ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 рокуСправа № 912/2307/19

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Вавренюк Л.С., розглянув у порядку письмового провадження справу № 912/2307/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Конвой Транс"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтрансбуд"

про стягнення 136 338,37 грн,

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Конвой Транс" (далі - ТОВ "Конвой Транс") до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтрансбуд" (далі - ТОВ "Спецтрансбуд") про стягнення з останнього на користь позивача заборгованості в загальній сумі 136 338,37 грн, з яких: 86 980,84 грн - заборгованість за договором надання послуг, 17 817,75 грн - інфляційних втрат, 28 355,44 грн - пені та 3 184,34 грн - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору надання послуг про перевезення вантажу №1505/18 від 15.05.2018 в частині оплати за надані послуги.

Також позивач просив розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 19.08.2019 господарський суд відкрив провадження у справі та постановив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами; розгляд справи по суті розпочати 17.09.2019. Також судом встановлено строки надання сторонами заяв по суті.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, згідно з якими позивачу та відповідачу вручено копії ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини сторін.

15.05.2018 між ТОВ "Спецтрансбуд" (далі - Замовник) та ТОВ "Конвой Транс" (далі - Виконавець) уклали Договір про надання послуг № 1505/18 по перевезенню вантажу (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого Виконавець від свого імені та за рахунок Замовника зобов`язаний виконати визначені договором послуги, пов`язані із перевезенням ґрунтів автосамосвалами на об`єкт будівництва ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" "Реконструкція полігону для захоронення промислових та будівельних відходів на території шлакопереробного цеху аглодоменного департаменту, 1-а черга будівництва (далі по тексту - послуги по перевезенню вантажу).

Замовник здійснює оплату наданих Виконавцем послуг по перевезенню вантажу на підставі рахунку-фактури Виконавця або підписаного Сторонами Акту про виконання послуг по перевезенню вантажу протягом 20 (двадцяти) календарних днів з дня підписання Замовником Акту про виконання послуг по перевезенню вантажу (п. 4.1. Договору).

Акт про виконання послуг по перевезенню вантажу підписується Сторонами після фактичного надання Виконавцем послуг по перевезенню вантажу (п. 4.4. Договору).

Замовник проводить оплату в безготівковій формі шляхом банківського переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця, вказаний в даному договорі (п. 4.5. Договору).

За невиконання або неналежне виконання умов цього Договору винна Сторона несе відповідальність відповідно до чинного законодавства України (п. 5.1. Договору).

Відповідно до п. 5.6. Договору у випадку несплати за отримані послуги на протязі 12 банківських днів, згідно даного договору, Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (на дату виникнення боргу), від суми непогашеного погодженого зобов`язання за кожен день прострочення.

Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками.

До Договору укладено Додатки №№ 1, 2 щодо розрахунку вартості послуг з організації перевезень вантажів, які надаються Виконавцем Замовнику, а також стосовно переліку транспортних засобів, які надаються Виконавцем Замовнику.

На виконання Договору Виконавець надав послуги по перевезенню вантажу, що підтверджується Актами надання послуг:

№ 532 від 18.06.2018 (а.с. 30) на загальну суму 38 520 грн;

№ 814 від 31.07.2018 (а.с. 33) на загальну суму 31 594,86 грн;

№ 1039 від 03.09.2018 (а.с. 37) на загальну суму 65 790,35 грн;

№ 1180 від 30.09.2018 (а.с. 44) на загальну суму 102 948,22 грн;

№ 1256 від 01.11.2018 (а.с. 48) на загальну суму 98 127,41 грн.

ТОВ "Спецтрансбуд" лише частково оплатив послуги надані ТОВ "Конвой Транс" на загальну суму 250 000 грн, відповідно до платіжних доручень:

№ 423 від 04.10.2018 на суму 100 000 грн (а.с. 55);

№ 437 від 12.10.2018 на суму 50 000 грн (а.с. 56);

№ 42 від 05.02.2019 на суму 100 000 грн (а.с. 57).

Залишок боргу за надані послуги складає 86 980,84 грн.

