ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2019 року Справа № 904/5616/18

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 415-а

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач),

суддів Кузнецової І.Л., Кощеєва І.М.

секретар судового засідання Грачов А.С.

Учасники справи:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №19/19 від 14.06.2019;

від відповідача: Донченко К.П. адвокат, довіреність №16/01/19 від 16.01.2019;

від відповідача: Денисенко В. М. адвокат, довіреність №09/01/19 від 01.01.2019;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Приватного підприємства Транс Логістик на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.07.2019 у справі №904/5616/18 (колегія суддів у складі головуючого судді Панни С.П., суддів Новікової Р.Г., Петренко І.В., повне рішення складено 11.07.2019)

за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Мега-Поліс, м. Київ

до Приватного підприємства Транс Логістик, смт Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області

про відшкодування шкоди 303 248,03 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.

У грудні 2018 року Приватне акціонерне товариство Страхова компанія Мега-Поліс звернулось із позовом до Господарського суду Дніпропетровської області про стягнення з Приватного підприємства Транс Логістик різниці між фактичним розміром шкоди та виплатою страхового відшкодування в сумі 303248,03 грн та витрат на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 950,00 грн.

У червні 2019 Приватним акціонерним товариством Страхова компанія Мега-Поліс подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій він просив стягнути з Приватного підприємства Транс Логістик різницю між фактичним розміром шкоди та виплатою страхового відшкодування в сумі 303 248,03 грн, пеню - 27 367,09 грн, інфляційні збитки - 22 167,43 грн, 3 % річних - 5 732,63 грн та витрати на проведення автотоварознавчого дослідження - 950,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю правових підстав відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України для стягнення з відповідача як роботодавця винної у скоєнні ДТП особи суми, що становить різницю між фактичним розміром шкоди і виплаченим страховою компанією страховим відшкодуванням.

Відповідач проти задоволення позову заперечував. Не погодився із визначеною Позивачем сумою збитків внаслідок ДТП, оскільки висновок експерта має багато протиріч та неправильних даних, завищення ринкової вартості автентичного авто, тому заявлена сума збитків 303248,03 грн є надмірно завищеною. Також заперечував проти нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки дія ч.2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.07.2019 у справі №904/5616/18 (колегія суддів у складі головуючого судді Панни С.П., суддів Новікової Р.Г., Петренко І.В.) позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного підприємства "Транс Логістик" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Поліс" різницю між фактичним розміром шкоди та виплатою в сумі 303248, 03 грн, витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 950, 00 грн, 3% річних - 5732,63 грн, інфляційні збитки - 11 370,22 грн та витрати по сплаті судового збору - 4 819,52 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано правомірністю заявлених позовних вимог в частині стягнення різниці між фактичним розміром шкоди та виплатою в сумі 303248,03 грн, витрат на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 950, 00 грн та 3% річних 5732,63 грн, інфляційних втрат за період з листопада 2018 року по лютий 2019 року 11370,22 грн. В решті позову відмовлено з огляду на неправильний розрахунок інфляційних втрат та відсутність правових підстав для стягнення пені, оскільки правочин щодо забезпечення зобов`язання повинен вчинятися у письмовій формі.

Доводи та вимоги апеляційної скарги.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Відповідач, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

- Відповідач не заперечує факту ДТП за участю свого водія ОСОБА_2 , заперечує проти визначення Позивачем суми збитків, вважає наданий експертом висновок помилковим, значно завищеним, який містить багато невідповідностей;

- суд не взяв до уваги невідповідність протоколу огляду транспортного засобу від 21.06.2018 фактичному найменуванню запчастин у наданому висновку, відсутні описи пошкоджень та їх фотографії, що унеможливлює перевірку пошкодження;

- протокол містить перелік із 19 позицій, а висновок 50 позицій;

- відповідно до деяких деталей відсутні джерела інформації, якими користувався експерт при визначенні їх вартості; висновок не містить жодного підтверджуючого джерела отримання інформації про ціни, як-то: листів від офіційного дилера «TOYOTA», скріншотів із сайтів на запчастини тощо;

- суд першої інстанції не врахував вище наведені невідповідності і неповноту наданого Позивачем висновку та безпідставно відмовив в призначенні товарознавчої експертизи;

- відмовивши у задоволенні клопотань Відповідача суд припустився порушення ст. 3-7 ГПК України, надавши перевагу одному учаснику процесу перед іншим, не надав всебічної оцінки всім обставинам справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.08.2019 (колегія суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Кощеєва І.М., Кузнецової І.Л.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Транс Логістик" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.07.2019 у справі №904/5616/18. Розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні з викликом сторін на 23.09.2019 о 09 год. 30 хв.

