ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.10.2019 Справа № 910/7984/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Величко Н.В.

при секретарі судового засідання Пузіковій Ю.С.

розглянувшм у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Медиком" (, адреса: 49082, м.Дніпро, вул. Передова, буд. 614 Б),

до відповідача: Акціонерного товариства "К.ЕНЕРГО" (, адреса: 85612, Донецька область, м.Курахове, вул. Енергетиків, буд. 34),

про: стягнення 155739,18 грн., -

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Медиком" звернулося до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Київенерго" заборгованості за поставлений товар по договору №162/ДМТЗ-18 від 25.01.2018 та договору №163/ДМТЗ-18 від 25.01.2018 у загальному розмірі 155739,18 грн., з яких: 128311,68 грн. - заборгованість за поставлений товар по договору №162/ДМТЗ-18 та договору №163/ДМТЗ-18, 12273,17 грн. - інфляційні, 4394,67 грн. - відсотки річних, 23032,83 грн. - пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості.

На підтвердження позовних вимог надано суду: договір постачання № 162/ДМТЗ-18 від 25.01.2018, договір постачання № 163/ДМТЗ-18 від 25.01.2018, рахунки на оплату, видаткові накладні, претензію від 11.03.2019 вих.№58, оборотно-сальдову відомість по рахунку 361 за період 01.03.2018 30.05.2019, розрахунок позовних вимог, статутні документи підприємства.

Ухвалою від 12.08.19 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/7984/19; визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження; судове засідання призначено на 10.09.2019; явка уповноважених представників у судове засідання визнана не обов`язковою.

03.09.19 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 29.08.19 вих. №б/н (вх.№17594/19), в якому останній просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та поновити строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач вважає, що оскільки позивачем не виконано умови договорів постачання з передачі покупцю всіх товаросупроводжувальних документів, перелік яких сторони погодили у п.5.4 та п.5.6 договорів, момент розрахунку за товар не наступив, а отже позовні вимоги є необгрунтованими, передчасними та такими, що суперечать умовам таких договорів.

Також вказує, що підставою для нарахування інфляційних та річних є саме наявність боргу, а право на їх нарахування є похідним від наявності цього боргу, оскільки на момент звернення позивача до суду строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати за товар не настав, відтак вважає відсутніми підстави для задоволення вимог позивача в цій частині.

Крім того відповідач зазначає, що сторонами у договорах не було передбачено відповідальності у вигляді пені за порушення строків оплати, а тому положення Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" не підлягають застосуванню, у зв`язку з чим вважає відсутніми підстави для стягнення нарахованої пені.

Відповідач у відзиві в порядку ч.5 ст.126 ГПК України заявив, що наведена позивачем у розрахунку вартість надання правничої допомоги також є необгрунтованою умовами будь-якого укладеного договору про надання правничої допомоги та значно завищеною.

До відзиву надано документи згідно переліку, копії яких долучено до матеріалів справи.

Ухвалою від 10.09.2019 змінено найменування відповідача з Приватного акціонерного товариства "Київенерго" () на Акціонерне товариство "К.ЕНЕРГО" (); поновлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та прийнято відзив Акціонерного товариство "К.ЕНЕРГО" на позовну заяву у справі №910/7984/19; запропоновано позивачу надати суду відповідь на відзив (за наявності); докази направлення відповіді на відзив відповідачу; відкладено розгляд справи на 26.09.2019. Визнано явку уповноважених представників сторін в судове засідання не обов`язковою.

26.09.2019 в судовому засіданні оголошено перерву до 10.10.2019, про що представник позивача повідомлений під розписку, а відповідач шляхом направлення за його місцезнаходженням відповідної ухвали від 26.09.2019. Дана ухвала суду отримана відповідачем 04.10.2019, про що свідчить відповідне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

09.10.2019 від позивача до канцелярії суду надійшли пояснення від 08.10.2019 б/н (вх..№20451/19), в яких викладено заперечення проти доводів відповідача. Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог.

