ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2019 року м.Дніпро Справа № 908/347/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Березкіної О.В. (доповідач)

суддів: Антоніка С.Г., Дарміна М.О.

при секретарі: Ковзикові В.Ю.

Представники сторін:

від позивача: Білич Н.С., довіреність №51 від 01.01.2019 р., адвокат;

від відповідача: Чернявська Н.А., наказ №12-К від 03.12.2018 р., директор;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства « Запоріжжяобленерго»

на рішення господарського суду Запорізької області від 26.06.2019 року у справі № 908/347/19

за позовом Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» ( 69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів,14)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гамма-К» ( 69035, м. Запоріжжя, пр. Маяковського ,11)

про стягнення 2 735 755,71 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство Запоріжжяобленерго звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гамма-К» із позовом про стягнення заборгованості в сумі 2 735 755,71 грн., в тому числі: 1 943 930,22 грн. - основного боргу, 483 380,81 грн. - пені, 239 541,56 грн. - інфляційних втрат, 68 903,12 грн. трьох відсотків річних.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 26.06.2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Суд стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю Гамма-К (; 69035, м. Запоріжжя, пр. Маяковського, 11) на користь Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (; 69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14) суму 1 943 930 (один мільйон дев`ятсот сорок три тисячі дев`ятсот тридцять) грн. 22 коп. основного боргу за спожиту активну електричну енергію, суму 160 110 (сто шістдесят тисяч сто десять) грн. 19 коп. пені, суму 208887 (двісті вісім тисяч вісімсот вісімдесят сім) грн. 74 коп. інфляційних втрат, суму 68903 (шістдесят вісім тисяч дев`ятсот три) грн. 12 коп. 3% річних, суму 35727 (тридцять п`ять тисяч сімсот двадцять сім) грн. 47 коп. витрат зі сплати судового збору.

В іншій частині позовних вимог- відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач - Публічне акціонерне товариство Запоріжжяобленерго звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення

суду першої інстанції скасувати в частині відмови ПАТ « Запоріжжяобленерго» у стягненні з ТОВ «Гамма-К» пені в розмірі 323 270,62 грн., та 30 653,82 грн. інфляційних втрат та 5308,87 грн. судового збору.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що судом безпідставно зменшено розмір пені з урахуванням частини 6 статті 232 ГК України, оскільки фактично умовами договору сторони погодили збільшення строку нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання.

Крім того, апелянт вважає, що суд безпідставно відмовив у стягненні інфляційних, нарахованих позивачем на підставі листа Верховного Суду України « Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997 року № 62-97р, яким передбачено, що сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

З огляду на вищезазначене, на думку апелянта, суд безпідставно відмовив у стягнення 30 653,82 грн. інфляційних.

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування рішення суду в оскаржуваній частині та ухвалення нового рішення про задоволення позову у оскаржуваних позивачем межах.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.08.2019 року апеляційна скарга була прийнята до розгляду, розгляд справи було призначено у судовому засіданні на 09.10.2019рік , колегією суддів у складі : головуючий суддя Березкіна О.В. ( доповідач), судді: Антонік С.Г., Дармін М.О.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 18.11.2015 між Відкритим акціонерним товариством Запоріжжяобленерго (в подальшому змінено назву на Публічне акціонерне товариство Запоріжжяобленерго, Постачальник електричної енергії, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю Гамма-К (Споживач, відповідач у справі) укладено договір про постачання електричної енергії № 3100, відповідно до умов якого (розділ 1) Постачальник електричної енергії продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з приєднаною потужністю, зазначеною у додатку № 1 Обсяги постачання електричної енергії споживачу, а Споживач оплачує Постачальнику електричної енергії вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Точки продажу електричної енергії визначаються додатком № 2 Точки продажу електричної енергії споживачу.

Відповідно до п.п. 2.3.1, 2.3.4 договору Споживач зобов`язався виконувати умови цього договору; оплачувати Постачальнику електричної енергії вартість електричної енергії згідно з умовами додатка №4 Порядок розрахунків за активну електричну енергію та додатка № 5 Графік зняття показів розрахункових засобів обліку електричної енергії.

Розрахунки за електроенергію здійснюються згідно додатку № 4 Порядок розрахунків за активну електричну енергію з урахуванням умов додатку № 7 Порядок визначення вартості мінімального обсягу електричної енергії в точці обліку (п. 7.4 договору).

В пункті 4 додатку № 4 до договору встановлено, що Споживач не пізніше 14-00 годин 2-го робочого дня місяця, наступного за розрахунковим, направляє свого представника до Постачальника електричної енергії для подання у 2 примірниках, підписаних уповноваженою особою Споживача та скріплених його печаткою:

- Акта про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію за формою Додатка № 5.1.;

- Акта звірки обсягу споживання електроенергії, відпущеної Постачальником електричної енергії за тарифами, диференційованими за періодами часу за формою додатка № 5.5. (у випадку розрахунку за спожиту електричну енергію за тарифами, диференційованими за періодами часу).

