ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/610/19
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Ярош А.І.

суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.,

секретар судового засідання Соловйова Д.В.,

за участю представників сторін:

Від позивача - Митюк С.П., довіреність № 230318/2, дата видачі : 23.03.18; Публічного акціонерного товариства „Імексбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ „Імексбанк";

Від відповідача - Новікова Т.О., довіреність № б/н, дата видачі : 26.12.18; Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрбудспецтех";

Від третьої особи - Лантух Є.С., довіреність № 18-0014/37686, дата видачі : 22.07.19; Національного банку України;

Інші учасники процесу у судове засідання не з`явились. Про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Імексбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ „Імексбанк"

на рішення Господарського суду Одеської області від 08.08.2019 року

по справі № 916/610/19

за позовом: Публічного акціонерного товариства „Імексбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ „Імексбанк"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрбудспецтех"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

Товариства з обмеженою відповідальністю „Агробізнесгруп"

Національного банку України

про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,

(ухвалене суддею Грабован Л.І., 08.08.19 року, у приміщенні господарського суду Одеської області, м. Одеса, пр. Шевченка, 29, повний текст рішення складено 12.08.19)

11.03.2019р. Публічне акціонерне товариство „Імексбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ „Імексбанк" (далі - АТ „Імексбанк") звернулося із позовною заявою (т. 1 а.с. 6-16) до Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрбудспецтех" (далі - ТОВ „Укрбудспецтех") про застосування наслідків недійсності договору про розірвання іпотечного договору, укладеного 03.10.2014р. між АТ „Імексбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю „Блек Сі Ріелті Груп", повернувши сторони у стан, який існував до укладення цього правочину, шляхом скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень про припинення іпотеки та обтяжень щодо майна, а саме: нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: м. Одеса, просп. Шевченка, буд. 2-А, приміщення 101, загальною площею 2865, 6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, які були зареєстровані згідно іпотечного договору, посвідченого 19.08.2014р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за реєстрованим №4154.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що 28.02.2013р. між АТ „Імексбанк" та ТОВ „Агробізнесгруп" був укладений кредитний договір про відкриття кредитної лінії №17/13, за умовами якого АТ „Імексбанк" зобов`язується надати ТОВ „Агробізнесгруп" кредит шляхом відкриття кредитної лінії на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 19.08.2014р. між АТ „Імексбанк" та ТОВ „Блек Сі Ріелті Груп" (нинішнє найменування - ТОВ „Укрбудспецтех") був укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого АТ „Імексбанк" в іпотеку було передано майно, а саме: нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: м. Одеса , просп . Шевченка , буд . 2-А , приміщення 101, загальною площею 2865, 6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Позивач вказує, що належне виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором підтверджується рішенням Господарського суду Одеської області по справі №916/1936/15, яке досі не виконано позичальником.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ „Імексбанк" при здійсненні перевірки правочинів було виявлено договір про розірвання іпотечного договору з майновим поручителем, укладений 03.10.2014р. між банком та іпотекодавцем, та на підставі якого було знято заборони відчуження вказаного в іпотечному договорі майна та внесено відповідні записи до Державного реєстру речових прав щодо припинення державної реєстрації обтяжень прав та щодо припинення державної реєстрації обтяжень іншого речового права. 06.12.2018р. відповідачу як стороні договору про розірвання та позичальнику було направлено повідомлення про нікчемність договору про розірвання, яке було проігноровано.

Позивач зазначає, що розірвавши договір іпотеки, АТ „Імексбанк" фактично при непогашеній заборгованості за кредитним договором безпідставно відмовився від власних майнових вимог до ТОВ „Блек Сі Ріелті Груп" за дійсним договором забезпечення, а також від своїх прав звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості позичальника, внаслідок чого відповідний договір про розірвання є нікчемним в силу п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідач вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності для пред`явлення даного позову та посилаючись на положення ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України та на правову позицію, викладену в постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018р. по справі №359/2012/15-ц та від 20.11.2018р. по справі №907/50/16, зазначає, що з моменту запровадження тимчасової адміністрації в АТ „Імексбанк" Уповноважена особа Фонду отримала можливість дізнатись про існування правочинів, які можуть бути кваліфіковані як нікчемні у зв`язку із наявністю обставин, передбачених ч. 3 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Оскільки тимчасову адміністрацію в АТ „Імексбанк" було запроваджено 27.01.2015р., відповідно, строк позовної давності для звернення до суду із позовними вимогами, які ґрунтуються на застосуванні положень ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є таким, що сплинув 27.01.2018р., тоді як позов надійшов 11.03.2019р., тобто із пропуском терміну позовної давності. У зв`язку із викладеним відповідач просить застосувати позовну давність до позову АТ „Імексбанк" та відмовити у його задоволенні також на підставі ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК України.

Крім того, відповідач пояснив, що нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою: м. Одеса, проспект Шевченка, буд. 2-А , приміщення 101, загальною площею 2865, 6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 є сьогодні іпотекою Національного банку України.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 08.08.2019 року по справі №916/610/19 (суддя Грабован Л.І.) в задоволенні позову відмовлено.

Рішення обґрунтоване тим, що після розірвання іпотечного договору від 19.08.2014р. №4154 майнові вимоги АТ «Імексбанк» за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №17/13 із ТОВ «Агробізнесгруп» були повністю забезпечені іпотекою нерухомого майна від 25.12.2014р. №6134, укладеним АТ «Імексбанк» та АТ ФК «Чорноморець», що спростовує твердження позивача про те, що він відмовився від власних майнових вимог, укладаючи договір від 03.10.2014р. про розірвання іпотечного договору .

Суд не погодився з твердженнями банку про нікчемність правочину в силу ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» внаслідок відмови АТ «Імексбанк» від власних майнових вимог при укладенні договору розірвання договору іпотеки. Дійсно в договорі про розірвання договору іпотеки відсутні посилання на заміну забезпечення, однак те, що договір іпотеки укладений одразу після підписання договору про розірвання, та те, що в договорі іпотеки зазначено, що він укладений в забезпечення виконання того ж самого кредитного договору, зміст п.п. 1.3 кредитного договору та додаткової угоди до нього, фактично свідчить про те, що відбулась така заміна та вона узгоджена сторонами, а відповідно зобов`язання залишилось забезпеченим і відмови від майнових вимог не відбулось.

Посилання банку на те, що позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором не впливає на вирішення питання щодо правомірності укладеного 03.10.2014р. між банком і відповідачем договору про розірвання іпотечного договору та не спростовує його нікчемність оцінюються судом критично, оскільки на таку правомірність впливає сам факт укладення самого наступного договору іпотеки та фактично заміна предмета забезпечення за згодою банку.

