ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/2155/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Кучко А.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного підприємства "Науково-виробнича компанія "Спецпромобладнання" (61125, м. Харків, вул. Гімназійна набережна, буд. 16, оф. 310)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафтогазресурс" (63343, Красноградський район, Харківська область, с. Наталине, вул. Свято-Троїцька, буд. 39)
про стягнення 203840,34 грн.
за участю представників:

від позивача - Черчик Т.В., згідно договору про надання правової допомоги б/н від 25.06.2019;

від відповідача - не прибув

ВСТАНОВИВ:

На розгляд до Господарського суду Харківської області від Приватного підприємства "Науково-виробнича компанія "Спецпромобладнання" надійшла позовна заява за вих. №046/19-2 від 09.07.2019 до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафтогазресурс" про стягнення 203840,34 грн., з яких: сума основного боргу у розмірі 167869,96 грн., пеня у розмірі 26479,54 грн., 3 % річних у розмірі 2426,48 грн., та інфляційні збитки у розмірі 7064,36 грн.

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи складається із витрат зі сплати судового збору за звернення з даним позовом до суду у розмірі 3057,61 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20.000,00 грн.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача взятих на себе зобов`язань за договором поставки №19/09/18 від 19.09.2018 в частині здійснення розрахунку з позивачем за поставлений товар (обладнання та інструмент).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/2155/19, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 06.08.2019 о 12:15.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 06.08.2019 задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та відкладено підготовче засідання на 10.09.2019 о 12:30.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.09.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.10.2019 о 12:00.

09.10.2019 через загальний відділ діловодства Господарського суду Харківської області від позивача надійшла заява про приєднання звіту адвоката (вх. №24215), який досліджено та приєднано до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 09.10.2019 підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Просить суд позов задовольнити повністю та стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 167869,96 грн., пеню у розмірі 26479,54 грн., 3 % річних у розмірі 2426,48 грн., та інфляційні збитки у розмірі 7064,36 грн. Також, підтримує заявлені до стягнення судові витрати, а саме, витрати зі сплати судового збору за звернення з даним позовом до суду у розмірі 3057,61 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн. Водночас, повністю заперечує проти клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу з подальшою відмовою у задоволенні витрат на правничу допомогу (а.с. 73-75), в обґрунтування заперечень наголошує про надання зі свого боку клієнту визначений Договором про надання правової допомоги від 25.06.2019 обсяг послуг, а сума витрат не є завищеною, як наполягає у своєму клопотанні відповідач, оскільки складає навіть менше 10 % від ціни позову.

Судом досліджено оригінали документів, копії яких було подано разом із позовною заявою.

Відповідач не скористався наданим законом правом на участь свого представника у даному судовому процесі. При цьому, суд зазначає, що відповідач своєчасно та належним чином повідомлений про розгляд даної справи, про що свідчить наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за вих. № 023142/2, з якого вбачається, що копію ухвали суду від 10.09.2019 отримано уповноваженою особою відповідача ще 17.09.2019.

Суд зазначає, що під час розгляду справи відповідачем не було подано на вимогу суду відзиву на позовну заяву із зазначенням своєї правової позиції по даній справі, як і не подано будь-яких доказів в обґрунтування своїх заперечень.

При цьому, під час розгляду справи, 09.09.2019 від відповідача надходило клопотання про проведення підготовчого засідання 10.09.19 без участі представника відповідача (а.с. 72) та клопотання про зменшення розміру заявлених витрат на правничу допомогу з подальшою відмовою у задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу (а.с. 72-75).

З урахуванням наведеного, з огляду на неподання відповідачем відзиву на позовну заяву та будь-яких доказів в обґрунтування своїх заперечень, з урахуванням того, що судом були здійснені учасникам справи необхідні умови для користування своїми процесуальними правами, судом вчинено усі дії для належного повідомлення сторін про розгляд даної справи, суд дійшов до висновку, що у матеріалах справи достатньо документів для правильного вирішення спору по даній справі.

У судовому засіданні 09.10.2019 р. на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду по даній справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, господарським судом встановлено наступне.