У судовому засіданні 23.09.2019 по справі оголошено перерву до 09.10.2019 09.30 год. Протокольно відмовлено у задоволенні клопотання Відповідача про допит експерта, яке надійшло до суду 16.09.2019.

23.09.2019 від Позивача по справі до Центрального апеляційного господарського суду надійшла заява про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні у режимі відеоконференції, забезпечення проведення якої просив доручити будь-якому суду м. Києва.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.09.2019 заявлене клопотання судом задоволено. Призначено розгляд справи №904/5616/18 у судовому засіданні з повідомленням сторін на 09.10.2019 на 09 год. 30 хв. в режимі відеоконференції. Забезпечення проведення відеоконференції за участю ПрАТ "Страхова компанія "Мега-Поліс" з Центральним апеляційним господарським судом 09.10.2019 о 09 год. 30 хв. доручено Господарському суду Київської області.

У судовому засіданні 09.10.2019 повноважні представники Відповідача апеляційну скаргу підтримали, просили рішення суду скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Також підтримали заявлені раніше (16.09.2019) клопотання про витребування доказів (первинних бухгалтерських документів, договорів на придбання запасних частин для проведення відновлювального ремонту автомобіля TOYOTA Land Cruiser 150 д/н НОМЕР_1 ) та призначення по справі судової товарознавчої експертизи. Зазначили, що у листі поясненні експерта Сумцова С.С. №20/06-2019 від 20.06.2019 містяться неправдиві дані відносно джерел інформації, що стосуються цін на запчастини коди « 2275», « 2327», « 4957», які спростовуються відомостями з листа компанії ТОВ «Компанія Про Лайн».

Повноважний представник Позивача в судовому засіданні 09.10.2019 проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Підтримав позицію, викладену у поданому до суду 02.09.2019 відзиві на апеляційну скаргу. Зазначив, що реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, звіт про оцінку є лише попереднім оціночним документом, тому сумніви Відповідача щодо даних, зазначених у висновку експертного автотоварознавчого дослідження №104 від 25.06.2018 не мають значення для прийняття рішення у справі. Заперечив з приводу задоволення клопотання Відповідача про витребування доказів у справі, оскільки всі відомості, про з`ясування та витребування яких заявляє Відповідач, вже встановлені актом виконаних робіт №07/04 від 29.01.2019; Відповідачем порушені норми ГПК України щодо строку подачі клопотання про витребування доказів та добросовісності користування своїми правами, бо таке клопотання вже заявлялось під час розгляду справи в суді першої інстанції та судом у його задоволенні відмовлено. Заперечив з приводу задоволення клопотання Відповідача про призначення експертизи, оскільки транспортний засіб вже відремонтований та експлуатується, а на підставі готових документів з існуючого висновку можна провести виключно рецензію, строк на проведення якої сплив; звіт про оцінку транспортного засобу не впливає на завдані Позивачу збитки, які підтверджуються актом виконаних робіт №07/04 від 29.01.2019 та платіжними дорученнями №№ 4614, 4618, 76, 79.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення клопотань відповідача про призначення експертизи та витребування додаткових доказів, бо як правильно було зазначено судом першої інстанції в ухвалі суду від 04.07.2019 транспортний засіб вже відремонтований та існуючому висновку можна провести виключно рецензію, строк проведення якої відповідно до п. 3 Наказу рецензування висновків експертів сплив. Крім того, докази, які має намір отримати Відповідач, в тому числі і за наслідками проведення експертизи, не вплинуть на предмет доказування у справі; Відповідачем також не надано доказів фіктивності або невідповідності рахунку та акту №07/04 від 29.01.2019 ФОП Лихман П.В., тому відсутні підстави для витребування та вивчення доказів, на підставі яких вони були складені та які просить витребувати Відповідач.

Обставини справи, встановлені апеляційним судом.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників Позивача та Відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.

26.06.2017 року між Приватним акціонерним товариством Страхова компанія Мега-Поліс як страховиком (надалі - Позивач) та ОСОБА_3 як страхувальником укладено договір №13902-10 добровільного страхування наземного транспорту (Договір страхування), предметом якого є страхування транспортного засобу (ТЗ) TOYOTA LAND CRUISER 150 PRADO, державний номерний знак НОМЕР_1 , з обумовленою франшизою у сумі 0 грн та загальною страховою сумою у сумі 981135,90 грн. Період страхування по 25.06.2018.

