ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/879/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богацької Н.С.

суддів: Діброви Г.І., Разюк Г.П.

секретар судового засідання: Клименко О.В.

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Ренійський морський торговельний порт»

на рішення Господарського суду Одеської області від 30.07.2019, ухвалене суддею Степановою Л.В. у м. Одесі, повний текст якого складено 05.08.2019

у справі № 916/879/19

за позовом: Державного підприємства «Ренійський морський торговельний порт»

до відповідача: Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Ренійської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

про: стягнення 960 868, 18 грн.

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2019 року Державне підприємство «Ренійський морський торговельний порт» звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Ренійської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про стягнення 960 868, 18 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що у зв`язку із зміною нормативної грошової оцінки землі та недосягненням згоди щодо внесення змін до договору №30-В-РЕФ-13 про відшкодування витрат на сплату земельного податку від 16.06.2013 на підставі додаткової угоди № 11, є наявними підстави для відшкодування відповідачем податку на землю за січень та лютий 2019 року на загальну суму 960 868, 18 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області у задоволенні позову Державного підприємства «Ренійський морський торговельний порт» відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову місцевий господарський суд виходив з того, що сторонами у визначеному п.п. 6.2., 8.1. договору та ст. 188 Господарського кодексу України порядку не було досягнуто згоди щодо зміни розміру грошового зобов`язання по відшкодуванню витрат на сплату земельного податку, а відтак у відповідача відсутні підстави сплачувати відшкодування витрат у сумі, яка вказана у додатковій угоді №11.

Не погоджуючись з означеним рішенням суду, Державне підприємство «Ренійський морський торговельний порт» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило рішення Господарського суду Одеської області від 30.07.2019 по справі № 916/879/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Державного підприємства «Ренійський морський торговельний порт» у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при зверненні до суду ним ставилось питання про стягнення недоотриманих сум відшкодування земельного податку за періоди, що минули і врегулювати правовідносини за минулі періоди на момент розгляду справи шляхом внесення змін до договору вже було неможливо, а відтак суд дійшов хибного висновку щодо відмови в задоволенні позову.

Крім того, апелянт зауважив, що судом безпідставно не було прийнято до уваги висновки суду у справі № 916/1194/15-г, в межах якої вирішувався спір між тими ж сторонами та стосовно застосування того ж самого договору, чим було порушено принцип правової визначеності.

Зокрема, як стверджує апелянт, в даному судовому рішенні, судом з огляду на приписи ст. 632 Цивільного кодексу України визначено належний спосіб захисту порушених прав Державного підприємства «Ренійський морський торговельний порт» у вигляді подання окремого позову про стягнення сум недоотриманих грошових коштів по відшкодуванню земельного податку.

Відповідач згідно поданого відзиву на апеляційну скаргу просив рішення Господарського суду Одеської області від 30.07.2019 у справі № 916/879/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства «Ренійський морський торговельний порт» без задоволення.

Заперечуючи проти доводів апелянта, відповідач вказував, що незважаючи на обізнаність позивача про зміни у земельному законодавстві, прийняття Ренійською міською радою рішення від 26.06.2018 та внесення актуальної інформації до ДЗК, останнім лише 04.02.2019 направлено для розгляду проект додаткової угоди № 11. При цьому, позивачем жодним чином не обґрунтовано з яких причин та за яких підстав завчасно не було ініційоване питання про внесення змін до договору.

Щодо посилань апелянта на рішення у справі № 916/1194/15-г, відповідач зазначив, що спір у даній справі стосувався внесення змін до договору в частині площі земельної ділянки, проти внесення зазначених змін сторони не заперечували. Таким чином, зважаючи на відсутність підстав для задоволення позову Державного підприємства «Ренійський морський торговельний порт» у повному обсязі, судом лише було висловлено думку стосовно можливого вирішення спірного питання.

Відповідач також зауважив, що умови Договору виконуються ним у повному обсязі, у той час, як спір щодо врегулювання розбіжностей за додатковою угодою № 11 позивачем у встановленому порядку на вирішення суду передано не було.

Дослідивши матеріали справи, зміст доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 16.06.2013 між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі Ренійської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (відповідач, Сторона 1) та Державним підприємством «Ренійський морський торговельний порт» (позивач, Сторона 2) було укладено договір №30-В-РЕФ-13 про відшкодування витрат на сплату земельного податку (далі договір) відповідно до умов якого Сторона 1 зобов`язується відшкодувати Стороні 2 витрати на сплату земельного податку (п.1.1. договору).