19 вересня 2018 року між позивачем - Приватним підприємством "Науково-виробнича компанія "Спецпромобладнання" (постачальник) та відповідачем -Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрнафтогазресурс" (покупець) було укладено Договір поставки № 19/09/18 (далі - Договір) (а.с. 13-16), відповідно до умов пункту 1.1. якого, постачальник зобов`язується виготовити за замовленням покупця та передати у власність останнього обладнання та інструмент, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар.

Згідно з п. 7.1. вищевказаного Договору, сторонами визначено порядок передачі товару, а саме передання товару постачальником покупцеві за кількістю і якістю здійснюється повноважними представниками сторін на умовах ЕХW Інкотермс 2010 (склад постачальника) - м . Первомайський, вул. Польова , буд. В або в м. Полтава вул. Злагоди, буд. 40 та оформлюється видатково-прибутковою накладною. Датою поставки є дата підписання уповноваженими представниками сторін видатково-прибуткової накладної.

Відповідно до п. 4.1.1. Договору, попередня оплата шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника у розмірі 100% загальної вартості товару, розмір якої вказаний у відповідній Специфікації.

Так, із обставин справи вбачається, що на виконання умов Договору поставки № 19/09/18 від 19.09.18 та згідно замовлень відповідача, на його адресу були виставлені рахунки-фактури на оплату товару (а.с. 17-22).

Із наявних у матеріалах справи видаткових накладних (а.с. 23-28) вбачається, що у період з листопада 2018 р. по березень 2019 р. позивач (постачальник) передав, а відповідач (покупець) прийняв у власність товар на загальній суму 167869,96 грн. із врахуванням ПДВ.

Позивач звернувся з даним позовом до господарського суду, в якому наголошує про те, що позивачем своєчасно та в повному обсязі було виконано умов укладеного між сторонами Договору поставки № 19/09/18 від 19.09.2018 та передано відповідачу у власність товар відповідно до документації і в установленому порядку.

Натомість відповідач, після виконання позивачем зобов`язань згідно Договору поставки № 19/09/18 від 19.09.18 не здійснив оплату за переданий товар у встановлені Договором строки, чим порушив положення укладеного Договору, у зв`язку із чим, у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість, яка склала 167869,96 грн.

Позивачем наголошено про те, що дії відповідача є незаконними, такими, що не відповідають існуючим між нами договірним відносинам, порушують права та охоронювані законом інтереси позивача та завдають нам матеріальну шкоду та збитки підприємству позивача.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд керується наступним.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як свідчать матеріали справи, спір між сторонами по цій справі виник з Договору поставки № 19/09/18 від 19.09.18, який за своїм змістом та правовою природою є договором поставки.

Згідно з ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Умовами пункту п. 7.1. Договору, сторонами було чітко визначено порядок передачі товару, а саме: передання товару постачальником покупцеві за кількістю і якістю здійснюється повноважними представниками сторін на умовах ЕХW Інкотермс 2010 (склад постачальника) - м . Первомайський, вул. Польова , буд. В або в м. Полтава вул. Злагоди , буд. 40 та оформлюється видатково-прибутковою накладною. Датою поставки є дата підписання уповноваженими представниками сторін видатково-прибуткової накладної.

Наявні у матеріалах справи видаткові накладні (а.с. 23-28) підтверджують, що у період з листопада 2018 р. по березень 2019 р. позивач (постачальник) передав, а відповідач (покупець) прийняв у власність товар на загальній суму 167869,96 грн. із врахуванням ПДВ.

Вказані видаткові накладні підписані уповноваженими представниками сторін без будь - яких претензій а зауважень, підписи скріплено печатками підприємств.

Згідно з ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У даному разі, умовами пункту 4.1.1. Договору сторони встановили, що попередня оплата шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника у розмірі 100% загальної вартості товару, розмір якої вказаний у відповідній Специфікації.

Вимогами статті 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

Також, вимогами статті 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Нормами ч.1 ст.202 Господарського кодексу України визначено, що господарське зобов`язання припиняється, окрім іншого виконанням, проведеним належним чином.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Реалізуючи передбачене статтею 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Згідно з частиною першою статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів.