Суд також відхилив твердження позивача про те, що договір іпотеки від 25.12.2014р. був укладений додатково до договору від 19.08.2014р., як ще один, додатковий, оскільки це спростовується змістом п.1.3 кредитного договору №17/13 від 28.02.2013р. із додатковою угодою до нього від 29.09.2014р. №2 та змістом іпотечного договору від 25.12.2014р.

Суттєвою для даного спору є та обставина, що права за наступним іпотечним договором 25.12.2014р. були АТ «Імексбанком» реалізовані, в позасудовому порядку набуто право власності на предмет іпотеки, за договором, яким передбачено забезпечення низки зобов`язань, у тому числі і зобов`язань ТОВ „Агробізнесгруп" за договором про відкриття кредитної лінії №17/13 від 28.02.2013р. щодо сплати кредиту, відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій. Відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України „Про іпотеку", зобов`язання ТОВ „Агробізнесгруп" за вказаним кредитним договором є припиненими, що унеможливлює відновлення спірної іпотеки ТОВ „Укрбудспецтех" в порядку застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Отже, суд дійшов висновку, що позивач не довів наявності підстав нікчемності правочину про розірвання договору іпотеки, передбачених ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та з врахуванням норм ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 2 ст. 4 ГПК України, ст. 55 Конституції України, позивач не довів в контексті даної позовної заяви які саме його права та інтереси були порушені, та яким чином його права будуть захищені/поновлені у випадку задоволення позовних вимог, при тому що у відповідності до ч. 1 ст. 575, п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України, ст.ст. 1, 33, абз. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України „Про іпотеку", що іпотека не може існувати у випадку якщо відсутнє основне зобов`язання, а таке зобов`язання припинено.

Не погодившись з вказаним рішенням, до суду звернулось Публічне акціонерне товариство „Імексбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ „Імексбанк" з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Одеської області від 08.08.2019 року по справі № 916/610/19, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, та застосувати наслідки недійсності Договору про розірвання іпотечного договору, укладеного 03.10.2014 року між публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» та товариством з обмеженою відповідальністю «БЛЕК СІ РІЕЛТІ ГРУП», повернувши сторони у стан, який існував до укладення цього правочину, шляхом скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень про припинення іпотеки та обтяжень щодо майна, а саме: нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: місто Одеса, проспект Шевченка, будинок 2-А ( два-«А») , приміщення 101 ( сто один ) , загальною площею 2865,6 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, які були зареєстровані згідно Іпотечного договору, посвідченого 19.08.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за реєстровим № 4154.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, банк з висновками суду не погоджується, вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, оскільки воно було ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а відтак таким, що підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Апелянт зазначає, що розірвавши договір іпотеки, Банк фактично при непогашеній заборгованості за Кредитними договорами безпідставно відмовився від власних майнових вимог до Іпотекодавця за дійсним договором забезпечення, а також від своїх прав звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості Позичальника, внаслідок чого відповідний договір про розірвання є нікчемними в силу п. 1 ч. З ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Апелянт не погоджується з посиланням суду на постанову Великої палати Верховного суду у справі № 916/3156/17, та вважає, що правильність обраного Банком способу захисту своїх порушених прав у даній справі, підтверджується постановами Верховного Суду від 13.06.2018 року по справі № 916/1889/17 та від 04.04.2018 року по справі № 914/1316/16.

Тому, висновок місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, які полягають у застосуванні наслідків недійсності нікчемного Договору про розірвання, укладеного у 2014 році, у зв`язку з тим, що на думку місцевого суду з позасудовим зверненням стягнення на Предмет іпотеки-2, яке відбулось у 2017 році, Банк втратив право на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів - не відповідає дійсності, адже, право на захист якого було подано даний позов виникло значно раніше, з огляду на відмову Банку у 2014 році від власних майнових вимог до Іпотекодавця-1 та від своїх прав звернути стягнення на Предмет іпотеки-1 в рахунок погашення заборгованості Позичальника, саме на момент вчинення нікчемного правочину.

Також, не відповідає дійсним обставинам справи висновок місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з тим, що замість припиненого спірними договорами забезпечувальних зобов`язань Банк прийняв в іпотеку інше майно, отже відсутній передбачений ст. 38 Закон' України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» факт відмови Банку від власних майнових вимог, адже, такий критерій як безоплатність в контексті вказаної норми має значення лише у разі якщо банк здійснив за правочином відчуження майна. У разі ж відмови від власних майнових вимог критерій безоплатності значення не має.

У даному випадку, нікчемний договір був укладений протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації, внаслідок його укладення Банк відмовився від своїх вимог, що випливали з договору забезпечення.

В той же час, як неодноразово зазначалось у правових позиціях суду касаційної інстанції (постанова Верховного Суду України від 09.09.2017 року по справі № 914/1315/16, постанова Верховного Суду України від 09.08.2017 року по справі № 914/1318/16, постанова Верховного Суду від 13.06.2018 року по справі № 916/1889/17), у випадку відмови від власних майнових вимог за правочином за яким банк (кредитор) відмовився від майнових прав, переданих у іпотеку в забезпечення виконання зобов`язання боржника за кредитним договором, не має значення для вирішення питання застосування наслідків нікчемності чи було у банку на час вчинення нікчемного правочину право звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості боржника, адже наявність або відсутність такого права, не спростовує факту нікчемності правочину про розірвання договору забезпечення з огляду на відмову банку від власних майнових вимог до іпотекодавця. До прикладу, розірвання кредитного договору до моменту настання строку виконання чергового зобов`язання або остаточного виконання зобов`язання за таким договором, мало би такі ж наслідки.

Водночас, зміст нікчемного Договору про розірвання не містить посилань на взаємозалежність його укладення з укладенням Іпотечного договору-2, як і не містять тверджень про заміну забезпечення.

Разом з тим, скаржник звертає увагу суду на значний термін (майже два місяці), що сплинув з моменту- укладення нікчемного Договору про розірвання Іпотечного договору-1 та укладення Іпотечного договору-2.

Відповідно до ст. 579 ЦК України, предмет застави може бути замінений лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом заміна предмета застави здійснюється заставодавцем лише за згодою заставодержателя, а отже наведена норма розрахована на регулювання відносин, коли заміна предмета застави здійснюється за ініціативою заставодавця.

Отже, відповідно до конструкції вказаної норми, стосується вона виключно сторін договору, тобто, заставодавця та заставодержателя за відповідним договором.