Відповідно до розділу 2 договору одиницями площі оподатковуваної земельної ділянки є у межах населеного пункту 671000,0кв.м. та за межами населеного пункту 0га. Розмір відшкодування витрат Сторони 2 розраховується пропорційно кількості одиниць площі оподаткування земельної ділянки, яка використовується Стороною 1, відповідно до Схеми користування земельною ділянкою, що наведена в Додатку №1 та розрахунку у відповідності до виписки з технічної документації за нормативною грошовою оцінкою земельних ділянок до цього Договору та є його невід`ємною частиною та складає 61957,33 грн. щомісячно. Податок на додану вартість нараховується відповідно до законодавства України. Відшкодування витрат на сплату земельного податку здійснюється Стороною 1 щомісячно, не пізніше 15 числа місяця наступного за розрахунковим, шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку Сторони 1 на поточний рахунок Сторони 2 на підставі виставленого Стороною 2 рахунку. Рахунок Стороною 2 виставляється не пізніше 5 числа місяця наступного за розрахунковим. У разі неотримання Стороною 1 оригіналу належним чином оформленого Стороною 2 рахунку у строк, встановлений цим пунктом, Сторона 1 звільняється від будь якої відповідальності за несвоєчасну сплату відшкодування витрат на сплату земельного податку. Сторона 2 самостійно обчислює суму земельного податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію на поточний рік. Витрати на перерахування грошових коштів несе Сторона, що здійснює таке перерахування. У разі користування земельною ділянкою плата здійснюється виключно за фактичний період користування земельною ділянкою Стороною 1.

Дія цього договору поширюється у відповідності до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України на правовідносини сторін, що виникли з 13.06.2013 р. і діє протягом строку, під час якого Сторона 2 є платником за земельні ділянки. У разі відсутності письмового повідомлення будь-якої із Сторін про відмову від продовження строку дії цього Договору за 30 календарних днів до спливу строку дії цього договору, цей договір вважається продовженим на такий самий строк та на тих самих умовах (п.п. 7.1., 7.2. договору).

02.09.2015 між сторонами було укладено додаткову угоду №1, за якою сторони змінили п.2.2. договору, виклавши його у наступній редакції: «Розмір відшкодування витрат Сторони 2 розраховується пропорційно кількості одиниць площі оподаткування земельної ділянки, яка використовується Стороною 1, відповідно до Схеми користування ділянкою, що наведена в Додатку №1 та розрахунку у відповідності до виписки з технічної дії зі нормативною грошовою оцінкою земельних ділянок до цього договору та є його частиною та складає 94167,43грн. щомісячно без ПДВ». Ці зміни діють з 01.01.2015 та є невід`ємною та складовою частиною договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку від 16.06.2013.

02.09.2015 між сторонами було укладено додаткову угоду №2, за якою сторони дійшли згоди викласти п.2.1 договору в наступній редакції: « 2.1. Одиницями площі оподаткування земельної ділянки є у межах населеного пункту 704478,0кв.м. та за межами населеного пункту 0 гектарів» та п.2.2. в наступній редакції: « 2.2. Розмір відшкодування втрат Сторони 2 розраховується пропорційно кількості одиниць оподаткування земельної ділянки, яка використовується Стороною 1, відповідно до користування земельною ділянкою, що наведена в додатку №1 та розрахунку у відповідності до виписки з технічної документації за нормативною грошовою оцінкою земельних ділянок до цього договору та є його невід`ємною частиною та складає 103933,43грн. щомісячно без ПДВ». Ці зміни діють з 26.06.2015 та є невід`ємною та складовою частиною договору відшкодування витрат на сплату земельного податку від 16.06.2013 №30-В- РЕФ-13.

01.12.2015 між сторонами було укладено додаткову угоду №3, за якою сторони доповнили розділ 2 договору п.2.7. в наступній редакції: « 2.7. Відшкодування витрат на сплату земельного податку у разі домовленості між Сторонами здійснюються Стороною 1, шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку Сторони 1 на рахунок Сторони 2 по передоплаті, на підставі виставленого Стороною 2 рахунку» та змінили реквізити Сторони 1. Ці зміни діють з 01.12.2015 та є невід`ємною та складовою частиною договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку від 16.06.2013.

Між сторонами було укладено додаткову угоду №4, за якою сторони змінили п.2.2. договору, виклавши його у наступній редакції: «2.2. Розмір відшкодування витрат Сторони 2 розраховується пропорційно кількості одиниць площі оподаткування земельної ділянки, яка використовується Стороною 1, відповідно до Схеми користування ділянкою, що наведена в додатку №1 та розрахунку у відповідності до виписки з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок з урахуванням щорічного коефіцієнта до цього договору та є його невід`ємною частиною та складає 134523,32грн. щомісячно без ПДВ». Ці зміни діють з 01.01.2016 та є невід`ємною та складовою частиною договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку від 16.06.2013.