При цьому суд зауважує, що станом на час ухвалення судового рішення, у суду відсутні будь-які докази належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором.

Доказів оплати товару відповідач до ухваленого рішення по даній справі з боку відповідача суду представлено не було, тому суд виходить із наявних у матеріалах справи доказів.

З урахуванням наведеного, вирішуючи позовні вимоги про стягнення 167869,96 грн. заборгованості, надавши об`єктивну оцінку обставинам справи що розглядається, із врахуванням наявних у матеріалах справи доказів на час ухвалення рішення, суд встановив наявність порушеного права Приватного підприємства "Науково-виробнича компанія "Спецпромобладнання", тому вимогу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафтогазресурс" 167869,96 грн. заборгованості суд визнав обґрунтованою, законною та такою, що підлягає задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 26479,54 грн., суд зазначає про наступне.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частиною шостою статті 232 ГК України.

Згідно зі статтями1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У даному разі, враховуючи, що відповідачем добровільно, у передбачений законом спосіб, було уклало із позивачем спірний Договір, тому відповідач зобов`язаний виконати його умови з урахуванням штрафних санкцій за порушення строків виконання цього Договору.

Умовами пункту 9.3. Договору сторони передбачили та встановили, що у випадку порушення стоків оплати товару встановлених в п. 4.1. Договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,3 відсотка від розміру неоплаченої вартості товару за кожний день прострочення.

Із розрахунку позивача вбачається, що розмір пені обмежена позивачем подвійною обліковою ставкою НБУ.

Порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі стягнення пені за порушення зобов`язань, що повністю узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Перевіривши надані позивачем нарахування пені, суд встановив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства та умовам Договору, нараховані арифметично вірно, у зв`язку з чим, вимога про стягнення 26479,54 грн. пені підлягає повному задоволенню.

Вирішуючи вимогу про стягнення 2426,48 грн. 3 % річних та 7064,36 грн. інфляційних втрат, суд вирішив наступне.

Вимогами статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем 3% річних, враховуючи вимоги статті 625 ЦК України, суд встановив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства, нараховані арифметично вірно, з урахуванням чого, позовні вимоги про стягнення 2426,48 грн. 3 % річних суд визнав обґрунтованими, доведеним матеріалами справи та таким, що підлягають задоволенню.

Водночас, перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем інфляційних втрат, враховуючи вимоги статті 625 ЦК України, суд встановив, що дані нарахування суперечать вимогам чинного законодавства, оскільки нараховані арифметично невірно, з урахуванням чого, позовні вимоги про стягнення інфляційних суд визнав обґрунтованими у розмірі 6268,66 грн., в частині стягнення 795,70 грн. інфляційних суд відмовляє.

Розподіл судових витрат у справі № 922/2155/19.

За розрахунком позивача, останній поніс витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 20000,00 грн., які позивачем заявлено до стягнення.

Відповідач 09.09.2019 подав до суду клопотання (вх. №21325), в якому наголосив про те, що: дана справа не відноситься до категорії складних справи; фактично обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт не є підтвердженим, а підтверджуючі документи потребують критичного дослідження. Враховуючи, що заявлені витрати на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн. складаються майже 10 % ціни позову, що є явним завищенням з огляду на категорію справи, відповідач вважає дану вимогу необґрунтованою та непропорційною до предмета спору, зазначаючи про те, що зловживання правами не допускається, у зв`язку із чим, у вказаному клопотанні просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу з подальшою відмовою у задоволенні витрат на правничу допомогу (а.с. 73-75).

Присутній у судовому засіданні представник позивача повністю заперечив проти клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу з подальшою відмовою у задоволенні витрат на правничу допомогу, в обґрунтування заперечень наголошує про надання зі свого боку клієнту визначений Договором про надання правової допомоги від 25.06.2019 обсяг послуг, а сума витрат не є завищеною, як наполягає у своєму клопотанні відповідач, оскільки складає навіть менше 10 % від ціни позову.