На підтвердження своїх доводів додатково надано суду довіреності на осіб, які отримували товар від імені відповідача, роздруківку щодо відповідальних осіб за отримання товару, копії яких долучено до матеріалів справи.

В судове засідання, що відбулось 10.10.2019, позивач та відповідач своїх представників не направили.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки (п. 2).

Враховуючи, що явка уповноважених представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, сторони повідомлені про дату, час та місце судового засідання у встановленому порядку, тому справа розглядається за наявними матеріалами без присутності представників позивача та відповідача.

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 25.01.2018 між Публічним акціонерним товариством «КИЇВЕНЕРГО» (на даний час Акціонерне товариство «К.ЕНЕРГО») як покупцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Медиком» як постачальником укладено договори постачання № 162/ДМТЗ-18 та № 163/ДМТЗ-18.

За умовами вказаних договорів постачальник зобов`язався поставити покупцю товар, зазначений в Специфікації, а покупець прийняти і оплатити такий товар, код ДК 021:2015: 31531 Лампи (розжарювання, люмінісцентні та світлодіодні), в кількості, комплектності, асортименті та за ціною згідно зі Специфікацією.

Обсяги закупівлі товару можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків покупця (п.1.2 цих договорів).

Товар повинен бути новим та виготовленим не раніше 2017 року (п.1.3 договорів № 162/ДМТЗ-18 та № 163/ДМТЗ-18).

У пунктах 2.2 та 2.3 договорів № 162/ДМТЗ-18 та № 163/ДМТЗ-18 сторони обумовили, що приймання товару здійснюється сторонами відповідно до «Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю», затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965р. № П-6 (зі змінами та доповненнями) і «Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю», затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966р. № П-7 (зі змінами та доповненнями) в частині, що не суперечить умовам договору. Покупець повідомляє постачальника про невідповідність отриманого товару за кількістю протягом 24 годин, за якістю протягом 10 календарних днів з дати поставки товару і проведення вхідного контролю, з оформленням документів відповідно законодавства України та внутрішніх документів покупця.

Товар вважається поставленим комплектним, якщо у поставленому товарі наявні всі складові елементи (комплектуючі), завдяки яким покупцеві забезпечується належне його використання та на дату поставки товару постачальник надав покупцю повний комплект документів, передбачений п.5.6 цього договору. У випадку відсутності всіх документів, передбачених п.5.6 цього договору, товар вважається недопоставленим (п.2.8 договорів № 162/ДМТЗ-18 та № 163/ДМТЗ-18).

Згідно п.5.4 договорів № 162/ДМТЗ-18 та № 163/ДМТЗ-18 сторони обумовили, що товар вважається поставленим покупцю з дати підписання сторонами видаткової накладної та відповідного акту приймання-передавання товару за кількістю та якістю (дата поставки товару).

У пункті 5.6 договорів № 162/ДМТЗ-18 та № 163/ДМТЗ-18 сторони погодили, що при поставці постачальник надає покупцю одночасно з товаром, що поставляється, видаткову накладну на товар, товарно-транспортну накладну, сертифікат відповідності, технічну документацію, зокрема: сертифікат (або паспорт) якості заводу-виготовлювача на кожну партію товару та/або паспорт на товар (одиницю товару), акт приймання-передавання товару за кількістю та якістю.

У разі поставки товару неналежної якості, кількості або комплектності покупець має право за своїм вибором використати оперативно-господарську санкцію у вигляді:

- відмови від оплати: або поставленої та прийнятої, але не оплаченої партії товару, або наступної партії товару, що буде поставлена, із звільненням покупця від будь-якої відповідальності за такі дії;

- відмови від прийняття та оплати товару із звільненням покупця від будь-якої відповідальності за такі дії;

- вимагати повернення сплаченої грошової суми за недоукомплектований або неякісний товар протягом 10 календарних днів з дати відправлення письмової вимоги постачальнику (п.2.10 договорів № 162/ДМТЗ-18 та № 163/ДМТЗ-18).

