ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/4103/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кролевець О.А. - головуючий, Вронської Г.О., Ткача І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна група "Модус"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.07.2019

(головуючий суддя Тищенко А.І., судді Михальська Ю.Б., Скрипка І.М.)

та ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.06.2019

(суддя Мельник В.І.)

у справі №910/4103/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна група "Модус"

про стягнення 848 378, 39 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. У зв`язку з відпусткою судді Стратієнко Л.В., склад судової колегії суду касаційної інстанції змінився, що підтверджується Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 17.09.2019, який наявний в матеріалах справи.

Короткий зміст позовних вимог і заперечень

2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" (далі - ТОВ "Фрам-Лайн"), звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Група "Модус" (далі - ТОВ "БГ "Модус") про стягнення 848 378, 39 грн. суми основного боргу за договором № 04/07-2017 від 04.07.2017.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням ТОВ "БГ "Модус" умов договору № 04/07-2017 від 04.07.2017 в частині оплати у повному обсязі виконаних робіт.

ТОВ "БГ "Модус" звернулось до Господарського суду міста Києва з зустрічним позовом до ТОВ "Фрам-Лайн" про стягнення з ТОВ "Фрам-Лайн" 7 138,00 грн. відшкодування збитків.

В зустрічному позові ТОВ "БГ "Модус" вказало на понесені ним збитки, у зв`язку з усуненням дефектів, спричинених неякісним встановленням конструкцій ТОВ "Фрам-Лайн" під час виконання умов договору №04/07-2017 від 04.07.2017.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.07.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2018, первісні позовні вимоги задоволено, стягнуто з ТОВ "БГ "Модус" на користь ТОВ "Фрам-Лайн" суму основного боргу - 848 378, 39 грн, у задоволенні зустрічного позову ТОВ "БГ "Модус" до ТОВ "Фрам-Лайн" відмовлено.

4. Постановою Верховного Суду від 04.12.2018 постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2018 у справі №910/4103/18 в частині задоволення позову ТОВ "Фрам-Лайн" про стягнення 848 378, 39 грн скасовано, у цій частині справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва. В решті постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2018 у справі №910/4103/18 залишено в силі.

5. Під час нового розгляду ТОВ "Фрам-Лайн" звернулось до Господарського суду міста Києва з заявою про застосування заходів забезпечення позову та накладення арешту на грошові кошти ТОВ "БГ "Модус", що знаходяться на рахунку ПАТ "ПУМБ" та інших рахунках виявлених при виконанні судового рішення.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ТОВ "Фрам-Лайн" вказує на те, що невжиття таких заходів як накладення арешту на грошові кошти в межах суми, яка заявлена у позові, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у випадку задоволення позову, зважаючи також на те, що у відповідача відсутнє майно на яке може бути звернуто стягнення.

6. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.2019, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.07.2019, задоволено заяву ТОВ "Фрам-Лайн" про забезпечення позову, накладено арешт на грошові кошти ТОВ "Будівельна Група "Модус", що знаходяться на розрахунковому рахунку НОМЕР_1 в ПАТ "ПУМБ" МФО 334851, та на інших рахунках у сумі 848 378, 39 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову вказував на те, що обраний позивачем захід до забезпечення позову є адекватним і безпосередньо пов`язаний з предметом позову, позов забезпечено шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ "Будівельна Група "Модус" в межах заявленої до стягнення суми за позовом, тому вжиття заходів до забезпечення позову забезпечить збалансованість інтересів сторін.

Господарський суд апеляційної інстанції, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в апеляційному порядку вказував на те, що застосований Господарським судом міста Києва захід забезпечення позову не порушує прав учасників юридичної особи, не блокує господарську діяльність юридичної особи, не призведе до погіршення стану належного відповідачу майна чи зниження його вартості та не порушує прав осіб, що не є учасниками судового процесу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення їх доводів

7. Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанції, ТОВ "Будівельна Група "Модус" звернулась з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.07.2019 та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Скаржник в касаційній скарзі зазначає про те, що судами при розгляді заяви про забезпечення позову порушено вимоги ст. 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та було незаконно накладено арешт на рахунки відповідача оскільки; позивачем до заяви про вжиття заходів до забезпечення позову не додано жодного доказу підтвердження наявності підстав для забезпечення позову, існування реальної загрози неможливості виконання рішення суду; у згаданій заяві позивачем не наведено аргументів щодо адекватності обраного виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам; наслідком накладення арешту на усі банківські рахунки в межах можливого в подальшому стягнення суми у розмірі 848 378, 39 грн без застереження про можливість проведення певних платежів.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

8. ТОВ "Фрам-Лайн" подало відзиви на касаційну скаргу, у яких посилаючись на безпідставність доводів та вимог викладених у касаційній скарзі, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Позиція Верховного Суду

9. Касаційний господарський суд, здійснивши розгляд касаційної скарги у письмовому провадженні, обговоривши доводи, наведені скаржником у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, надану господарськими судами попередніх інстанцій юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши дотримання судами норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем подано заяву в порядку статей 136-138 ГПК України, в якій він просив, накласти арешт на грошові кошти у розмірі ціни позову в сумі 848 378, 39 грн, які наявні на всіх банківських рахунках відповідача, відповідно до зазначених реквізитів рахунків, а також на рахунках в інших банківських та фінансових установах, які будуть виявлені під час виконання ухвали суду.

Позивач у заяві вказував на те, що невжиття таких заходів як накладення арешту на грошові кошти в межах суми, яка заявлена у позові, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у випадку задоволення позову, зважаючи також на те, що у відповідача відсутнє майно на яке може бути звернуто стягнення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.2019, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.07.2019, задоволено заяву ТОВ "Фрам-Лайн" про забезпечення позову, накладено арешт на грошові кошти ТОВ "Будівельна Група "Модус", що знаходяться на розрахунковому рахунку НОМЕР_1 в ПАТ "ПУМБ" МФО 334851, та на інших рахунках у сумі 848 378, 39 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову вказував на те, що обраний позивачем захід до забезпечення позову є адекватним і безпосередньо пов`язаний з предметом позову, позов забезпечено шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ "Будівельна Група "Модус" в межах заявленої до стягнення суми за позовом, тому вжиття заходів до забезпечення позову забезпечить збалансованість інтересів сторін.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в апеляційному порядку, господарським судом апеляційної інстанції зазначено, що застосований Господарським судом міста Києва захід забезпечення позову не порушує прав учасників юридичної особи, не блокує господарську діяльність юридичної особи, не призведе до погіршення стану належного відповідачу майна чи зниження його вартості та не порушує прав осіб, що не є учасниками судового процесу.

Причиною подання касаційної скарги зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для вжиття відповідних заходів до забезпечення позову щодо ТОВ "Будівельна Група "Модус".

10. Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Отже, з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

11. Згідно із статтею 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

12. За приписами частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

13. Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

14. Відповідно до частини першої статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Мотивувальна частина ухвали суду має містити, зокрема, зазначення мотивів, з яких суд дійшов висновків (частина перша статті 234 ГПК України).

Обґрунтованим є таке судове рішення, яке ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина п`ята статті 236 ГПК України).

З урахуванням наведених законодавчих приписів господарські суди попередніх інстанції, задовольняючи клопотання позивача щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти на рахунках відповідача, у межах суми позову, мали обґрунтувати, в тому числі з посиланням на відповідні обставини та належні докази, що невжиття таких заходів спроможне істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених (оспорюваних) прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Проте відповідних обставин та належних доказів судами попередніх інстанцій в згаданій ухвалі та постанові не наведено.

Суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, вказував на те, що позивач посилається на порушення його прав та охоронюваних законом інтересів та можливість існування небезпеки в заподіянні шкоди правам, свободам та інтересам позивача, оскільки припускає, що відповідач може зняти кошти з свого рахунку, що унеможливить виконання рішення суду, у випадку задоволення позову.

Тобто, рішення суду першої інстанції, яким накладено арешт на грошові кошти відповідача побудовано на припущеннях без обґрунтування на підставі яких доказів суд дійшов висновку про неможливість виконання рішення у справі у випадку задоволення позову.