19.06.2019 та 25.07.2019 ТОВ "Конвой Транс" направляв претензії № 0619 та № 0718 відповідно про повернення боргу, проте, за твердженням позивача, залишок основного боргу залишився в розмірі 86 980,84 грн.

Також позивач нарахував за невчасну сплату основного боргу 3 % річних в розмірі 3184,34 грн, інфляційні збитки - 17 817,75 грн, пеню - 28 355,44 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням умов Договору позивач звернувся із даним позовом до суду.

При вирішенні спору господарський суд враховує наступне.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Як підтверджується матеріалами справи, позивач та відповідач уклали Договір, у зв`язку із чим набули взаємних прав і обов`язків.

За своєю правовою природою укладений між сторонами правочин є договором транспортного експедирування, зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 316 Господарського кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Аналогічні приписи містить стаття 929 Цивільного кодексу України, а частиною 2 зазначеної статті визначено, що положення Глави 65 ЦК України поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником.

Відповідно до статей 929, 930 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав повністю, що підтверджуєтьс япідписаними обома сторонами Актами надання послуг (а.с. 30, 33, 37, 4448) та не заперечується відповідачем.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Вимога надати докази невиконання або неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором (ст. 610 ЦК України) покладається на позивача. Водночас, стаття 614 ЦК України зобов`язує відповідача надати докази відсутності вини у неналежному виконанні зобов`язання.

Отже, при пред`явленні позову кредитор повинен довести лише факт порушення зобов`язання, він звільняється від обов`язку доводити вину боржника. Тягар доказування відсутності вини в порушенні зобов`язання лежить на боржникові.

Відповідно до положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. При цьому, згідно ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач довів факт порушення відповідачем зобов`язання щодо вчасної та повної оплати вартості наданих послуг, відповідач не заперечив проти дійсності наданих послуг.

При цьому, слід зазначити, що підписавши Акти надання послуг, відповідач погодився із дійсністю наданих послуг та доказів зворотного суду не надав.

Згідно із статтею 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у статті 617 Цивільного кодексу України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідачем не подано.

Отже, відповідач своїх зобов`язань не виконав, чим порушив вимоги частини 2 статті 193 Господарського кодексу України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за надані послуги у розмірі 86 980,84 грн.

У зв`язку з несвоєчасним та неповним розрахунком за надані послуги позивачем пред`явлено також до стягнення 3 184,34 грн 3% річних та 86 980,84 грн інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який построчив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем також пред`явлено до стягнення 28 355,44 грн пені.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Водночас позивач у своєму позові не зазначив, на якій саме підставі здійснено нарахування пені, зазначаючи лише норми ст. 232 Господарського кодексу України.

Як зазначено вище, сторони у п. 5.6. визначили можливість сплати пені лише після спливу 12 банківських днів після несплати у визначений Договором строк. Тобто пеня підлягає стягненню лише в разі прострочення виконання зобов`язання протягом 12 банківських днів і більше.

Відповідно до Акту надання послуг № 532 від 18.06.2018 виконано робіт (надано послуг) на загальну суму 38 520 грн. Відповідно до п. 4.1. Договору Замовник мав сплатити Виконавцю такі кошти протягом 20 календарних днів з дня підписання Акту. Позивачем здійснено нарахування 3 % річних з 09.07.2018, проте позивачем не враховано, що двадцятий день строку оплати припадає на 08.07.2018 - неділю, а відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Отже, останнім днем строку виконання зобов`язання по оплаті 38 520 грн є 09.07.2018 і лише з 10.07.2018 можливе нарахування 3% річних. Крім того, останнім днем строку нарахування позивач визначив 04.10.2018 - день оплати боргу, проте день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань, 3% річних та пені.

Отже, позивач мав право нарахувати 3% річні на суму боргу 38 520 грн за період з 10.07.2019 до 03.10.2018 включно, а не з 09.07.2018 до 04.10.2018 включно. У зв`язку з неправильним визначенням періоду заборгованості господарський суд здійснив власний розрахунок 3% річних і їх сума склала 272,28 грн (а не 278,61 грн, як помилково визначено позивачем).

