документи на товар, надання яких передбачено законодавством України.

Згідно з п. 6.1. договору в редакції протоколу розбіжностей від 01.04.2016 до договору поставки № 0103 від 01.04.2016 ціна на товар визначається на підставі погодженої сторонами специфікації. Про зміну ціни на товар, який постачається за договором, постачальник повідомляє шляхом направлення покупцю нової специфікації у строк, що не перевищує 14 календарних днів до моменту такої зміни. Нова ціна починає діяти з дати підписання обома сторонами специфікації.

Умовами пункту 3 Додатку № 6 до Договору поставки № 0103 від 01.04.2016 «Комерційні умови договору» сторони погодили, що оплата товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 55 календарних днів. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку Покупця.

Таким чином, сторонами чітко визначений строк оплати отриманого товару.

Пунктом 11.1. в редакції додаткової угоди б/н від 11.05.2018 передбачено, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018. У разі якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії договору жодна зі сторін в письмовій формі не заявить про його розірвання, договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік.

Сторонами доказів розірвання договору поставки суду не надано.

Матеріали справи свідчать, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за Договором, а саме: здійснив поставку відповідачу обумовленого Договором товару за наступними видатковими накладними:

- № 50831 від 10.12.2018 на суму 498396,41 грн (відповідачем частково оплачена, заборгованість за цієї накладною становить 41820,03 грн); № 50832 від 10.12.2018 на суму 261640,34 грн; № 52261 від 20.12.2018 на суму 108672,08 грн; № 52435 від 21.12.2018 на суму 326756,48 грн; № 52593 від 22.12.2018 на суму 462324,51 грн; № 52673 від 24.12.2018 на суму 32191,84 грн; № 52674 від 24.12.2018 на суму 51667,91 грн; № 52958 від 26.12.2018 на суму 97335,56 грн; № 52959 від 26.12.2018 на суму 30703,20 грн; № 53284 від 28.12.2018 на суму 191608,07 грн; № 85 від 03.01.2019 на суму 444399,64 грн; № 86 ввід 03.01.2019 на суму 28276,87 грн; № 555 від 09.01.2019 на суму 15797,89 грн; № 556 від 09.01.2019 на суму 48621,80 грн; № 557 від 09.01.2019 на суму 55616,09 грн; № 558 від 09.01.2019 на суму 150111,58 грн; № 776 від 10.01.2019 на суму 182770,15 грн; № 873 від 11.01.2019 на суму 122413,26 грн; № 1130 від 14.01.2019 на суму 29949,80 грн; № 1067 від 14.01.2019 на суму 19230,64 грн; № 1421 від 16.01.2019 на суму 14724,04 грн; № 1420 від 16.01.2019 на суму 23244,17 грн; № 1764 від 18.01.2019 на суму 97370,68 грн; № 1809 від 18.01.2019 на суму 176176,140 грн; № 2061 від 21.01.2019 на суму 73697,54 грн; № 2062 від 21.01.2019 на суму 133852,37 грн; № 2063 від 21.01.2019 на суму 27917,91 грн; № 2064 від 21.01.2019 на суму 18338,09 грн; № 2411 від 23.01.2019 на суму 118578,92 грн; № 2413 від 23.01.2019 на суму 16500,66 грн; № 2410 від 23.01.2019 на суму 52355,09 грн; № 2412 від 23.01.2019 на суму 71727,68 грн; № 2766 від 25.01.2019 на суму 151895,18 грн; № 2993 від 28.01.2019 на суму 19903,34 грн; № 2992 від 28.01.2019 на суму 114825,16 грн; № 2994 від 28.01.2019 на суму 82143,38 грн; № 3313 від 30.01.2019 на суму 29924,15 грн; № 3312 від 30.01.2019 на суму 106382,88 грн; № 3311 від 30.01.2019 на суму 58438,27 грн; № 3911 від 04.02.2019 на суму 17352,54 грн; № 3910 від 04.02.2019 на суму 29339,70 грн; № 4214 від 06.02.2019 на суму 14470,33 грн; № 4215 від 06.02.2019 на суму 51230,05 грн; № 4788 від 11.02.2019 на суму 14256,16 грн; № 4811 від 11.02.2019 на суму 28777,33 грн. Всього на загальну суму 4242329,46 грн.

Відповідно до товарно-транспортних накладних продукція постачалася за супровідними документами на вантаж (видатковими накладними) разом з деклараціями виробника, які підтверджують поставку відповідачу зазначених вище партій товару на вказані суми.

Представник відповідача проти факту отримання товару за вищевказаними видатковими накладними та товарно-транспортними накладними не заперечував.

У перелічених видаткових накладних у графі «отримав(ла)» містяться підписи представників постачальника та покупця з зазначенням їх прізвищ та підписів, які скріплені відбитками круглої печатки юридичних осіб.

У товарно-транспортних накладних у графі «прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача)» також містяться підписи з зазначенням прізвищ відповідальних представників постачальника та покупця, які скріплені відбитком круглої печатки юридичних осіб.

Відповідач претензій щодо поставленого товару позивачу не пред`являв.

Доказів щодо не поставки або неповної поставки постачальником товару згідно Договору поставки № 0103 від 01.04.2016 відповідач до суду не подав.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, факт поставки позивачем відповідачу товару згідно умов договору поставки від 01.04.2016 № 0103 на суму 4242329,46 грн. є доведеним.