Оскільки предмет застави є істотною умовою відповідного договору застави, то його заміна зумовлює внесення змін та доповнень до договору застави, а у разі змін предмету іпотеки, такий договір про внесення змін до іпотечного договору потребує ще й нотаріального посвідчення.

Таким чином, у правовідносинах що склалися між сторонами даного спору має місце не заміна предмету іпотеки, яка має оформлюватися відповідним договором про внесення змін до іпотечного договору, натомість у ситуації, яка є предметом розгляду у даній справі, відбулося укладення з іншим іпотекодавцем іншого іпотечного договору з іншим предметом іпотеки.

Тому, висновок місцевого суду, що відбулася саме заміна предмету забезпечення, а не отримання Позивачем іншого, окремого забезпечення грошових зобов`язань, на думку апелянта, не відповідає дійсним обставинам справи.

Щодо припинення зобов`язань за кредитним договором, скаржник зауважує, що забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному, а здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. У зв`язку з цим, реалізація іпотеки чи її припинення не може мати наслідком припинення основного зобов`язання.

У даному випадку законодавець пов`язує задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предметів іпотеки, в тому числі, шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, саме з обсягом невиконаного зобов`язання, що не вказує на те, що отримання у власність одного з предметів іпотеки у будь-якому випадку тягне за собою припинення основного зобов`язання у повному обсязі.

Звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку у випадку неповного погашення вимог кредитора не позбавляє останнього права на задоволення своїх вимог будь-яким іншим чином, зокрема, шляхом звернення стягнення на інше іпотечне майно.

Таким чином, внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем (кредитором) права власності на нього, кредитор не втрачає права вимоги до боржника щодо одержання задоволення непогашеної частини порушеного основного зобов`язання за рахунок іншого забезпечення.

Додатково до вищевикладеного, зазначає, що 04.11.2018 року набрав чинності (а з лютого 2019 введено в дію) Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», яким ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» замінено чотирма новими частинами такого змісту:

«У договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі зазначаються: умови, у разі настання яких іпотекодержатель може використати своє право на позасудове стягнення; порядок визначення вартості, за якою іпотекодержатель набудає право власності на предмет іпотеки; прийнятні та належні способи обміну повідомленнями між сторонами договору.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання: боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя; боржником - юридичною особою або фізичною особою - підприємцем є дійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно п. 2 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону, цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію.

Таким чином, за доводами апелянта, саме чинна редакція Закону України «Про іпотеку» мала бути застосована місцевим судом до правовідносин, які виникли між сторонами даного спору.

В той же час, ст. 36 Закону України «Про іпотеку», у будь-якій редакції закону, не передбачає автоматичного припинення зобов`язання, яке забезпечено іпотекою, в повному обсязі у разі, якщо іпотекодержатель скористався своїм правом на задоволення вимог у позасудовому порядку, а лише вказує на недійсність вимог стосовно основного зобов`язання в тій його частині, в якій останнє було погашено за рахунок предмету іпотеки, тобто метою вказаної правої норми є захист інтересів іпотекодавця шляхом унеможливлення подвійного стягнення з нього заборгованості після позасудового врегулювання.

Як вбачається з умов Іпотечного договору-2, вказаний договір забезпечував виконання 41-го кредитного договору, укладеного з різними боржниками. При цьому, як вбачається з тексту п. 1.1. Іпотечного договору-2, боржниками є кожен позичальник окремо. Тобто мова йде про 41-е окреме зобов`язання. Отже, за вказаних обставин вбачається неможливим ототожнення 41-го забезпечувального зобов`язання в одне зобов`язання, так само, як і ототожнення 41-го боржника в одній особі. Вимоги, направлені на адресу більшості позичальників, не були доставлені. Натомість вимоги були отримані 1потекодавцем-2 та лише чотирма позичальниками. Саме докази вручення вимоги цим чотирьом позичальникам і були підставою для державної реєстрації права власності на предмет іпотеки.

Апелянт зазначає, що іпотечна вимога направлена, але не отримана боржником, не може бути підставою для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, адже згідно пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127. для державної реєстрації, окрім іншого, реєстратору подаються документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця. письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі.

Зважаючи на викладене, апелянт вважає, що внаслідок звернення стягнення на Предмет іпотеки-2 за Іпотечним договором-2, погашеною є заборгованість лише позичальників ТОВ «ТБА «ПРОМБУД», ТОВ «КРУЇЗ ДЕЛЮКС», ТОВ «КОМПАНІЯ ПО ТОРГІВЛІ» та ТОВ «МЕРЕЖА ГОТЕЛІВ ЧОРНЕ МОРЕ».

Приймаючи Оскаржуване рішення місцевий суд виходив з того, що відповідно до п.п. 1.4., 1.5. Іпотечного договору-2, заставна та оціночна вартість Предмету іпотеки-2, згідно висновку складеного 20.11.2014 року, становить 7 800 000 000 гри.

При цьому, апелянт наголошує, що судом безпідставно залишено поза увагою доводи Банку, щодо безпідставного завищення вартості стадіону «Чорноморець» при укладанні Іпотечного договору-2 у 2014 році, остання реконструкція якого відбулася у 2011 році, що дало можливість розмістити на трибунах близько 34 тис. чоловік. До прикладу, стільки не коштує навіть недавно побудований ультрасучасний стадіон у Стамбулі (команда: « Бешикташ »; місткість 41 903 чол.; роки будівництва: 2013-2016; вартість: 104 млн. дол. США).

Зараз стадіон «Чорноморець» знаходиться на балансі Банку за ціною менш як 1,2 млрд гри. У травні 2019 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виставляв стадіон «Чорноморець» на продаж зі стартовою ціною 1 млрд. 139 млн. 895 тис. гри. .Але покупців не знайшлося. Згодом ціна кілька разів знижувалася. Однак навіть її зменшення до 718 млн. гри не вплину ло на бажання придбати спортивну арену. Зазначене свідчить про безпідставне переоцінення Предмету іпотеки-2 у 2014 році. Крім того, місцевим судом безпідставно залишено поза увагою надані Банком докази вартості Предмету іпотеки-2, а саме Звіт про оцінку майна, виготовлений ТОВ «Канзас Ріал Естейт» на замовлення ТОВ «ЮК «МОРІС ГРУП» як представника АТ « 1МЕКСБАНК», з якого вбачається, що вартість Предмету іпотеки-2 складає 1 139 895 000,00 грн., що значно менше за загальну суму боргу 41 позичальника.