Страховим випадком є факт понесення збитків страхувальником внаслідок пошкодження, знищення або втрати застрахованого ТЗ та/або ДО (додаткового обладнання) зокрема внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в т.ч. викид каменів чи інших твердих фракцій з-під колес транспорту (ДТП). (п.3.1.1 Договору страхування).

Розрахунок суми страхового відшкодування здійснюється на підставі звіту (дослідження) експерта/оцінювача або на основі калькуляції вартості відновлювального ремонту, складеної на станції технічного обслуговування (СТО). СТО або сервісні центри, на яких буде проводитись ремонт ТЗ повинні бути узгоджені зі Страховиком (п.11.2 Договору страхування).

Для визначення розміру страхового відшкодування страховик може залучити незалежного експерта. Оплата експертизи проводиться за рахунок страховика (п. 11.3 Договору страхування).

Огляд пошкодженого предмета страхування проводиться у світлий час доби в присутності представників зацікавлених сторін (п. 11.5 Договору страхування).

У разі виконання страхувальником умов п. 12.1 цього Договору, страховиком протягом десяти робочих днів складається страховий акт про виплату страховиком відшкодування або протягом цього ж періоду страховик приймає рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, про що письмово повідомляє страхувальника з обґрунтуванням причин відмови. Протягом десяти робочих днів після складання страхового акту страховик проводить виплату страхового відшкодування (за винятком випадку передбаченого п. 12.4) (п. 12.3 Договору страхування).

Страхувальнику виплачується 100% страхової суми з вирахуванням обумовленої даним Договором франшизи, при цьому ТЗ передається страхувальником у власність страховика (п. 12.5.1 Договору страхування).

До страховика після сплати страхового відшкодування переходить право вимоги в межах виплаченої суми, яке Страхувальник має до особи, відповідальної за завданий збиток (п. 14.1 Договору страхування).

18.06.2018 року о 09:35 у м. Кременчук Полтавської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO 150, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля МAN, державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою Управління патрульної поліції у місті Кременчуці №263742 про дорожньо-транспортну пригоду (т.1, а.с. 16).

Згідно Постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпро від 08.08.2018 дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ПП Транс Логістик транспортного засобу МAN, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , п.10.9 Правил дорожнього руху, в результаті чого в порядку ст.124 КУпАП на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 340 грн.

19.06.2018 ОСОБА_3 звернулася до Позивача з повідомленням про настання страхового випадку (а.с.18, т.1).

В подальшому, 27.08.2018 ОСОБА_3 звернулася до Позивача із листом щодо виплати страхового відшкодування в сумі 403 248,03 грн на рахунок ФОП ОСОБА_4 , який здійснював ремонтні роботи (а.с.19, т.1)

Листом Позивача за №29323 від 18.06.2018 (а.с. 42, т.1), який отримано ПП "Транс Логістик" 18.06.2018 (підприємство, на якому працював ОСОБА_2 під час скоєння ДТП, надалі Відповідач), останнє було запрошено на експертизу пошкодженого автомобіля, яка мала відбутися 21 червня 2018 року о 11 годині за адресою: АДРЕСА_1 1 АДРЕСА_1 .

Відповідач на огляд не прибув.

На підставі протоколу огляду транспортного засобу від 21.06.2018 (а.с.25 т.1) та калькуляції до ремонту №104*/2018 від 24.06.2018 (а.с.26-28 т.1) експертом Сумцовим С.С. складено висновок експертного автотоварознавчого дослідження №104 від 25.06.2018, згідно якого вартість матеріального збитку, яка нанесена власнику TOYOTA LAND CRUISER PRADO 150 № НОМЕР_1 , без врахування втрати товарної вартості складає величину 404 247,02 грн.

12.07.2018 ФОП Лихман П ОСОБА_5 В. виставлено ОСОБА_3 рахунок №07/04 за відновлювальні роботи спірного автомобіля (а.с.44, т.1) та акт виконаних робіт № 07/04 від 29.01.2019 (а.с.113-114 т.1) на загальну суму 403 248,03 грн.

На підставі вказаного рахунку №07 НОМЕР_3 було складено попередній страховий акт №7092/13902-10 від 02.08.2018р. (т.1 а.с.49) та остаточний страховий акт №7092/13902-10 від 27.08.2018р. (а.с.50, т.1).

В подальшому Позивачем платіжними дорученнями № 76 від 02.08.2018 на суму 100 000,00 грн, №79 від 03.08.2018 на суму 100 000,00 грн, №4614 від 28.08.2018 на суму 100 000,00 грн, №4618 від 29.08.2018 на суму 103 248,03 грн (а.с. 45-48, т.1) перераховано ФОП ОСОБА_4 у загальній сумі 403 248,03 грн виплату страхового відшкодування на відновлювальні роботи автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO 150 державний номерний знак НОМЕР_1 .