Постачальник електричної енергії підписує подані акти та один примірник повертає Споживачу.

Відповідно до пункту 6 додатку № 4 до договору за підсумками розрахункового періоду Постачальник електричної енергії виписує Споживачу рахунок для остаточного розрахунку. Сума платежу при остаточному розрахунку визначається, виходячи з тарифів на активну електроенергію та фактичного обсягу спожитої електричної енергії, згідно даних наданого споживачем Акта про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію з урахуванням сум платежів, що надійшли від Споживача.

Згідно з пунктом 9 додатку № 4 до договору, рахунки направляються Постачальником електричної енергії Споживачу поштою рекомендованим листом, нарочним або віддаються уповноваженому представнику споживача під розпис у пронумерованому, прошнурованому та скріпленому печаткою Постачальника електричної енергії журналі.

При направленні рахунка або платіжної вимоги-доручення Споживачу нарочним Постачальника електричної енергії Споживач зобов`язаний під розпис на супровідному листі прийняти рахунок.

Відповідно до пункту 10 додатку № 4 до договору, Споживач зобов`язаний у термін, що не перевищує ____ операційних днів з дня отримання рахунка, здійснити оплату рахунка, що направляється йому Постачальником електричної енергії.

Датою отримання рахунка вважається:

- при направленні рекомендованим листом - дата, зазначена на фінансовому чеку поштового відділення , що підтверджує відправлення. З урахуванням поштового пробігу документа (по місту 3 дні, по області 5 днів, по України 7 днів);

- у випадку вручення рахунка або платіжної вимоги-доручення уповноваженому представнику Споживача під розпис в журналі, дата зазначена в журналі;

- при направленні нарочним дата вручення Споживачу.

Рахунки, виставлені Постачальником електричної енергії відповідно до умов договору (для попередньої оплати, планових платежів, остаточного розрахунку, інше) отримує представник Споживача одночасно із підписаними зі сторони Постачальника електричної енергії Актом про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію відповідно до умов п. 4 цього додатку. У разі неотримання представником Споживача рахунків для здійснення передбачених умовами договору платежів, відповідні рахунки направляють Споживачу поштою або нарочним згідно умов цього пункту.

Згідно з п. 9.5. договору, останній набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2015, а в частині проведення розрахунків до повного виконання сторонами своїх грошових зобов`язань. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії. Умови, а також термін дії договору, можуть бути переглянуті в будь-який момент за узгодженням сторін.

Звертаючись до Товариства з обмеженою відповідальністю Гамма-К із позовом про стягнення 1 943 930,22 грн. - основного боргу, 483 380,81 грн. - пені, 239 541,56 грн. - інфляційних втрат, 68 903,12 грн. трьох відсотків річних, позивач - Публічне акціонерне товариство Запоріжжяобленерго посилався на те, що Відповідач свої зобов`язання щодо своєчасної оплати за отриману електричну енергію належним чином не виконав, оплату певних рахунків здійснив несвоєчасно, із простроченням встановленого умовами договору терміну, деякі рахунки оплачено частково, інші взагалі не оплачені, що є підставою для стягнення основного боргу та пені та сум, передбачених ст. 625 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги частково, господарський суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав свої зобов`язання зі своєчасної оплати наданих послуг, що не заперечувалось самим відповідачем.

Разом з цим, суд здійснив перерахунок розміру пені з урахуванням строку позовної давності та вимог, передбачених ч. 6 ст. 232 ГК України, внаслідок чого визнав до стягнення пеню у розмірі 160 110,19 грн, відмовивши у стягненні пені у сумі 323 270,62 грн.

Крім того, здійснивши детальну перевірку розрахунку позивача в частині втрат від інфляції, суд зазначив, що інфляція підлягає нарахуванню починаючи з наступного місяця за тим, в якому мав бути здійснений платіж, чого не враховано позивачем, а тому стягнув 208 887,74 грн. втрат від інфляції, відмовивши у решті частині.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише позивачем і лише в частині розміру інфляційних та пені, то саме в цій частині колегія суддів здійснює перегляд рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині стягнення пені з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з Законом України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законом передбачено право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі, нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.

Із змісту п. 4.2.1 договору слідує, що за недотримання термінів сплати рахунків або платіжних вимог-доручень за активну електроенергію (п. 10 додатка № 4 Порядок розрахунків за активну електричну енергію) Споживач сплачує Постачальнику електричної енергії пеню за весь період часу, протягом якого не виконане зобов`язання по сплаті, в розмірі 0,5 % від суми платежу за кожний день прострочення (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені) по день фактичної оплати.

Оскільки в п. 4.2.1 укладеного сторонами договору визначено, що пеня сплачується за весь період часу протягом якого не виконано зобов`язання по сплаті по день фактичної оплати, сторонами передбачено більшу тривалість періоду нарахування пені, ніж передбачено ч. 6 ст. 232 ГК України.