Стосовно розрахунку інфляційних збитків, то позивач не врахував, що у липні 2018 року мала місце дефляція у розмірі 0,993 %, розрахувавши інфляційні збитки вибірково, лише за місяці, коли мала місце інфляція.

Господарський суд не погоджується із таким розрахунком позивача, оскільки в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці ( тобто мала місце дефляція). Також позивачем необґрунтовано включено до періоду нарахування червень 2018 року.

Відтак, господарський суд здійснив перерахунок інфляційних збитків на суму 38 520 грн за період липень - вересень 2018 року і їх сума склала 457,12 грн.

Відповідно до Акту надання послуг № 814 від 31.07.2018 виконано робіт (надано послуг) на загальну суму 31 594,86 грн. Позивачем нараховано 3% річних за період 21.08.2018 - 04.10.2018, помилково включивши день оплати боргу.

Позивач мав право нарахувати 3% річні на суму боргу 31 594,86 грн за період з 21.08.2018 по 03.10.2018 включно. У зв`язку з неправильним визначенням періоду заборгованості господарський суд здійснив власний розрахунок 3% річних і їх сума склала 114,26 грн (а не 116,86 грн, як помилково визначено позивачем).

Стосовно розрахунку інфляційних збитків, то позивачем необґрунтовано включено до періоду нарахування серпень 2018 року, проте, оскільки індекс інфляції в цей місяць складав 1,00, то це не вплинуло на правильність розрахунку. Відтак інфляційні збитки на суму боргу в розмірі 31 594,86 грн за період вересень 2018 року склали 600,30 грн, як і зазначено позивачем.

На суму боргу 31 594,86 грн позивач нарахував пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за період 21.08.2018 по 04.10.2018. Оскільки з моменту прострочення виконання зобов`язання (21.08.2018) пройшло більше 12 банківських днів, то позивач має право на нарахування пені, водночас, як вже зазначалось при дослідженні розрахунку 3% річних, позивач помилково включив до періоду нарахування пені день сплати заборгованості - 04.10.2018.

Отже, розмір пені за період 21.08.2018-03.10.2018 на суму заборгованості в розмірі 31 594,86 грн складає 1356,41 грн (а не 1387,58 грн, як помилково визначив позивач).

Відповідно до Акту надання послуг № 1039 від 03.09.2018 виконано робіт (надано послуг) на загальну суму 65 790,35 грн, відповідач виконав свої зобов`язання по оплаті вказаних послуг з пропущенням строку, визначеного Договором. Так відповідач сплатив 29 885,14 грн 04.10.2018, а залишок боргу в сумі 35 905,21 - 12.10.2018.

Позивачем здійснено нарахування 3 % річних з 24.09.2018, проте позивачем не враховано, що двадцятий день строку оплати припадає на 23.09.2018 - неділю, а відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, останнім днем строку виконання зобов`язання по оплаті 65 790,35 грн є 24.09.2018 і лише з 25.09.2018 можливе нарахування 3% річних. Крім того, останнім днем строку нарахування позивач визначив 03.10.2018 - день оплати боргу в сумі 65 790,35 грн, тоді як 29 885,14 грн сплачено 04.10.2018, який не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань, 3% річних та пені.

Отже, позивач мав право нарахувати 3% річних на суму боргу 65 790,35 грн за період з 25.09.2018 по 03.10.2018 включно, а не з 24.09.2018 до 04.10.2018 включно. У зв`язку з неправильним визначенням періоду заборгованості господарський суд здійснив власний розрахунок 3% річних і їх сума склала 48,67 грн (а не 59,48 грн, як помилково визначено позивачем).

Стосовно розрахунку інфляційних збитків за період з 25.09.2018 по 03.10.2018, то неможливо взяти індекс інфляції за вересень 2018 року, оскільки у вересні прострочення складає менше ніж півмісяця. Нарахування інфляційних втрат здійснюється за місяць, відтак їх нарахування можливе лише в разі включення до терміну прострочення більше п`ятнадцяти днів конкретного місяця. В даному випадку, у період прострочення увійшли лише шість днів вересня і три дні жовтня, що унеможливлює застосування індексу інфляції за будь-який з таких місяців. Вказана позиція також викладена у рекомендаціях щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, що містяться у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

З огляду на викладене заявлені позивачем інфляційні збитки у розмірі 1 250,02 грн на суму заборгованості 65 790,35 грн за вересень 2018 року є необґрунтованими.