При цьому, п. 6.1. Іпотечного договору-2 сторони встановили, що даний пункт договору є застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, яке надає право Іпотекодержателю звернути стягнення на Предмет іпотеки-2, на підставі цього Договору, шляхом прийняття Предмета іпотеки у власність, в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Частиною 5 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Отже, і законом, і договором прямо визначена необхідність саме при передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки встановлення вартості предмету іпотеки на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності і така оцінка була проведена відповідно до вимог законодавства, про що, зокрема, свідчить і відсутність рішень про скасування даної оцінки чи скасування реєстраційних дій щодо Предмету іпотеки-2.

При цьому, Банк наголошує, що не можуть вважатися погашеними зобов`язання усіх боржників, які були забезпечені Предметом іпотеки-2, адже, за умови коли іпотечний договір укладено в забезпечення вимог 41-го окремого боржника, а вимогу Банку в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» отримано лише 4-ма з них, погашення заборгованості 37-ми боржників, які не отримали вимоги Банку, не лише порушить Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, а й зумовить перехід до 1потекодавця-2 прав кредитора за цими 37-ми основними зобов`язаннями, згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про іпотеку», що відповідно порушить права таких боржників, так як, останні були позбавлені можливості виконати свої зобов`язання самостійно.

Отже, визнання припиненими зобов`язань усіх боржників Банку, які були забезпечені Предметом іпотеки-2, суперечило би принципу справедливості та розумності.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.09.2019 року відкрито апеляційне провадження колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Ярош А.І., суддів: Принцевської Н.М., Діброви Г.І. та призначено розгляд справи № 916/610/19 на 08 жовтня 2019 року о 10-30 год.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до суду 10.10.2019 року від ТОВ «Укрбудспецтех», відповідач вважає рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, зазначає, що протягом дії кредитного договору про відкриття кредитної лінії №17/13 від 28.02.2013р. по погодженням кредитора - АТ "ІМЕКСБАНК", шляхом укладання відповідних додаткових угод до кредитного договору вносилися зміни щодо обсягу предметів забезпечення виконання основним боржником зобов`язань за кредитним договором та їх заставної (іпотечної) вартості.

Відповідач вважає, що враховуючи положення додаткової угоди №2 від 29.09.2014р. до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №17/13 від 28.02.2013р. (т. 2 а.с. 92 на зворотному боці), іпотечний договір між АТ "ІМЕКСБАНК" та ТОВ "УКРБУДСПЕЦТЕХ" № 4154, припинив свою дію, у зв`язку із передачею в іпотеку банку нежитлових будівель центрального стадіону „Чорноморець", загальною площею 80 289, 0 кв.м., розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська ( вул. Енгельса ), буд . 1/20.

Зазначене, у свою чергу, спростовує твердження апелянта, що у даному випадку відсутня заміна предмета застави, адже між датою розірвання іпотечного договору із ТОВ "УКРБУДСПЕЦТЕХ" № 4154 та датою (25.12.2014 р.) укладання іпотечного договору із АТ "ФК "Чорноморець" № 6134, пройшов певний проміжок часу.

У даному випадку основне зобов`язання ТОВ "АГРОБІЗНЕСГРУП" за кредитним №17/13 було безперервно забезпечено іпотекою майна третіх осіб, про що свідчать, зокрема, умови додаткової угоди №2 від 29.09.2014р. до кредитного договору №17/13.

Відповідач вважає, що спроба АТ "ІМЕКСБАНК" сьогодні поновити право на іпотеку на нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: м. Одеса , просп. Шевченка, буд . 2-А , приміщення 101, загальною площею 2865, 6 кв.м., є порушенням умов кредитного договору № 17/13 від 28.02.2013р.

На думку відповідача, судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що суттєвою для даного спору є та обставина, що права за наступним іпотечним договором 25.12.2014р. були АТ "ІМЕКСБАНК" реалізовані, в позасудовому порядку набуто право власності на предмет іпотеки, за договором, яким передбачено забезпечення низки зобов`язань, у тому числі і зобов`язань ТОВ „АГРОБІЗНЕСГРУП" за договором про відкриття кредитної лінії №17/13 від 28.02.2013р. щодо сплати кредиту, відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій. Отже, відповідна іпотека в силу її правової природи як забезпечувального обтяження, може бути відновлена виключно у випадку наявності чинного, дійсного та існуючого основного зобов`язання. Позивач, скориставшись своїм правом на звернення стягнення на предмет іпотеки набув право власності на нежитлові будівлі центрального стадіону "Чорноморець" у позасудовому порядку, шляхом прийняття у власність нерухомого майна, яке є предметом іпотеки. При цьому умовами укладеного між сторонами іпотечного договору передбачено право вимагати отримання суми, якої не вистачає для повного задоволення вимог банку, лише у разі продажу предмету іпотеки (пунктів 3.1.8 та 5.4 Іпотечного договору). Таких положень, у разі прийняття предмету іпотеки у власність банку, іпотечний договір не містить.

З огляду на наведене, відповідач вважає, що в силу частини 4 статті 36 Закону України "Про іпотеку", після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними, у тому числі й щодо тієї суми боргу, що не була погашена за рахунок предмета іпотеки.

Також 15.10.2019 року до суду надійшов відзив НБУ на апеляційну скаргу, в якому третя особа також заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає що відбулась заміна зобов`язання, а не відмова від майнових прав, зобов`язання ТОВ «Агробізнесгруп» перед позивачем за Кредитним договором є припиненим внаслідок позасудового врегулювання шляхом набуття іпотекодержателем у власність предмета іпотеки.

Таким чином, НБУ просить залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судове засідання не з`явились представники Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Товариства з обмеженою відповідальністю „Агробізнесгруп", хоча повідомлялись належним чином про час, дату та місце судового засідання.

Враховуючи, що явка представників учасників процесу не визнавалась обов`язковою, колегія суддів доходить висновку про можливість розгляду справи без участі представників Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та ТОВ «Агробізнесгруп».

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.02.2013р. між АТ „Імексбанк" та ТОВ „Агробізнесгруп" був укладений кредитний договір про відкриття кредитної лінії №17/13 (т. 2 а.с. 87-91), відповідно до п. 1.1. якого АТ „Імексбанк" зобов`язується надати ТОВ „Агробізнесгруп" кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 70 100 000 грн. на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

П. 1.3. вказаного договору передбачено, що у якості забезпечення ТОВ „Агробізнесгруп" виконання своїх зобов`язань, щодо погашення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги АТ „Імексбанк" укладає з ТОВ „Агробізнесгруп" договір застави на право вимоги на укладення основних договорів купівлі-продажу земельних ділянок у кількості 25 одиниць загальною площею 133, 29 га, що розташовані за адресою: Одеська обл., Біляївський район. Заставна вартість предмету забезпечення - 95 968 800 грн.