Судом не враховано, що відповідач є діючим товариством, яке здійснює господарську діяльність, а тому передчасним є висновок суду першої інстанції про неможливість виконання судового рішення у справі, винесеного за результатом розгляду позовних вимог. Крім того, судом не враховано, що між сторонами у справі наявний спір щодо вартості виконаних робіт, тоді як, арешт накладено на 848 378, 39 грн суму грошових коштів заявлену до стягнення у позові ТОВ "Фрам-Лайн".

На вказане не звернув уваги і суд апеляційної інстанції та залишив без змін ухвалу суду першої інстанції.

Отже, вживаючи відповідні заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти на рахунках відповідача, у межах суми позову, суди попередніх інстанцій не здійснили належної оцінки відсутності обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, не з`ясували належним чином чи є відповідні заходи до забезпечення позову співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд касаційної інстанції зазначає, що при постановленні ухвали місцевий господарський суд не надавши оцінку безпідставності доводів позивача, встановивши безпосередній зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову та предметом позову, неправильно застосував статтю 136 ГПК України та безпідставно обрав захід до забезпечення позову, на підставі пункту 1 частини 1 статті 137 ГПК України.

Так, судами попередніх інстанцій зазначено, що предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за договором підряду, а тому накладення арешту на грошові кошти відповідача є співмірним заходом до забезпечення позову. Однак, судами не враховано, що підстави забезпечення позову не обмежуються лише пов`язаністю з позовною вимогою. Статтею 136 ГПК України передбачено можливість забезпечення позову не лише у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити виконання рішення суду, а з урахуванням ефективності захисту та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Тобто, за замістом частини 2 статті 136 ГПК України у вирішенні питання щодо забезпечення позову слід також враховувати за захистом якого порушеного чи оспорюваного права або інтересу звертається позивач, не обмежуючись лише неможливістю виконання рішення суду та позовними вимогами. Суди першої та другої інстанцій під час розгляду заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову наведеного не врахували.

Тому висновок попередніх судових інстанцій про співмірність і адекватність вжитих заходів забезпечення позову є передчасним.

На вказані порушення посилається відповідач у касаційній скарзі, тому судом касаційної інстанції приймаються доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій належним чином не встановили обставин та не дослідили докази на підставі яких були б наявні підстави для забезпечення позову та накладення арешту на грошові кошти відповідача.

Викладене свідчить про порушення згаданими судами норм процесуального права, а саме частини другої статті 136, та частини п`ятої статті 236 ГПК України і про наявність визначених частиною третьою статті 310 названого Кодексу підстав для скасування відповідних судових рішень з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

15. Відповідно до частин першої, другої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

16. Отже, Верховний Суду позбавлений можливості дослідити та встановити наявність підстав для забезпечення позову, чого належним чином не зробили й суди попередніх інстанцій.

17. Відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості здійснити перевірку наявності підстав для забезпечення позову перешкоджає прийняттю законного рішення у справі, тому постановлені ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційної інстанції підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

18. З урахуванням повноважень касаційного суду, відповідно до статті 300, 308 ГПК України, Верховний Суд вважає прийнятною касаційну скаргу щодо доводів про неправильне застосування судами попередніх інстанцій положень ст.ст. 136, 137 ГПК України та не встановлення судами попередніх інстанцій всіх обставин справи та наведення відповідних доказів, а тому, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

19. Таким чином, оскільки суди попередніх інстанцій належним чином не встановили обставин у даній справі, в той час як відповідно до ст. 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, то ухвала та постанова судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

20. Відповідно до частини 3 ст. 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

21. Частиною 4 ст. 310 ГПК України встановлено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

22. Таким чином, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судові рішення, що оскаржуються, скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

23. При новому розгляді справи суду слід врахувати наведене, дати належну правову оцінку всім зібраним у справі доказам в їх сукупності, звернути увагу на наявність/відсутність правових підстав для забезпечення позову, та в залежності від встановленого та відповідно до вимог закону вирішити спір.

Розподіл судових витрат

24. Відповідно до статті 315 ГПК України у постанові суду касаційної інстанції повинен бути зазначений розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

25. Частиною 14 статті 129 ГПК України, передбачено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що в даному випадку справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна група "Модус" задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.07.2019 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 у справі №910/4103/18 скасувати, справу направити на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.А. Кролевець

Судді Г.О. Вронська

І.В. Ткач