Також, згідно п.6.2.3 договорів № 162/ДМТЗ-18 та № 163/ДМТЗ-18, покупець має право повернути рахунок постачальнику без здійснення оплати в разі неналежного оформлення документів (відсутність підписів тощо).

Згідно п.3.1 договору № 162/ДМТЗ-18 сума цього договору становить 214213,30 грн. без ПДВ, крім того ПДВ 20% - 42842,66 грн., Разом з ПДВ 257055,96 грн.

Згідно п.3.1 договору № 163/ДМТЗ-18 сума цього договору становить 588786,80 грн. без ПДВ, крім того ПДВ 20% - 117757,36 грн., Разом з ПДВ 706544,16 грн.

Ціна товару вказується у Специфікації (п.1.1 цього договору) та є незмінною протягом строку цього договору крім випадків, встановлених діючим законодавством України. Вартість тари, упакування та маркування товару входить у суму договору (п.3.2, п.3.3 договорів № 162/ДМТЗ-18 та № 163/ДМТЗ-18).

Розрахунки проводяться шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника за фактом постачання, протягом 30-ти календарних днів після передачі товару, що оформляється шляхом підписання сторонами видаткової накладної та відповідного акту приймання-передавання товару за кількістю та якістю (п.4.1 договорів № 162/ДМТЗ-18 та № 163/ДМТЗ-18)

У розділі 7 договорів № 162/ДМТЗ-18 та № 163/ДМТЗ-18 сторони обумовили відповідальність постачальника у разі поставки товару з порушенням строку у вигляді неустойки та порядок застосування оперативно-господарських санкцій, а також строки їх застосування.

Строк дії договорів № 162/ДМТЗ-18 та № 163/ДМТЗ-18 встановлено з дня підписання сторонами і до 31.12.2018, а в частині розрахунків до їх повного здійснення.

Вказані договори підписано обома сторонами без розбіжностей та скріплені печатками обох підприємств.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ч.2 ст.712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Таким чином, укладений правочин за своїм змістом та правовою природою підпадає під правове регулювання норм ст. 655-697 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як визначено положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що на виконання договору № 162/ДМТЗ від 25.01.2018 позивач передав, а відповідач прийняв:

- за видатковою № 62 від 18.04.2018 найменувань товару 3, на загальну суму 2152,20 грн. з ПДВ;

- за видатковою накладною № 55 від 13.04.2018 найменувань товару 5, на загальну суму 2985,90 грн. з ПДВ;

На виконання договору № 163/ДМТЗ від 25.01.2018 позивач передав, а відповідач прийняв:

- за видатковою накладною № 34 від 06.03.2018 найменувань товару 24, на загальну суму 40214,46 грн. з ПДВ;

- за видатковою накладною № 37 від 26.03.2018 найменувань товару 19, на загальну суму 49767,66 грн. з ПДВ;

- за видатковою накладною № 38 від 26.03.2018 товар на загальну суму 210,00 грн. з ПДВ;

- за видатковою накладною № 50 від 02.04.2018 найменувань товару 1, на загальну суму 1143,00 грн. з ПДВ;

- за видатковою накладною № 49 від 02.04.2018 найменувань товару 14, на загальну суму 13588,68 грн. з ПДВ;

- за видатковою накладною № 52 від 02.04.2018 найменувань товару 1, на загальну суму 15087,60 грн. з ПДВ;

- за видатковою накладною № 39 від 02.04.2018 найменувань товару 1, на загальну суму 2358,72 грн. з ПДВ.

Всього за переліченими видатковими накладними поставлено товару на суму 127508,22 грн. (з них: 5138,10 грн. за договором № 162/ДМТЗ від 25.01.2018 та 122370,12 грн. за договором № 162/ДМТЗ від 25.01.2018)

Повноваження осіб на отримання товарно-матеріальних цінностей від імені Публічного акціонерного товариства «Київенерго» підтверджуються наявними в матеріалах справи відповідними довіреностями та роздруківкою реєстру щодо відповідальних осіб за отримання товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В матеріалах справи відсутні докази заявлення претензій покупцем постачальнику про невідповідність отриманого товару чи про відсутність всіх документів, передбачених п.5.6 договорів № 162/ДМТЗ-18 та № 163/ДМТЗ-18. Також відсутні докази вчинення покупцем дій щодо повернення товару постачальникові.