Кредит, виданий АТ „Імексбанк" також забезпечується всім належним ТОВ „Агробізнесгруп" майном і коштами.

Додатковою угодою №1 від 05.08.2014р. до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №17/13 від 28.02.2013р. (т. 2 а.с. 91 на зворотному боці-92) п. 1.3. останнього викладено у наступній редакції: „у якості забезпечення ТОВ „Агробізнесгруп" виконання своїх зобов`язань, щодо погашення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги АТ „Імексбанк" укладає: з ТОВ „Агробізнесгруп" договір застави майнових прав на право вимоги на укладення основних договорів купівлі-продажу земельних ділянок у кількості 25 одиниць загальною площею 133, 29 га, що розташовані за адресою: Одеська обл., Біляївський район. Заставна вартість предмету забезпечення - 95 968 800 грн.; не пізніше 29.08.2014р. з майновим поручителем ТОВ „Блек Сі Ріелті Груп" іпотечний договір нерухомого майна - нежитлові приміщення загальною площею 2 865, 6 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, буд. 2-А , приміщення №101 , ринковою вартістю згідно висновку оціночної компанії ТОВ „Експерт" 67 400 000 грн.

Кредит, виданий АТ „Імексбанк" також забезпечується всім належним ТОВ „Агробізнесгруп" майном і коштами.

Додатковою угодою №2 від 29.09.2014р. до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №17/13 від 28.02.2013р. (т. 2 а.с. 92 на зворотному боці) п. 1.3. останнього викладено у наступній редакції: „у якості забезпечення ТОВ „Агробізнесгруп" виконання своїх зобов`язань, щодо погашення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги АТ „Імексбанк" укладає: з ТОВ „Агробізнесгруп" договір застави майнових прав на право вимоги на укладення основних договорів купівлі-продажу земельних ділянок у кількості 25 одиниць загальною площею 133, 29 га, що розташовані за адресою: Одеська обл., Біляївський район. Заставна вартість предмету забезпечення - 95 968 800 грн.; з майновим поручителем ТОВ „Блек Сі Ріелті Груп" іпотечний договір нерухомого майна - нежитлові приміщення загальною площею 2 865, 6 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, буд. 2-А , приміщення №101 , ринковою вартістю згідно висновку оціночної компанії ТОВ „Експерт" 67 400 000 грн., який діє до моменту передачі в іпотеку слідуючого майна майновим поручителем: АТ „Футбольний клуб „Чорноморець" іпотечний договір наступної черги, за яким в іпотеку надаються нежитлові будівлі центрального стадіону „Чорноморець", загальною площею 80 289, 0 кв.м., розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська (вул. Енгельса), буд. 1/20 , заставною вартістю 4 000 000 000 грн. згідно оцінки ТОВ „Аппрайзер".

Кредит, виданий АТ „Імексбанк" також забезпечується всім належним ТОВ „Агробізнесгруп" майном і коштами.

Додатковою угодою №4 від 23.12.2014р. до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №17/13 від 28.02.2013р. (т. 2 а.с. 93 на зворотньому боці - 94) п. 1.3. останнього викладено у наступній редакції: „у якості абезпечення ТОВ „Агробізнесгруп" виконання своїх зобов`язань, щодо погашення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги АТ „Імексбанк" укладає не пізніше 30.12.2014р. з майновим поручителем: АТ „Футбольний клуб „Чорноморець" іпотечний договір, предметом якого є нежитлові будівлі центрального стадіону „Чорноморець", загальною площею 80 289, 0 кв.м., розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська (вул. Енгельса), буд. 1/20 , заставною вартістю 7 800 000 000 грн. згідно висновку оціночної компанії ТОВ „Аппрайзер".

Кредит, виданий АТ „Імексбанк" також забезпечується всім належним ТОВ „Агробізнесгруп" майном і коштами.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 08.12.2015р. по справі №916/1936/15 (т. 1 а.с. 49-55) позовну заяву Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Северина Ю.П. - задоволено повністю; стягнуто з ТОВ "АГРОБІЗНЕСГРУП" на користь АТ "ІМЕКСБАНК" заборгованість за кредитом у сумі 5 700 000,00 дол. США (що за курсом НБУ станом на 03.07.2015р. становить 119 757 000 грн.), несплачені відсотки за користування кредитом у сумі 155 523, 17 дол. США (що за курсом НБУ станом на 03.07.2015 р. становить 3 267 541, 80 грн.), прострочені відсотки за користування кредитом у сумі 427 281,96 дол. США (що за курсом НБУ станом на 03.07.2015р. становить 8 977 193, 98 грн.) та суму пені за відсотками у розмірі 1 201 804 грн. 83 коп. за прострочення платежів за кредитним договором.

Відповідно до довідки АТ „Імексбанк" №301 від 27.02.2019р. (т. 1 а.с. 24) станом на 03.10.2014р. заборгованість ТОВ „Агробізнесгруп" перед АТ „Імексбанк" за кредитним договором №17/13 від 28.02.2013р. становить 5 769 336, 94 дол. США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 74 712 947, 99 грн.

19.08.2014р. між АТ „Імексбанк" та ТОВ „Блек Сі Ріелті Груп" (майновий поручитель за ТОВ „Агробізнесгруп") був укладений іпотечний договір №4154 (т. 2 а.с. 94 на зворотньому боці - 97), відповідно до п. 1.1. якого цей договір забезпечує вимоги АТ „Імексбанк" за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №17/13 від 28.02.2013р., з додатковою угодою №1 від 05.08.2014р., який укладено між АТ „Імексбанк" та ТОВ „Агробізнесгруп", стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі тощо.

Згідно п. 1.3. вказаного договору предметом іпотеки є нерухоме майно: нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: м. Одеса , проспект Шевченка , буд . 2-А , приміщення 101, загальною площею 2865, 6 кв.м.

Відповідно до п.п.1.4., 1.5. зазначеного договору оціночна вартість вищевказаних нежитлових приміщень згідно висновку №080114/5-2, складеного 01.08.2014р. експертом оцінювачем ТОВ „Експерт", становить 67 400 000 грн. Заставна вартість предмета іпотеки визначається сторонами в сумі 67 400 000 грн.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень №25775876 від 19.08.2014р. (т. 2 а.с. 97 на зворотньому боці - 98) 19.08.2014р. стосовно нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Одеса, проспект Шевченка, буд. 2-А , приміщення 101, був внесений запис про обтяження на підставі іпотечного договору від 19.08.2014р., обтяжувач - АТ „Імексбанк", особа, майно/права якої обтяжуються - ТОВ „Блек Сі Ріелті Груп".