Позивачем здійснено нарахування пені на всю суму боргу по Акту № 1039 від 03.09.2018 - 65 790,35 грн за період з 24.09.2018 по 04.10.2018, незважаючи на п. 5.6. Договору, у якому Сторони визначили можливість нарахування пені лише у випадку прострочення оплати на 12 банківських днів і більше.

Відтак нарахована сума пені в розмірі 713,78 грн на всю суму заборгованості 65 790,35 грн за період з 24.09.2018 по 04.10.2018 є необґрунтованою.

Так 04.10.2018 відповідачем здійснено часткову оплату у сумі 29 885,14 грн, залишок боргу становить 35 905,21 грн, який погашено лише 12.10.2018, тобто після збігу строку у дванадцять банківських днів з моменту закінчення строку для оплати суми боргу (тобто після 24.09.2018), тому на суму заборгованості в розмірі 35 905,21 грн позивач має право нарахувати пеню за період з 25.09.2018 по 11.10.2018 (а не по 12.10.2018, як помилково зазначено позивачем, оскільки в цей день здійснено оплату), за розрахунком господарського суду її розмір складає 602,03 грн.

Враховуючи часткову сплату боргу по Акту № 1039 від 03.09.2018 в розмірі 29 885,14 грн - 04.10.2018, позивач з 04.10.2018 здійснив нарахування 3% річних на суму, що залишилась несплаченою - 35 905,21 грн. Проте до періоду нарахування помилково включив дату оплати такої суми - 12.10.2018. Господарський суд здійснив перерахунок 3% річних на суму 35 905,21 грн за період з 04.10.2018 по 11.10.2018 і їх сума складає 23,61 грн (а не 26,56 грн, як визначив позивач).

Відповідно до Акту надання послуг № 1180 від 30.09.2018 виконано робіт (надано послуг) на загальну суму 102 948,22 грн. Відповідачем здійснено часткову оплату до спливу двадцятиденного строку, визначеного п. 4.1. Договору у сумі 14 094,79 грн - 12.10.2018. На залишок боргу - 88 853,43 грн позивачем нараховано 3% річних за період 21.10.2018 - 05.02.2019, помилково включивши день оплати залишку боргу (05.02.2019). Також позивач не врахував, що останній день строку оплати - 20.10.2018 припадає на суботу, вихідний день, тому, в силу положень ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України він переноситься на перший робочий - 22.10.2018 і лише з 23.10.2018 можливе нарахування 3% річних.

Отже, позивач мав право нарахувати 3% річні на суму боргу 88 853,43 грн за період з 23.10.2018 по 04.02.2019 включно. У зв`язку з неправильним визначенням періоду заборгованості господарський суд здійснив власний розрахунок 3% річних і їх сума склала 766,82 грн (а не 788,73 грн, як помилково визначено позивачем).

Стосовно розрахунку інфляційних збитків, то позивачем необґрунтовано включено до періоду нарахування жовтень 2018 року та лютий 2019 року, оскільки кількість днів прострочення в таких місяцях складає менше 15 днів. Відтак інфляційні збитки на суму боргу в розмірі 88 853,43 грн за період листопад 2018 року - січень 2019 року склали 2 872,91 грн, а не 6 966,11 грн, як помилково зазначено позивачем.

На суму боргу в розмірі 88 853,43 грн позивач нарахував пеню у розмірі 9 464,72 грн за період з 21.10.2018 по 05.02.2019. Як вказано при дослідженні розрахунку 3% річних правильним є період 23.10.2018-04.02.2019. Господарський суд здійснив перерахунок пені за такий період і її сума склала 9 201,81 грн.