Відповідач заборгованість за поставлений товар не сплатив.

Наявність у відповідача простроченої заборгованості за поставлений позивачем товар і є причиною виникнення спору в даній справі.

5. Мотиви з яких суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду та відхиляє доводи апеляційної скарги.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні з урахуванням обставин справи в їх сукупності апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до наявних матеріалів справи правовідносини сторін у даній справі врегульовані нормами діючого законодавства що регулюють договір поставки.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

За приписами ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Як зазначалося вище, умовами п. 3 Додатку № 6 до Договору поставки № 0103 від 01.04.2016 «Комерційні умови договору» сторони погодили, що оплата товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 55 календарних днів. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку Покупця.

Таким чином, сторонами чітко визначений строк оплати отриманого товару.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем оплата товару у передбачені строки не здійснена. Доказів погашення заборгованості за договором у сумі 4242329,46 грн апелянт колегії суддів не представив, матеріали справи таких не містять, а тому рішення суду в цій частині задоволення позову, колегія суддів вважає законним та обґрунтованим, оскільки відповідачем не виконано зобов`язання з оплати поставленої продукції у строки, передбачені договором.

В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Нормами ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплати гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основною боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Врахувавши встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання з оплати товару, поставленого за договором поставки № 0103 від 01.04.2016, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат заявлено позивачем обґрунтовано. При цьому, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, яким відкореговано подані позивачем розрахунки сум 3% річних та інфляційних втрат в частині визначення періодів нарахування (початковий, загальний) за кожною видатковою накладною окремо.

Оскільки предметом оскарження рішення є лише неналежне дослідження судом доказів - первинних документів, які, на думку апелянта, оформлено з порушенням приписів Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та не у відповідність Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, колегія суддів не досліджує питання правильності нарахування суми боргу та штрафних санкцій.

Доводи апеляційної скарги про неналежне дослідження судом першої інстанції доказів - первинних документів, які, на думку апелянта, оформлено з порушенням приписів Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та не у відповідність Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом - є документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до п. 1 ст. 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Пунктом 2 ст. 9 Закону також встановлено, що первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів кореспондується з п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну № 88 від 24.05.1995.

Колегією суддів встановлено, що спірні видаткові та товарно-транспортні накладні дійсно підписані та скріплені печатками відповідача без застережень, містять зазначення на них прізвищ осіб, яка вчинили дані підписи, хоча й не містять зазначення посади особи підписанта.

Умовами Договору сторони визначили порядок приймання товару.

Як зазначалося вище, згідно п. 3.2. договору, приймання товару по кількості та якості проводиться покупцем у місці поставки товару у момент отримання товару від постачальника на підставі супровідних документів.

Згідно з п. 3.3 договору, якщо при передачі товару покупцю виявиться невідповідність товару вимогам даного договору, покупець має право відмовитися від отримання даного товару, зробивши відповідну відмітку у накладній.

Згідно з п. 3.5. договору, якщо при прийманні товару виявилась невідповідність супровідних документів поставленому товару, умовам договору або вимогам законодавства (кількість, ціна, інші обов`язкові реквізити первинних документів) покупець вправі відмовитись від приймання товару або прийняти товар, якщо якість товару відповідає вимогам договору.

Як зазначалося вище, покупець прийняв товар від постачальника у повному обсязі та без зауважень.

При цьому, колегія суддів зазначає, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію (в первинних документах), зокрема відсутність зазначення посади особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, за наявності на документі підпису матеріально-відповідальної особи, відомостей про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо, що дозволяє ідентифікувати господарську операцію, не є підставою для визнання господарської операції такою, що не відбулась, за умови, що достовірність здійснення господарських операцій за такими первинними документами підтверджена іншими належними доказами у справі, зокрема доказами, які свідчать про відображення здійснення спірних господарських операцій з поставки та отримання товару в податковому обліку господарських товариств.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 908/733/16.

Крім того, колегія суддів враховує, що прийняття товару відповідачем підтверджується наступними документами:

- видатковими накладними, в яких є посилання на договір поставки від 01.04.2016 № 0103;

- товарно-транспортними накладними, в яких є посилання на видаткові накладні (супровідні документи на вантаж);

- двостороннім Актом звірки взаємних розрахунків за період лютого 2019 року (а. с. 14 т. 2).

В первинних документах наявні всі необхідні реквізити для ідентифікації здійснених поставок на умовах договору від 01.04.2016 № 0103.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає недоведеним апелянтом факту не підтвердження первинними документами здійснення позивачем поставок товару, оскільки неістотні недоліки у видаткових накладних, про які зазначив відповідач, не роблять дані накладні недійсними та не свідчать про їх неналежність та недопустимість як доказів.

6. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні повно встановлені фактичні обставини справи, належним чином досліджено наявні в матеріалах справи докази, яким надана вірна правова оцінка у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а тому місцевий господарський суд дійшов до правильних та обґрунтованих висновків про часткове задоволення позову.

Підстав передбачених ст. 277 ГПК України для скасування або зміни оскаржуваного відповідачем рішення, колегією суддів не виявлено.

Доводи апелянта не спростовують правомірних висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

8. Розподіл судових витрат.

У зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги судові витрати за її подання у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача у справі.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269-270, 275, 276, 281-282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл» - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 07.08.2019 у справі № 908/931/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови підписано 15.10.2019.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

А.Є. Чередко