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки №25777386 від 19.08.2014р. (т. 2 а.с. 98 на зворотньому боці - 99) 19.08.2014р. стосовно нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Одеса, проспект Шевченка, буд . 2-А , приміщення 101, був внесений запис про іпотеку на підставі іпотечного договору від 19.08.2014р., обтяжувач - АТ „Імексбанк", особа, майно/права якої обтяжуються - ТОВ „Блек Сі Ріелті Груп", боржник - ТОВ „Агробізнесгруп".

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо суб`єкта нерухомого майна №27604343 від 02.10.2014р. (т. 4 а.с. 112-114) стосовно нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Одеса, проспект Шевченка, буд . 2-А , приміщення 101, були внесені записи 19.08.2014р. про іпотеку та обтяження.

03.10.2014р. між АТ „Імексбанк" та ТОВ „Блек Сі Ріелті Груп" (майновий поручитель за ТОВ „Агробізнесгруп") був укладений договір про розірвання іпотечного договору з майновим поручителем (т. 2 а.с. 99 на звротньому боці - 100), відповідно до п. 1. якого за взаємною згодою та керуючись ст. 651-654 ЦК України, сторони вирішили розірвати іпотечний договір з майновим поручителем, посвідчений 19.08.2014р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим №4154, укладений між АТ „Імексбанк" та ТОВ „Блек Сі Ріелті Груп".

Згідно п. 2 зазначеного договору цей договір є підставою для зняття заборони відчуження вказаного у іпотечному договорі нерухомого майна: нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: м. Одеса, проспект Шевченка, буд. 2-А, приміщення 101, загальною площею 2865, 6 кв.м., а також внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав щодо припинення державної реєстрації обтяжень прав на вищевказане нерухоме майно та щодо припинення державної реєстрації обтяжень іншого речового права.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №27673337 від 03.10.2014р. (т. 2 а.с. 100 на зворотньому боці - 101) 03.10.2014р. стосовно нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Одеса, проспект Шевченка , буд . 2-А , приміщення 101, був внесений запис про припинення обтяження на підставі договору про розірвання іпотечного договору від 03.10.2014р.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки №27673534 від 03.10.2014р. (т. 2 а.с. 101 на зворотньому боці - 102) стосовно нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Одеса, проспект Шевченка, буд. 2-А , приміщення 101, був внесений запис про припинення іпотеки на підставі договору про розірвання іпотечного договору від 03.10.2014р.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №16 від 26.01.2015р. (т. 1 а.с. 56) „Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ „Імексбанк" вирішено серед іншого розпочати з 27.01.2015р. процедуру виведення АТ „Імексбанк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації; тимчасову адміністрацію запровадити строком на три місяці з 27.01.2015р. по 26.04.2015р. включно.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №105 від 27.05.2015р. „Про початок процедури ліквідації АТ „Імексбанк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку (т. 1 а.с. 57) серед іншого вирішено розпочати процедуру ліквідації АТ „Імексбанк" з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до плану врегулювання, з 27.05.2015р.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №261 від 29.01.2018р. (т. 1 а.с. 61) серед іншого продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ „Імексбанк" на два роки з 27.05.2018р. по 26.05.2020р.

Перевірку здійснено у грудні 2018 року.

06.12.2018р. за вих. №2286 АТ „Імексбанк" було направлено повідомлення ТОВ „Укрбудспецтех", ТОВ „Агробізнесгруп" про нікчемність правочину (т. 1 а.с. 42-44), а саме договору про розірвання іпотечного договору з майновим поручителем укладеного 03.10.2014р. між АТ „Імексбанк" та ТОВ „Блек Сі Ріелті Груп", що посвідчений 03.10.2014р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., зареєстрований в реєстрі за №4905, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Таким чином, іпотека за іпотечним договором з майновим поручителем, посвідченим 19.08.2014р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за реєстровим №4154 не є припиненою, а іпотекодержателем є АТ „Імексбанк".

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 28.11.2014р. між Національним Банком України та АТ „Імексбанк" був укладений договір про надання стабілізаційного кредиту №60 (т. 2 а.с. 169-174), відповідно до п. 1.1. якого Національний Банк України надає Публічному акціонерному товариству „ІМЕКСБАНК" стабілізаційний кредит для підтримки ліквідності одноразовою сумою в розмірі 300 000 000, 00 грн. на строк до 28.11.2016р. за відсотковою ставкою 21, 0% річних з погашенням кредиту і сплатою відсотків за користування ним у строки, визначені цим договором.

П. 1.9.1. вказаного договору передбачено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за цим договором АТ „Імексбанк" надає Національному банку України в заставу нерухоме майно на загальну суму 963 343 538 грн., яке належить майновим поручителям: ТОВ „Блек Сі Ріелті Груп" - не житлове приміщення №101 загальною площею 2 865, 6 кв.м., яке розташовано за адресою: Одеська обл., м. Одеса, проспект Шевченка, 2-А, заставною вартістю 69 001 708 грн.

Також 28.11.2014р. між Національним банком України та ТОВ „Блек Сі Ріелті Груп" був укладений іпотечний договір з майновим поручителем (т. 1 а.с. 83-85), відповідно до п.1.1. якого цей договір іпотеки забезпечує вимоги Національного Банку України за договором про надання стабілізаційного кредиту № 60 від 28.11.2014р., який укладено між Національним Банком України та АТ „Імексбанк", стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі тощо.

Згідно п. 1.3. зазначеного договору предметом іпотеки є нерухоме майно: нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: м. Одеса, проспект Шевченка, буд. 2-А, приміщення 101, загальною площею 2865, 6 кв.м.

Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №161462603 від 28.03.2019р. (т. 1 а.с. 86-88) вбачається, що стосовно нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень загальною площею 2865, 6 кв.м., розташованих за адресою: Одеська обл . , м. Одеса, проспект Шевченка, буд . 2-А , приміщення 101, власником якого є ТОВ „Блек Сі Ріелті Груп", був внесений запис 28.11.2014р. про іпотеку на підставі іпотечного договору з майновим поручителем від 28.11.2014р., де іпотекодержателем є Національний банк України, майновий поручитель - ТОВ „Блек Сі Ріелті Груп", боржник - АТ „Імексбанк".