12.04.2017 між сторонами було укладено додаткову угоду №5, згідно якої сторони дійшли згоди внести зміни в пункт 2.2 виклавши його в наступній редакції: « 2.2 Розмір відшкодування витрат Сторони 2 розраховується пропорційно площі оподаткування земельної ділянки, яка використовується Стороною 1, відповідно до Схеми користування земельною ділянкою, що наведена в Додатку №1 та розрахунку у відповідності до виписки з технічної документації за нормативною грошовою оцінкою земельних ділянок, з урахуванням щорічного коефіцієнта індексації, до цього договору, та є його невід`ємною частиною, та складає 134523,32грн. щомісячно без ПДВ». Ця додаткова угода діє з 01.01.2016 та є невід`ємною та складовою частиною Договору. У відповідності до ч. 3, ст. 631 Цивільного кодексу України, Сторони встановили, що умови, угоди застосовуються між ними, які виникли до її укладення і діють протягом строку договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку від 16 червня 2013 р. № 30-В-РЕФ-13.

12.04.2017 між сторонами було укладено додаткову угоду №6, якою сторони внесли зміни до п.2.2. договору виклавши його у наступній редакції: « 2.2 Розмір відшкодування витрат Сторони 2 розраховується пропорційно площі оподаткування земельної ділянки, яка використовується Стороною 1. відповідно до Схеми користування земельною ділянкою, що наведена в Додатку № 1. та розрахунку у відповідності до виписки з технічної документації за нормативною грошовою оцінкою земельних ділянок, з урахуванням щорічного коефіцієнта індексації, до цього договору, та є його невід`ємною частиною, та складає 4507489,29грн. за рік без ПДВ (в тому числі січень - листопад по: 375624,11грн. без ПДВ за місяць грудень: 375624,08грн. без ПДВ». Ця додаткова угода діє з 01.01.2017 та є невід`ємною та складовою частиною договору. У відповідності до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, Сторони встановили, що умови угоди застосовуються між ними, які виникли до її укладення і діють протягом строку договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку від 16.06.2013 № 30-В-РГФ-І3.

11.07.2017 між сторонами було укладено додаткову угоду №7, за якою сторони внесли зміни до п.2.2.1 договору виклавши його у наступній редакції: « 2.2.1 На підставі рішення Ренійської міської Ради Ренійського району від 30.05.2017р. №288-VII «Про надання пільги по земельному податку ДП «РМТП» у розмірі 0,5% від нормативно грошової оцінки земельних ділянок Сторони 2, якими користується Сторона 1 з метою оформлення земельних ділянок Стороною 2, враховуючи пункт 2.2, відповідно невід`ємного розрахунку складає 3944053,11грн. за рік. без ПДВ, в тому числі: січень - травень по 375624,11грн. без ПДВ за місяць, за червень - серпень по 187812,05грн. без ПДВ за місяць, за вересень - листопад по 375624,11грн. без ПДВ за місяць, за грудень 375624,08грн. без ПДВ». Ця додаткова угода діє з 01.06.2017р. по 31.12.2017р. включно, є невід`ємною та складовою частиною договору. Сторони встановили, що умови угоди застосовуються між ними, відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, які виникли до її укладення і діють протягом строку договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку від 16.06.2013 №30-В-РЕФ-13.

21.03.2018 між сторонами було укладено додаткову угоду №8, відповідно до якої внесли зміни до п.2.2. договору виклавши його у наступній редакції: «п.2.2 Розмір відшкодування витрат Сторони 2 розраховується пропорційно кількості одиниць площі оподаткування земельної ділянки площею 704437,0кв.м., яка використовується Стороною 1, відповідно до Схеми користування земельною ділянкою, що наведена в Додатку №1 до договору, і розрахунку відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, яка складає на 2018 рік без ПДВ - 4507577,17грн. та зокрема: з січня по листопад - 375631,43грн. за місяць, за грудень - 375631,44грн. за місяць». Ці зміни поширюються відповідно до ч. 3 ст.631 Цивільного кодексу України на правовідносини сторін, що виникли з 01.01.2018 і діють протягом строку договору.

Сторонами також підписано додаткову угоду №9, за якою останні погодили викласти п.2.2 договору у наступній редакції: « 2.2 Розмір відшкодування витрат Сторони 2 розраховується пропорційно кількості площі оподаткування земельної ділянки площею 703897кв.м., яка використовується Стороною 1 відповідно до Схеми користування земельною ділянкою, наведена в додатку №1 до договору, та розрахунку відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок та висновку судової земельно-технічної експертизи №292 від 20.03.2018р. у справі №916/1814/16, яка з 01 квітня до 31 грудня 2018 року - 3376880,47грн. без ПДВ, та 375208,94грн. щомісячно».