Цивільно правова відповідальність водія транспортного засобу МAN державний номерний знак НОМЕР_2 на момент скоєння ДТП була застрахована в ПрАТ СК Українська страхова група відповідно до полісу №АК/8793683 (а.с.51, т.1), згідно умов якого франшиза передбачена полісом становить 0 грн, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб становить 100 000,00 грн.

14.09.2018 Позивач надіслав на адресу ПрАТ СК Українська страхова група заяву про страхове відшкодування вих. №29538/3 від 12.09.2018 про перерахування страхового відшкодування в сумі 100000,00 грн (а.с.52, т.1).

ПрАТ СК Українська страхова група у відповідь листом вих. №03/6645 від 12.11.2018 повідомила про те, що нею прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 100 000,00 грн.

Платіжним дорученням № 23516 від 09.11.2018 ПрАТ СК Українська страхова група перерахувала Позивачу 100 00,00 грн.

З огляду на те, що розмір завданої шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди перевищив виплату, яка була здійснена ПрАТ СК Українська страхова група, 20.09.2018 позивачем було надіслано Відповідачу вимогу вих.№29545 від 14.09.2018 про відшкодування шкоди у сумі 303 248,03 грн, завданої внаслідок ДТП (а.с.56-57, т.1).

Відповідач отримав вказану вимогу 26.08.2018, що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.57, т.1), однак відповіді на неї не надав.

Станом на час розгляду даної справи відшкодування шкоди Відповідачем не здійснено, що і стало причиною виникнення спору.

Згідно заявлених позовних вимог Позивач просив стягнути з Відповідача різницю між фактичним розміром шкоди та виплатою в сумі 303 248,03 грн, пеню - 27 367,09 грн, інфляційні збитки - 22 167,43 грн, 3% річних - 5 732,63 грн та витрати на проведення автотоварознавчого дослідження - 950,00 грн.

Застосоване законодавство та висновки апеляційного суду.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням обставин справи в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Статтею 990 Цивільного кодексу України, що кореспондується з частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування", передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

За загальним правилом згідно з положеннями статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Однак, спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розраховану за правилами цього підпункту.

Положеннями статті 29 цього Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Пунктом 22.1 статті 22 зазначеного Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом із тим порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено статтею 1194 ЦК України, згідно з якою особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 27 Закону України Про страхування та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Таким чином, у Відповідача як роботодавця винної у скоєнні ДТП особи у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов`язок відшкодувати Позивачу шкоду, що становить різницю між реальними збитками, які зазнала потерпіла особа (право вимоги перейшло до Позивача на підставі ст. 993 ЦК України), і сумою в межах ліміту відповідальності на підставі статті 1194 ЦК України, що була виплачена Позивачу ПрАТ «СК «Українська страхова група».

Із матеріалів справи вбачається, що доказами витрат (реальних збитків), які були понесені для відновлення (ремонту) транспортного засобу TOYOTA Land Cruiser, державний номерний знак НОМЕР_1 , є акт виконаних робіт №07/04 від 29.01.2019 на суму 403 248,03 грн (а.с.113-114) та платіжні доручення №76 від 02.08.2018 на суму 100 000,00 грн, №79 від 03.08.2018 на суму 100 000,00 грн, №4614 від 28.08.2018 на суму 100 000,00 грн, №4618 від 29.08.2018 на суму 103 248,03 грн (а.с.45-48).

Заперечення Відповідача зводяться до переоцінки об`єктивності висновку експерта Сумцова С.С. в частині вартості деталей, вузлів, агрегатів, відновлювального ремонту тощо, що впливає на загальний розмір матеріальних збитків, які на його думку, мали бути меншими.

Водночас, як було зазначено Верховним Судом у справі №922/4013/17 (постанова від 25.07.2018), висновки якого суд відповідно до ч.4 ст. 236 ГПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

Враховуючи, що виплата страхового відшкодування у справі №904/5616/18 підтверджена наведеними вище доказами, як і сплата ПрАТ «СК «Українська страхова група» Позивачу страхового відшкодування у сумі 100000,00 грн, судом першої інстанції правомірно зроблено висновок про наявність у Відповідача обов`язку відшкодувати витрати з виплати страхового відшкодування в сумі 303248,03 грн (403248,03 грн -100000,00 грн).