З цього суд робить висновок про наявність підтвердженого факту отримання товару відповідачем на суму 127508,22 грн. (з них: 5138,10 грн. за договором № 162/ДМТЗ від 25.01.2018 та 122370,12 грн. за договором № 162/ДМТЗ від 25.01.2018), тому у відповідача (покупця) виник обов`язок оплатити такий товар.

Наведеним спростовуються доводи відповідача про те, що у нього не виникло обов`язку по сплаті поставленого товару через не надання позивачем в порушення вимог пунктів 5.4 та 5.6 договорів товаросупровідних документів.

З урахуванням умов п.4.1 договорів № 162/ДМТЗ-18 та № 163/ДМТЗ-18 від 25.01.2018, відповідач мав розрахуватись за отриманий товар у наступний строк:

за видатковою № 62 від 18.04.2018 найменувань товару 3, на загальну суму 2152,20 грн. з ПДВ до 18.05.2018 включно.

за видатковою накладною № 55 від 13.04.2018 найменувань товару 5, на загальну суму 2985,90 грн. з ПДВ до 14.05.2018 включно (13.05.2018 вихідний день, неділя).

за видатковою накладною № 34 від 06.03.2018 найменувань товару 24, на загальну суму 40214,46 грн. з ПДВ - до 05.04.2018 включно.

за видатковими накладними № 37 від 26.03.2018 на загальну суму 49767,66 грн. та № 38 від 26.03.2018 на суму 210,00 грн. з ПДВ до 25.04.2018 включно.

за видатковими накладними № 50 від 02.04.2018 на суму 1143,00 грн., № 49 від 02.04.2018 на суму 13588,68 грн., № 52 від 02.04.2018 на суму 15087,60 грн. та № 39 від 02.04.2018 на суму 2358,72 грн. до 02.05.2018 включно.

В матеріалах справи відсутні докази повних чи часткових розрахунків покупця за отриманий товар.

Також матеріали справи містять претензію від 11.03.2019 вих.№ 58, адресовану ПАТ «Київенерго» про сплату заборгованості за поставлений товар по договору № 162/ДМТЗ-18 від 25.01.2018 та договору № 163/ДМТЗ-18 від 25.01.2018 на загальну суму 128311,68 грн., яка отримана відповідачем 12.03.2019 за вх.№18АУ/965 (згідно відмітки ПАТ «Київенерго» на цій претензії).

Доказів реагування на цю претензію з боку відповідача матеріали справи не містять.

Таким чином, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу за договором № 162/ДМТЗ-18 від 25.01.2018 у розмірі 5138,10 грн. та 122370,12 грн. за договором № 162/ДМТЗ від 25.01.2018. Всього - 127508,22 грн.

В іншій частині вимог про стягнення основного боргу слід відмовити у зв`язку з недоведеністю первинними документами.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобов`язань є належною підставою у розумінні ст.218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Частиною 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У ч. 2 вказаної норми зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивач розрахував та пред`явив до стягнення з відповідача за період з 05.04.2018 по 10.06.2019 інфляційних у розмірі 12273,17 грн., 4394,67 грн. 3% річних та 23032,83 грн. пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості.

Щодо вимог про стягнення пені.

Як встановлено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Положеннями Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судом встановлено, що сторонами у договорах № 162/ДМТЗ-18 від 25.01.2018 та № 163/ДМТЗ-18 від 25.01.2018 не було передбачено відповідальності покупця у вигляді пені за порушення строків оплати, а тому положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» не підлягають застосуванню у цьому випадку, у зв`язку з чим відсутні і підстави для стягнення нарахованої позивачем пені.

Отже, в цій частині суд відмовляє в задоволенні вимог повністю.