25.10.2018 між сторонами було укладено додаткову угоду №10, якою внесено зміни до п.2.2 договору шляхом викладення його у наступній редакції: « 2.2. Розмір відшкодування витрат Сторони 2 розраховується пропорційно кількості одиниць площі оподаткування земельних ділянок площею 703897,0кв.м., які використовуються Стороною 1 та розрахунку відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки на 28.08.2018р. складає без ПДВ - 288423,64грн. на місяць». Сторони дійшли згоди що відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України умови цієї додаткової угоди поширюються на взаємовідносини сторін які виникли з 28.08.2018.

З матеріалів справи також вбачається, що в січні 2019 року позивач звернувся до відповідача з листом № 1-34/87 від 31.01.2019, яким, у зв`язку із отриманням витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 22.01.2019 № 114/0/206-19, № 119/0/206-19, № 124/0/206-19, № 126/0/206-19, направив останньому два примірники додаткової угоди № 11 до Договору «про відшкодування витрат на сплату земельного податку» від 16.06.2013 № 30-В-РЕФ-13 (№ 190713), розрахунок витрат із земельного податку на земельні ділянки площею 703897,0 кв.м., які знаходяться в користуванні РФ ДП «АМПУ» та витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Листом від 15.02.2019 відповідач повідомив позивача про те, що не може підписати додаткову угоду №11 до договору у зв`язку з тим, що відповідні витрати на відшкодування земельного податку у сумі 9226292,76грн. не були включені до фінансового плану на 2019 рік, а також несвоєчасне повідомлення про зміни у сумі відшкодування. До вказаного листа відповідачем було додано підписаний примірник додаткової угоди із протоколом розбіжностей у двох примірниках.

31.01.2019 позивачем на адресу відповідача було направлено Акт №Возмещ. 1 про відшкодування витрат на сплату земельного податку на загальну суму 768 857, 73 грн.

При підписанні вказаного Акту відповідачем було зроблено помітку, що погоджено 288 423, 64 грн. Що стосується решти суми, а саме: 480434,09грн. - у Акті зроблено посилання на відсутність відповідних договірних відносин на вказану суму. Аналогічна ситуація склалась й при виставленні Акту про відшкодування за лютий 2019 року, що підтверджується повернутим без підписання Актом №Возмещ. 2 про відшкодування витрат на сплату земельного податку від 28.02.2019.

Як вказує позивач, листом від 04.03.2019 він повторно повідомив про необхідність підписання додаткової угоди №11, відсутність у договорі будь-яких зобов`язань позивача щодо інформування відповідача про зміни у нормативних актах з питання обчислення та сплати сум земельного податку, а також про те, що позивач вимушений буде звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача суми недотриманого відшкодування, однак зазначений лист відповідачем був залишений без будь-якої відповіді та реагування на нього.

Наведені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Сутність розглядуваного спору, виходячи з визначених позивачем у позовній заяві предмету та підстав позову, полягає у примусовому спонуканні відповідача до відшкодування сум невідшкодованого земельного податку у загальному розмірі 960868,18грн., у тому числі за січень 2019 року в сумі 480434,09грн., за лютий 2019 року у сумі 480434,09грн.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України, ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи законний інтерес. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За змістом ст. 162 Господарського процесуального кодексу України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору

Отже, позовом у процесуальному сенсі є вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставами заявленого позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.

Позивач зазначає, що ним 22.01.2019 було отримано витяги про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, у зв`язку з чим відповідачеві було направлено проект додаткової угоди № 11 до договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку від 16.06.2013 № 30-В-РЕФ-13 (№ 190713), якою запропоновано внести зміни до п. 2.2 Договору, виклавши його в наступній редакції: «Розмір відшкодування витрат Сторони 2 розраховується пропорційно одиниць площі оподаткування земельних ділянок площею 703897,0 кв.м., які використовуються Стороною 1 та рахунку відповідно до витягів технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, що складає без ПДВ 768857,73 грн. на місяць». Згідно з п. 2 Проект додаткової угоди: сторони дійшли згоди, що відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України умови цієї додаткової угоди поширюються на взаємовідносини сторін, які виникли з 01.01.2019.

Вказаний проект додаткової угоди підписаний відповідачем з протоколом розбіжностей, відповідно до якого останнім запропоновано п. 2.2 Договору залишити в редакції додаткової угоди № 10 від 25.10.2018.