Разом з цим, умов щодо збільшення позовної давності, встановленої законом, укладений сторонами договір не містить. Не надано суду доказів досягнення згоди щодо такої умови і в інших документах, якими обмінювалися сторони і які б однозначно свідчили про досягнення згоди сторін щодо збільшення строку позовної давності.

Згідно з приписами ст. 257, ч. 2 ст. ст. 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 цього Кодексу позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Приписами ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5).

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу (ч.1 ст.260 цього Кодексу).

Згідно зі ст. 253, ч. 1 ст. 254 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Як вбачається з матеріалів справи та розрахунку позивача, пеня нарахована за вищенаведеними рахунками, крім рахунків № 3100 НОМЕР_1 а від 31.03.2017 та № 3100/4а від 30.04.2017. В даному випадку, перебіг позовної давності починається від наступного дня, коли повинен був бути оплачений кожний з цих рахунків та закінчується через рік, у відповідні місяць та число.

Позовна заява була подана через канцелярію господарського суду Запорізької області нарочно 13.02.2019.

Таким чином, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що до стягнення підлягає пеня, нарахована починаючи з рахунку № 3100/2а від 28.02.2018, строк оплати якого настав 12.03.2018.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. У дослідженні обставин, пов`язаних із вчиненням зобов`язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій (п. 4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду № 10 від 29.05.2013).

Зважаючи на те, що за рахунками № 3100/5а від 30.04.2017 (строк оплати 13.06.2017) та № 3100/1а від 31.12.2017 (строк оплати 12.02.2018) відповідачем в межах строку спеціальної позовної давності проведено оплати, а саме: 05.04.2018 та 16.03.2018 відповідно, строк давності за цими рахунками перервався та на час подання позову не сплинув.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення пені в загальному розмірі 160 110,19 грн., відмовивши у решті частини вимог у сумі 323 270,62 грн.

Разом з цим, колегія суддів вважає слушними доводи апелянта щодо неправильного розрахунку судом першої інстанції інфляційних з огляду на наступне.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснюючи розрахунок інфляційних, суд першої інстанції послався на п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" (яка є чинною), згідно з якою розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому, з огляду на вищенаведене правило здійснення нарахування інфляції: починаючи з наступного місяця за тим, в якому мав бути здійснений платіж, чого не враховано позивачем, суд дійшов до висновку, що фактично до стягнення належить сума 208 887,74 грн. втрат від інфляції, а не 239 541,56 грн., як зазначив позивач.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України.

Отже, зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен місяць щодо якого обчислюється відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Крім того, відповідно до частини 2 Інформаційного листа ВГСУ від 17.07.2012 р. за №01-06/928/2012 передбачено, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Листом Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р надано "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ".

Так, відповідно до даного Листа при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (постанова Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30).

В той же час, відповідно до абз. 2 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Таким чином, Лист Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р та абз. 2 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" по різному визначають початок періоду, з якого починається нарахування інфляційних витрат.

На думку колегії суддів, оскільки за змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів, то у випадку обов`язку боржника сплатити суму боргу на початку місяця (умовно з 1 по 15 день), нарахування інфляційних втрат з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, не відповідатиме змісту ст. 625 ЦК України, оскільки не забезпечить відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення його грошових коштів унаслідок інфляційних процесів, що мали місце протягом більшої частини місяця, у якому мав бути здійснений платіж.

Крім того, за наявності Листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р та постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" які по різному визначають початок періоду, з якого починається нарахування інфляційних витрат, колегія суддів вважає, що саме позивачу належить право вибору методики розрахунку інфляційних.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги Позивача про те, що при розрахунку інфляційних витрат господарським судом безпідставно не взято до уваги лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р., відповідно до якого сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця, а тому позовні вимоги щодо стягнення інфляційних у сумі 239 541,56 грн. підлягають задоволенню.

Таким чином, оскільки, розглядаючи справу, суд першої інстанції допустив помилку у розрахунку та стягненні інфляційних, то рішення суду в цій частині підлягає зміні, із стягненням 239 541,56 інфляційних, а не 208 887,74 грн., як зазначив суд.

У зв`язку із зміною розміру інфляційних, підлягає достягненню на користь позивача розмір судового у сумі 2881,50 грн.

Керуючись ст.ст. 275-282 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства « Запоріжжяобленерго» - задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 26.06.2019 року у справі № 908/347/19 в частині стягнення інфляційних змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Гамма-К (; 69035, м. Запоріжжя, пр. Маяковського, 11) на користь Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (; 69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14) 239 541,56 інфляційних втрат та 2881,50 грн. судового збору.

Видачу відповідного наказу доручити господарському суду Запорізької області.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 17.10.2019року.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя С.Г.Антонік

Суддя М.О.Дармін