Щодо нарахованих та пред`явлених до стягнення з відповідача сум 3% річних та інфляційних.

Як вже зазначалось судом, матеріалами справи підтверджується право вимоги позивача сплати відповідачем суми основного боргу за договором № 162/ДМТЗ-18 від 25.01.2018 у розмірі 5138,10 грн. та 122370,12 грн. за договором № 162/ДМТЗ від 25.01.2018. Всього - 127508,22 грн.

Факт поставки товару відповідачу на суму 803,46 грн. матеріалами справи не підтверджено.

Здійснивши перерахунок пред`явлених до стягнення сум 3% річних та інфляційних з урахуванням встановлених обставин та визначеного позивачем кінцевого періоду розрахунку, суд дійшов висновку, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних у загальному розмірі 4251,88 грн. (у тому числі: за видатковою № 62 від 18.04.2018 виходячи з боргу 2152,20 грн. за період 19.05.2018 по 01.06.2019 67,04 грн.; за видатковою накладною № 55 від 13.04.2018 виходячи з боргу 2985,90 грн. за період з 15.05.2018 по 01.06.2019 93,99 грн., за видатковою накладною № 34 від 06.03.2018 виходячи з боргу 40214,46 грн. за період з 06.04.2018 по 01.06.2019 1394,84 грн.; за видатковими накладними № 37 від 26.03.2018 виходячи з боргу 49767,66 грн. та № 38 від 26.03.2018 виходячи з боргу 210,00 грн. за період з 26.04.2018 по 01.06.2019 1651,32 грн.; за видатковими накладними № 50 від 02.04.2018 на суму 1143,00 грн., № 49 від 02.04.2018 на суму 13588,68 грн., № 52 від 02.04.2018 на суму 15087,60 грн. та № 39 від 02.04.2018 на суму 2358,72 грн. за період з 03.05.2018 по 01.06.2019 1044,69 грн.) та інфляційні в загальному розмірі 12196,32 грн. В іншій частині вимог слід відмовити.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме: в частині стягнення з відповідача основного боргу за договором № 162/ДМТЗ-18 від 25.01.2018 у розмірі 5138,10 грн. та 122370,12 грн. за договором № 162/ДМТЗ від 25.01.2018, а разом - 127508,22 грн.; 3% річних у розмірі 4251,88 грн. та інфляційні - 12196,32 грн. В іншій частині вимог суд відмовляє.

Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, пов"язаних із розглядом цієї справи і визначених Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕДИКОМ" у позовній заяві, позивач просить стягнути з відповідача 2336,09 грн. судового збору та 3000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Згідно статті 129 ГПК України, судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Господарським процесуальним законодавством передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, у свою чергу, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.ч. 1-4 ст. 126 ГПК України).

Як вбачається, позивачем заявлено про віднесення на відповідача витрат на правову допомогу в сумі 3000,00 грн.

Виходячи з того, що позивачем до матеріалів справи не надано жодних доказів понесення ним витрат в сумі 3000,00 грн., пов`язаних з отриманням професійної правничої допомоги, клопотання позивача про покладення таких витрат на відповідача підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, оскільки позовні вимоги задовольняються судом частково, тому судові витрати за розгляд справи розподіляються між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до положень ст. 129 ГПК України. На відповідача покладається судовий збір в сумі 2159,35грн.

Керуючись ст.ст. 13, 74, 76, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Медиком" до Акціонерного товариства "К.ЕНЕРГО" про стягнення 155739,18 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "К.ЕНЕРГО" (, адреса: 85612, Донецька область, м.Курахове, вул. Енергетиків, буд. 34) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Медиком" (, адреса: 49082, м.Дніпро, вул. Передова, буд. 614 Б) основний борг у розмірі 127508,22 грн., 3% річних у розмірі 4251,88 грн., інфляційні - 12196,32 грн. та судовий збір - 2159,35 грн.

В іншій частині вимог відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення підписано 15.10.2019.

Суддя Н.В. Величко