З матеріалів справи також вбачається, що позивачем згідно договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку від 16.06.2013 № 30-В-РЕФ-13 (№ 190713) направлено відповідачу акти про відшкодування витрат на сплату земельного податку від 31.01.2019 та від 28.02.2019, які підписані із зауваженнями: підтверджено суму у розмірі 288423,64грн. (як за січень, так і за лютий 2019 року), решту сум у розмірі 480434,09грн. (як за січень, так і за лютий 2019 року) опротестовано, у зв`язку з відсутністю договірних відносин на збільшення відшкодування витрат, що і зумовило звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. ст. 628, 629 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 6.1 Договору сторони погодили, що внесення змін до цього Договору здійснюється виключно шляхом укладання Сторонами відповідної додаткової угоди у письмовій формі, яка підписується уповноваженими представниками Сторін та скріплюється печатками Сторін.

Згідно з приписами ст. 651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 654 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

За змістом ст.188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Отже, отримавши від відповідача протокол розбіжностей, у позивача виникло право відповідно до п.п. 6.2, 8.1 договору та ст. 188 Господарського кодексу України для звернення до суду з відповідним позовом, адже зміна нормативної грошової оцінки землі, є підставою для перегляду розміру відшкодування витрат і внесення змін до договору.

Разом з тим, доказів врегулювання розбіжностей в порядку, встановленому до п.п. 6.2, 8.1 договору та ст. 188 Господарського кодексу України по додатковій угоді № 11, станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом, не надано.

Не досягнення сторонами згоди з питань внесення змін до Договору зумовлює висновок про відсутність у позивача права, а відтак і кореспондуючого з ним обов`язку відповідача, щодо відшкодування витрат на сплату земельного податку за договором № 30-В-РЕФ-13 від 16.06.2013 у сумі, яка вказана у додатковій угоді №11.

В свою чергу, позивачем ані суду першої, ані апеляційної інстанції не надано доказів неналежного виконання відповідачем умов договору в редакції додаткової угоди № 10 від 25.10.2018.

Колегія суддів приймає до уваги, що відповідні взаємні права та обов`язків сторін щодо відшкодування витрат на сплату земельного податку врегульовані договором № 30-В-РЕФ-13 від 16.06.2013. Інших підстав виникнення у відповідача обов`язку з виконання грошових зобов`язань по відшкодуванню сум земельного податку, позивач не визначає.

Посилання заявника апеляційної скарги на висловлену Господарським судом Одеської області в рішенні 08.06.2015 по справі № 916/1194/15-г позицію, не спростовують викладених висновків, оскільки:

по-перше, обумовлені помилковим тлумаченням апелянтом принципу правової визначеності та його складового елементу - принципу res judicata. Даний принцип передбачає, що жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

У цьому контексті колегія суддів наголошує, що предметом спору справі у № 916/1194/15-г були вимоги Державного підприємства «Ренійський морський торговельний порт» про внесення змін до договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку № 30-В-РЕФ -13 від 16.06.2013 року в редакції додаткової угоди № 1, а саме зміни п. 2.1 договору та, викладення його в такій редакції: «одиницями площі оподаткувальної земельної ділянки є у межах населеного пункту 704 478,0 кв.м. та за межами населеного пункту 0 га. Визначити, що ці зміни діють з 28.10.2013 року та є невід`ємною частиною договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку від 16.06.2013 року, встановити дату 28.10.2013 року моментом у часі, з якого договір вважатиметься зміненим». Вимоги щодо стягнення з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Ренійської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» сум невідшкодованого податку на землю під час розгляду вказаної справи не заявлялись.

Отже, в даному випадку, висловлена судом думка з окремого питання, щодо якого не було ухвалене судове рішення по суті спору, не свідчить про порушення принципу юридичної визначеності;

по-друге, позиція суду у справі № 916/1194/15-г не може сприйматись як самостійна підстава виникнення у відповідача зобов`язань у розумінні ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Ренійський морський торговельний порт».

За таких обставин, враховуючи, що доводи і вимоги апеляційної скарги не підтверджують наявність обставин, які згідно зі ст. 277 Господарського процесуального кодексу України визначені в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Державного підприємства «Ренійський морський торговельний порт» залишається без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 30.07.2019 у справі № 916/879/19 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з апеляційним переглядом підлягають віднесенню на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 271, 275, 276, 281-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Ренійський морський торговельний порт» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 30.07.2019 у справі №916/879/19 без змін.

Постанова, відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 17.10.2019, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Богацької Н.С. у відрядженні на підставі наказу від 15.10.2019 № 287-в.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

судді Г.І. Діброва

Г.П. Разюк