Крім того, зважаючи на те, що Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виплата вартості автотоварознавчої експертизи страховою компанією не передбачена, однак це є фактичними витратами Позивача, то 950,00 грн за проведення автотоварознавчого дослідження транспортного засобу (перераховані платіжним дорученням №329 від 26.06.2018, а.с. 21, т.1) правомірно покладені на особу, яка завдала збитків, тобто на Відповідача.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Вимогу щодо сплати штрафних санкцій за господарське правопорушення може заявити учасник господарських відносин, права чи законні інтереси якого порушено (ч. 3 ст. 232 ГК України).

Відповідно до ч.1 ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Отже, законодавством передбачено, що сплата неустойки (пені) та її розмір встановлюються у договорі, тому вимога Позивача щодо стягнення пені повинна бути передбачена умовами договору.

Як вбачається із матеріалів справи, між Позивачем та Відповідачем відсутні договірні правовідносини про встановлення відповідальності, тому вимога Позивача щодо стягнення пені у сумі 27367,09 грн правомірно залишена судом першої інстанції без задоволення.

Щодо позовних вимог в частині стягнення інфляційних збитків (за період з жовтня 2018 по лютий 2019) у сумі 22167,43 грн та 3% річних (за період з 21.10.2018 по 07.06.2019) у розмірі 5732,63 грн суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зокрема, приписами ч. 2 ст. 530 ЦК України передбачено, що у разі, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк з дня пред`явлення вимоги.

Оскільки, правовідносини, в яких страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням, а правовідносини з відшкодування шкоди в порядку регресу, які склалися між сторонами у справі, також є грошовим зобов`язанням, то суд першої інстанцій, встановивши, що Відповідач отримав вимогу Позивача 26.09.2018, однак не виплатив суму страхового відшкодування у визначений ст.530 ЦК України строк, дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивача 3% річних за заявлений період з 21.10.2018 по 07.06.2019 в сумі 5732,63 грн та інфляційних збитків за період з листопада 2018 року по лютий 2019 року в сумі 11370,22 грн. В решті позову в частині задоволення інфляційних втрат за жовтень 2018 року правомірно відмолено з огляду на неправомірне їх нарахування без врахування висновків, викладених Вищим господарським судом України у постанові №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань».

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в оспорюваному рішенні.

Апеляційний суд не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального закону в частині надання переваги доводам Позивача над доводами Відповідача.

Відповідно до ч. 5 ст. 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вбачається з тексту оспорюваного рішення, воно містить встановлення фактичних обставин справи, які підтверджені доказами; надана оцінка позиції як Позивача, так і Відповідача, в тому числі щодо заявлених клопотань; наведені норми права, які підлягають застосуванню до спірних відносин та висновки суду щодо предмета спору.

Одними із основних засад господарського судочинства є змагальність сторін і рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (п.п. 2,4 ч.3 ст. 2 ГПК України).

Принцип рівності був неодноразово застосований ЄСПЛ і у справах щодо України. Наприклад, у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine, заява № 7460/03), рішення від 15 травня 2008 р.:

Суд нагадує, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом (див., серед інших рішень та mutatis mutandis, «Кресс проти Франції» (Kress v. France), [GC], заява № 39594/98, п. 72, ECHR 2001-VI; «Ф.С.Б. проти Італії» (F.C.B. v. Italy) від 28 серпня 1991 року, серія A № 208-B, п. 33; «Т. проти Італії» (Т. v. Italy) від 12 жовтня 1992 року, серія A № 245-C, п. 26; та «Кайя проти Австрії» (Kaya v. Austria), заява № 54698/00, п. 28, від 8 червня 2006 року).

У справі, що розглядається, Відповідачем не спростовано забезпечення та дотримання судом принципу рівності сторін, який у господарському процесі реалізується в тому числі шляхом подання сторонами доказів, якими вони доводять свою позицію у спорі.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на те, що судом першої інстанції надана обґрунтована оцінка доказам у справі, а також позиціям сторін; зазначено, чому відмовлено у задоволенні клопотань Відповідача про витребування доказів, призначення експертизи тощо, таке рішення не може вважатися таким, що прийнято з наданням переваги одному учаснику судового процесу перед іншим.

Таким чином, судова колегія апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а оскаржуване рішення таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області у даній справі відсутні.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства Транс Логістик на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.07.2019 у справі №904/5616/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.07.2019 у справі №904/5616/18 залишити без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта - Приватне підприємство Транс Логістик.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів з дня складання повної постанови в порядку, встановленому ст. ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 16.10.2019.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя І. М. Кощеєв

Суддя І.Л. Кузнецова