25.12.2014р. між АТ „Імексбанк" та ПрАТ „Футбольний клуб „Чорноморець" (майновий поручитель у тому числі ТОВ „Агробізнесгруп") був укладений іпотечний договір (з майновим поручителем) (т. 1 а.с. 132-146), відповідно до п. 1.1. якого цей договір іпотеки забезпечує вимоги АТ „Імексбанк" за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №17/13 від 28.02.2013р. з додатковою угодою №1 від 05.08.2014р., додатковою угодою №2 від 29.09.2014р., додатковою угодою №3 від 23.12.2014р., який укладено між АТ „Імексбанк" та ТОВ „Агробізнесгруп" стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі тощо.

П. 1.3. вказаного договору передбачено, що предметом іпотеки є нерухоме майно: нежитлові будівлі центрального стадіону „Чорноморець", які складаються з будівель, загальною площею 80 289 кв.м., основною площею 67 037, 5 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Одеса , вул. Маразліївська (вул. Енгельса), буд. 1/20 .

Відповідно до п.п.1.4., 1.5. зазначеного договору оціночна вартість вищевказаного предмету іпотеки згідно висновку №112014/7-1, складеного 20.11.2014р. експертом оцінювачем ТОВ „АППРАЙЗЕР", становить 7 800 000 000 грн. Заставна вартість предмета іпотеки визначається сторонами в сумі 7 800 000 000 грн.

Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №87349452 від 17.05.2017р. (т.1 а.с. 152-158) вбачається, що стосовно нерухомого майна, а саме: будівель, нежитлових будівель центрального стадіону „Чорноморець", який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, буд. 1/20, 25.12.2014р. внесено запис про іпотеку на підставі іпотечного договору з майновим поручителем від 25.12.2014р., де іпотекодержатель - АТ „Імексбанк", майновий поручитель - АТ „Футбольний клуб „Чорноморець", боржник - ТОВ „Агробізнесгруп" та 16.05.2017р. внесено запис про право власності зазначеного нерухомого майна на підставі іпотечного договору від 25.12.2014р., згідно якого власник - АТ „Імексбанк".

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що договір про розірвання іпотечного договору з майновим поручителем від 03.10.2014р., укладений між АТ „Імексбанк" та ТОВ „Блек Сі Ріелті Груп", є нікчемним в силу п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у зв`язку з чим, на підставі ст. 216 Цивільного кодексу України, просив застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень про припинення іпотеки та обтяжень щодо майна.

Статтею 204 Цивільного кодексу України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду.

Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Згідно статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відтак, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Правові наслідки недійсності правочину визначені ст. 216 ЦК України. Зокрема, частиною 1 названої статті встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна із сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. (Позиція викладена у п. 94 Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №916/3156/17, провадження №12-304гс18 від 04.06.2019р.

В межах розгляду даної справи про застосування наслідків нікчемного правочину підлягають юридичній оцінці доводи позивача щодо нікчемності укладеного між сторонами договору про розірвання іпотечного договору з майновим поручителем від 03.10.2014р., які ґрунтуються на приписах п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Положеннями статті 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека є вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Ч.4 ст.3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Частиною 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У відповідності до частини 1 статті 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

За приписами ст. 17 Закону України "Про іпотеку", іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Також, відповідно до ч.1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 37 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Згідно ч. 2 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Судовою колегією встановлено, що кредитний договір №17/13 від 28.02.2013р., виконання зобов`язань за яким було забезпечено договором іпотеки, укладався між АТ „Імексбанк" та ТОВ „Агробізнесгруп" на умовах забезпеченості.

Додатковою угодою №2 від 29.09.2014р. до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №17/13 від 28.02.2013р. (т. 2 а.с. 92 на зворотному боці) п. 1.3. останнього викладено у наступній редакції: „у якості забезпечення ТОВ „Агробізнесгруп" виконання своїх зобов`язань, щодо погашення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги АТ „Імексбанк" укладає: з ТОВ „Агробізнесгруп" договір застави майнових прав на право вимоги на укладення основних договорів купівлі-продажу земельних ділянок у кількості 25 одиниць загальною площею 133, 29 га, що розташовані за адресою: Одеська обл., Біляївський район. Заставна вартість предмету забезпечення - 95 968 800 грн.;

з майновим поручителем ТОВ „Блек Сі Ріелті Груп" іпотечний договір нерухомого майна - нежитлові приміщення загальною площею 2 865, 6 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, буд. 2-А , приміщення №101, ринковою вартістю згідно висновку оціночної компанії ТОВ „Експерт" 67 400 000 грн., який діє до моменту передачі в іпотеку слідуючого майна майновим поручителем:

АТ „Футбольний клуб „Чорноморець" іпотечний договір наступної черги, за яким в іпотеку надаються нежитлові будівлі центрального стадіону „Чорноморець", загальною площею 80289, 0 кв.м., розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська (вул. Енгельса), буд. 1/20 , заставною вартістю 4 000 000 000 грн. згідно оцінки ТОВ „Аппрайзер".

Судова колегія зазначає, що підписавши вказану додаткову угоду, сторони фактично погодили заміну предмету забезпечення з нежитлових приміщень загальною площею 2 865, 6 кв.м., що розташовані за адресою: м . Одеса, пр. Шевченка, буд. 2-А , приміщення №101 (іпотечний договір №4154 від 19.08.2014р.), на нежитлові будівлі центрального стадіону „Чорноморець", загальною площею 80289, 0 кв.м. (іпотечний договір № 6134 від 25.12.2014 року).

Статтею 580 ЦК України встановлено, що ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета застави несе власник заставленого майна, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета застави заставодавець на вимогу заставодержателя зобов`язаний надати рівноцінний предмет або, якщо це можливо, відновити знищений або пошкоджений предмет застави.

Відповідно до ч. 2 ст. 587 ЦК України заставодавець, який володіє предметом застави, у разі втрати, псування, пошкодження або знищення заставленого майна з його вини зобов`язаний замінити або відновити це майно, якщо інше не встановлено договором.

Виходячи з вимог ст. 579 ЦК України та ст. 7 Закону України "Про заставу", предмет застави може бути замінений лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Однак, судова колегія зауважує, що договір іпотеки від 25.12.2014 року укладений не одразу після підписання договору про розірвання договору іпотеки від 03.10.2014 року.

Виходячи з наявних матеріалів справи вбачається, що договір про розірвання іпотечного договору №4154 від 19.08.2014р. укладений між АТ „Імексбанк" та ТОВ „Блек Сі Ріелті Груп"03.10.2014р..

В свою чергу, іпотечний договір укладений між АТ „Імексбанк" та ПрАТ „Футбольний клуб „Чорноморець" 25.12.2014 року; тобто більше ніж через 2 місяці, отже не одномоментно.