Відповідно до Акту надання послуг № 1256 від 01.11.2018 виконано робіт (надано послуг) на загальну суму 98 127,41 грн. Відповідачем частково здійснено оплату за такі послуги у сумі 11 146,57 грн з пропущенням строку, визначеним п. 4.1. Договору - 05.02.2019. Позивачем нараховано 3% річних за період 22.11.2018 - 05.02.2019, помилково включивши день оплати боргу.

Позивач мав право нарахувати 3% річних на суму боргу 98 127,41 грн за період з 22.11.2018 по 04.02.2019 включно. У зв`язку з неправильним визначенням періоду заборгованості господарський суд здійснив власний розрахунок 3% річних і їх сума склала 604,89 грн (а не 612,96 грн, як помилково визначено позивачем).

На несплачений залишок боргу - 86 980,84 грн позивачем нараховано 3% річних за період з 05.02.2019 по 05.08.2019 включно і їх сума склала 1 301,14 грн. Господарський суд погоджується із таким розрахунком позивача.

Стосовно розрахунку інфляційних збитків на суму 98 127,41 грн, то позивачем необґрунтовано включено до періоду нарахування листопад 2018 року, оскільки кількість днів прострочення в такому місяці складає менше 15 днів. Відтак інфляційні збитки на суму боргу в розмірі 98 127,41 грн за період грудень 2018 року - січень 2019 року склали 1774,14 грн, а не 4 190,04 грн, як помилково зазначено позивачем.

Також позивач неправильно розрахував інфляційні збитки на суму боргу - 86 980,84 грн, включивши січень 2019 року, який вже включений до періоду, у якому нараховано інфляційні збитки на всю суму заборгованості по Акту №1256 від 01.11.2018 (98 127,41 грн). відтак правильним періодом нарахування інфляційних збитків на суму 86 980,84 грн є лютий-червень 2019 року (а не січень-червень 2019 року, як помилково зазначено позивачем). Господарський суд здійснив перерахунок інфляційних збитків за вказаний період на суму 86 980,84 грн і їх сума склала 1743,16 грн (а не 4 079,40 грн, як помилково визначено позивачем).

На суму боргу в розмірі 98 127,41 грн позивач нарахував пеню у розмірі 7 355,52 грн за період з 22.11.2018 по 05.02.2019. Як вказано при дослідженні розрахунку 3% річних правильним є період 22.11.2018-04.02.2019. Господарський суд здійснив перерахунок пені за такий період і її сума склала 7258,74 грн.

На суму боргу в розмірі 86 980,84 грн позивач нарахував пеню у розмірі 9 115,12 грн за період з 05.02.2019 по 22.05.2019. Перевіривши такий розрахунок, господарський суд дійшов висновку про його вірність та арифметичну правильність.

Підсумовуючи зазначене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість сум 3% річних, інфляційних збитків та пені у сумах 3 131,67 грн, 7 447,63 грн та 27 534,11 грн відповідно. В іншій частині позов про стягнення 3% річних, інфляційних збитків та пені є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

За таких обставин, господарський суд задовольняє позов частково на загальну суму 125 094,25 грн, з яких 86 980,84 грн основного боргу, 3 131,67 грн 3% річних, 7 447,63 грн інфляційних збитків та 27 534,11 грн пені.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73-80, 129, 232-233, 236-238, 240-242, 326-327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтрансбуд" (27656, Кіровоградська обл., Кіровоградський р-н, с. Степове, вул. Кільцева, 5, ідентифікаційний код 32892736) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Конвой Транс" (03151, м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 54, ідентифікаційний код 39352706) 125 094,25 грн, з яких 86 980,84 грн основного боргу, 3 131,67 грн 3% річних, 7 447,63 грн інфляційних збитків та 27 534,11 грн пені, а також 1876,41 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Кіровоградської області.

Копії рішення направити сторонам, а саме:

позивачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Конвой Транс" за адресою: 03151, м.Київ, пр.Повітрофлотський, буд.54;

відповідачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Спецтрансбуд" за адресою: 27656, Кіровоградська область, Кіровоградський район, с.Степове, вул.Кільцева, 5.

Суддя Л.С. Вавренюк