Відповідно до частини 1 статті 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з частиною 1 та пунктом 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами підпункту 1 частини 3 статті 123 ГПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Статтею 131-2 Конституції України передбачено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Згідно з частинами 1, 2 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи статтю 28 Правил адвокатської етики (затверджені звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017) необхідно дотримуватись принципу "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Позивачем в підтвердження понесених ним витрат на суму 20000,00 грн. представлені наступні документи:

- копія договору про надання правової допомоги б/н від 25.06.2019 (а.с. 33-35);

- копія калькуляції вартості правової допомоги (а.с. 36);

- копія акту прийому - передачі послуг від 08.07.2019 (а.с. 37);

- ордер АТ № 086207 на надання правової допомоги (а.с. 38);

- видатковий касовий ордер від 08.07.2019 на суму 20000,00 грн. (а.с. 39);

- копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 40);

- копія посвідчення адвоката №1390 від 22.11.2013 (а.с. 41);

- звіт адвоката стосовно надання правової допомоги в рамках Договору про надання правової допомоги від 25.06.2019.

Оригінали вищевказаних доказів, які було подано до матеріалів справи в копіях, які належним чином засвідчені, були досліджені судом у судовому засіданні.

Суд, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, визнав обґрунтованість заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, їх розмір відповідає критеріям розумності та співрозмірності.

Виходячи зі змісту положень частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.

Натомість відповідачем не доведено неспівмірність витрат, при цьому, обсяг наданих адвокатом послуг в рамках Договору про надання правової допомоги б/н від 25.06.2019 мають своє документальне підтвердження.

При цьому, судом враховано й те, що розмір витрат не є завищеним, як неодноразово зазначено відповідачем у своєму клопотанні, та складає менш ніж 10 % від ціни позову.

Аргументи відповідача, наведені у клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката з подальшою відмовою в їх задоволенні, ґрунтуються відповідачем виключно на тлумаченні норм права на свою користь, що зводяться до повної незгоди із заявленими витратами на професійну правничу допомогу адвоката та не підтверджено жодними доказами, тоді, як сторони є вільними у поданні доказів на підтвердження своїх доводів.

Відповідно до статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У даному разі, витрати на професійну правничу допомогу були фактичними і неминучими, а їхній розмір є обґрунтованим.

Згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

У даному разі розгляд справи № 922/2155/19 здійснюється за правилами загального позовного провадження.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Таких доказів або обґрунтувань, в тому числі розрахунків, які б свідчили про неправильність розрахунку витрат або неналежність послуг адвоката до справи, відповідач не надав.

Отже, приймаючи до уваги загальні засади законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, суд вважає за підтвердженим та обґрунтованим розмір судових витрат понесених позивачем на оплату послуг адвоката у розмірі 20000,00 грн., та враховуючи висновки суду про часткове задоволення позову, в порядку ст. 129 ГПК України, судові витрати на оплату послуг адвоката, що підлягають відшкодуванню відповідачем на користь позивача становлять 19922,00 грн.

З урахуванням вимог статті 129 ГПК України та враховуючи висновки господарського суду про наявність підстав для часткового задоволення позову, витрати зі сплати судового збору покладаються у даному разі на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафтогазресурс" (63343, Красноградський район, Харківська область, с. Наталине, вул. Свято-Троїцька, буд. 39, ) на користь Приватного підприємства "Науково-виробнича компанія "Спецпромобладнання" (61125, м. Харків, вул. Гімназійна набережна, буд. 16, оф. 310, ) - 167869,96 грн. основного боргу; 26479,54 грн. пені; 2426,48 грн. 3 % річних та 6268,66 грн. індексу інфляції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафтогазресурс" (63343, Красноградський район, Харківська область, с. Наталине, вул. Свято-Троїцька, буд. 39, ) на користь Приватного підприємства "Науково-виробнича компанія "Спецпромобладнання" (61125, м. Харків, вул. Гімназійна набережна, буд. 16, оф. 310, , банківський рахунок № НОМЕР_1 , Харківське ГРУ АТ КБ "Приватбанк", м. Харків, МФО 351533, ІПН 80) - витрати зі сплати судового збору у розмірі 3045,67 грн. та судові витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 19922,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині позову щодо стягнення 795,70 грн. інфляційних - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "11" жовтня 2019 р.

Суддя Г.І. Сальнікова