Таким чином, заміна предмету забезпечення відбулась із проміжком часу, отже з 03.10.2014 по 25.12.2014 року договір про відкриття кредитної лінії №17/13 із ТОВ «Агробізнесгруп» не був забезпечений жодною іпотекою.

За таких обставин, судова колегія доходить висновку, що банк (кредитор), розірвавши 03.10.2014 року договір іпотеки №4154 від 19.08.2014р., фактично відмовився від майнових прав, переданих йому в іпотеку, тобто відмовився від власних майнових вимог.

Така відмова відбулася протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Імексбанк" (26.01.2015).

Отже, судова колегія зазначає, що недійсність правочинів неплатоспроможного банку, згідно з якими банк відмовився від власних майнових вимог, встановлено законом.

Тобто ці правочини є недійсними (нікчемними) незалежно від часу їх виявлення уповноваженою особою Фонду. При цьому відповідно до частини четвертої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів як під час дії тимчасової адміністрації, так і протягом ліквідації, у тому числі звертається до суду з відповідним позовом.

Спірний правочин здійснено сторонами 03.10.2014 року, тоді як тимчасову адміністрацію запроваджено у АТ "ІМЕКСБАНК з 27.01.2015р.

При цьому слід зазначити, що у випадку відмови від власних майнових вимог, оплатність чи безоплатність відмови не впливає на вирішення питання про нікчемність правочину.

Отже, судова колегія зазначає, що за нікчемним договором про розірвання договору іпотеки, укладеним між сторонами, банк (кредитор) відмовився від майнових прав, переданих у іпотеку в забезпечення виконання зобов`язання боржника за кредитним договором, в подальшому уклавши наступний договір іпотеки від 25.12.2014 року.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах № 3-598гс17 (справа №914/1315/16), № 3-597гс17 (справа №914/1318/16), № 916/1889/17.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись приписами ст. ст. 215 ЦК України, ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", судова колегія доходить висновку про обґрунтованість доводів ПАТ "ІМЕКСБАНК" щодо нікчемності договору про розірвання іпотечного договору від 03.10.2014 р..

Разом з тим, колегія суддів враховує, що матеріали справи містять заяву відповідача про застосування строків позовної давності.

Позовна давність, за визначенням ст. 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст. 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст. 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

При цьому, хоча Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" і є спеціальним у спірних правовідносинах, однак він не встановлює іншого, аніж передбачений ч. 3 ст. 261 ЦК України, строку позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.08.2019 у справі № 903/373/18.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитися у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі "Відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Судовою колегією встановлено, що оспорюваний правочин було укладено між сторонами 03.10.2014 і в той же день виконано державною реєстрацією договору, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.40-41).

Таким чином, перебіг строку позовної давності для звернення до суду з зазначеним позовом почався з 03.10.2014 року та закінчився 03.10.2017 року.

В той же час, з печатки, яка міститься на конверті в якому була надіслана до місцевого суду позовна заява вбачається, що вона була направлена позивачем до суду 07.03.2019 року, тобто з пропуском позовної давності. (т.1 а.с.64)

В якості поважності причин пропуску позовної давності позивач у відповіді на відзив ТОВ «Укрбудспецтех» від 17.05.2019 року посилається на введення тимчасової адміністрації, а також на те, що стан та кількісний склад документів, переданих уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на проведення тимчасової адміністрації у АТ «Імексбанк» внаслідок пожежі, яка сталася 05.01.2015 року, що в свою чергу ускладнило процедуру виявлення нікчемних правочинів Банку. Тому позивач вважає, що у суду є підстави відповідно до ч.5 ст.267 ЦК України, визнати поважними причини пропущення позовної давності. (т.2 а.с.72-148)

Доводи апелянта про виявлення нікчемного правочину у грудні 2018 року відхиляються судовою колегією, з огляду на приписи ч.2 ст.38 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", якими передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів, (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Отже, судова колегія зауважує, що наведені банком підстави не є поважними, оскільки введення тимчасової адміністрації не виправдовує пропуск строку позовної давності, з огляду на те, що до повноважень Уповноваженої особи входить, зокрема, перевірка правочинів, укладених Банком за 1 рік до введення тимчасової адміністрації.

Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №16 від 26.01.2015р. (т. 1 а.с. 56) „Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ „Імексбанк" вирішено серед іншого розпочатиз 27.01.2015р. процедуру виведення АТ „Імексбанк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації; тимчасову адміністрацію запровадити строком на три місяці з 27.01.2015р. по 26.04.2015р. включно.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №105 від 27.05.2015р. „Про початок процедури ліквідації АТ „Імексбанк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку (т. 1 а.с. 57) серед іншого вирішено розпочати процедуру ліквідації АТ „Імексбанк" з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до плану врегулювання, з 27.05.2015р.

Отже, тимчасова адміністрація в АТ «Імексбанк» тривала з 27.01.2015 до 26.05.2015 року; процедура ліквідації розпочата з 27.05.2015 року і триває на даний час.

Таким чином, до 27.05.2015 року АТ «Імексбанк» зобов`язаний був провести перевірку правочинів.

Факт виникнення пожежі у відділенні АТ «Імексбанк» також не є підставою для визнання поважності причин пропуску строку позовної давності, оскільки із службової записки від 06.01.2015 року, а також з опису документів, які були пошкоджені внаслідок пожежі (додаток до акту розслідування причин пожежі від 19.01.2015 року) вбачається, що кредитна справа ТОВ «Агробізнесгруп» пошкоджена не була (т.2 а.с.119, 124-135).

Крім того, пожежа відбулась 19.01.2015 року, позовну заяву подано 07.03.2019 року, хоча як зазначалось вище, відлік строку позовної давності почався з 03.10.2014 року та закінчився 03.10.2017 року.

Ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Таким чином, судова колегія, встановивши факт спливу позовної давності позивачем для звернення до суду з даними позовними вимогами, з огляду на відсутність поважних причин його пропуску, доходить висновку про відмову в позові саме з цих підстав на підставі частини четвертої статті 267 ЦК України.

Ч.ч.1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Ст. 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Ст. 78 ГПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Підсумовуючи вищенаведене, враховуючи, що висновки суду першої інстанції не призвели до прийняття неправильного рішення, судова колегія доходить висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги АТ «Імексбанк» - без задоволення.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України, судовий збір за апеляційний перегляд рішення покладається на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, п.1 ч.1 ст.275, ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Імексбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ „Імексбанк" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 08 серпня 2019 року по справі №916/610/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття відповідно до вимог ст. 284 ГПК України та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки відповідно до ст.ст.287-288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 16.10.2019 року

Головуючий А.І. Ярош

Судді: Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська